ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 927/1153/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Палія В.В., Селіваненка В.П.
за участю представників сторінвід позивача - Безпалюк О.Л., від відповідача - Шибіка В.Ю.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову від Київського апеляційного господарського суду 18.05.2017
та на рішення відГосподарського суду Чернігівської області 16.01.2017
у справі№ 927/1153/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доВиробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго"
простягнення 56 307, 30 грн,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Чернігівської області до Виробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" про стягнення 56 307,30 грн, з яких 14 819,44 грн пені, 2 073,37 грн 3% річних та 39 414,49 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2016 порушено провадження у справі № 927/1153/16 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до Виробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" про стягнення 56 307,30 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області (суддя Мурашко І.Г.) від 16.01.2017 в позові відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Тищенко А.І. - головуючий суддя, судді Хрипун О.О., Отрюх Б.В.) від 18.05.2017 рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 та рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2017, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", ст.ст. 598-599 ЦК України та норми процесуального права - ст.ст. 4, 43 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 27.07.2017 касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 08.08.2017.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.11.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Виробничим підприємством теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" (покупець) укладено договір № 1681/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014).

Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3 договору).

В п.6.1 договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 договору).

На виконання умов договору, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у період з січня 2014 по грудень 2014 передало Виробничому підприємству теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" природний газ на загальну суму 3328062,17 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними сторонами без будь-яких зауважень та застережень.

Однак, Виробниче підприємство теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" свої зобов'язання за договором з оплати отриманого природного газу здійснило несвоєчасно, а саме повністю розрахувалося за природний газ 30.01.2015, внаслідок чого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" нарахувало Виробничому підприємству теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" пеню у розмірі 14 819,44 грн за період з 15.02.2014 по 30.01.2015, 2073,37 грн 3% річних за період з 15.02.2015 по 30.01.2015 та 39 414,94 грн інфляційних втрат за період з лютого 2014 по січень 2015, стягнення яких є предметом спору у даній справі.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні заявленого позову виходив з наступного.

Виробниче підприємство теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" відповідно до п.п 2.1, 2.2 Статуту підприємства, створене з метою надійної експлуатації джерел теплопостачання та теплових мереж для забезпечення тепловою енергією жилого фонду міської ради, бюджетних установ та інших категорій споживачів. Одним з основних напрямів діяльності відповідача є виробництво і транспортування теплової енергії. Здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на постачання теплової енергії (серія АГ за № 572246) та ліцензії на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використання нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії) (серія АС за № 572244).

З 30.11.2016 набрав чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон).

Заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору), погашена останнім в повному обсязі станом на 30.01.2015, тобто до набрання чинності ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Місцевим господарським судом встановлено, що на момент звернення позивача із даним позовом (03.12.2016 - штемпель відділення поштового зв'язку на конверті, в якому направлено позовну заяву) у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" були відсутні, з огляду на ч.3 ст. 7 Закону, правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним договором.

У зв'язку з чим, місцевим господарським судом зроблено висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що на момент подання даного позову право позивача не було порушено, а тому заявлені ним позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, також послався на наявний в матеріалах лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, в якому зазначено, що нараховані на погашену Виробничим підприємством теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" заборгованість за спожитий природний газ до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойка, штраф (пеня), інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню на підставі ч.3 ст. 7 цього Закону, яка є нормою прямої дії, при цьому виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вичинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З 30.11.2016 набрав чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

В преамбулі Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ст.2 Закону).

Відповідно до ст. 1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, зі змісту ч.3 ст. 7 Закону вбачається, що право ненарахування неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру.

Колегія суддів вважає, що дослідивши правовідносини сторін, які виникли між сторонами за договором договору купівлі-продажу природного газу №1681/14-БО-39 від 26.11.2013, встановивши їх правову кваліфікацію, а також ту обставину, що заборгованість, яка виникла за цим договором була погашена відповідачем до 30.11.2016, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з посиланням на ч.3 ст. 7 Закону.

Доводи ПАТ "НАК "Нафтогаз України" викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2017 у справі №927/1153/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Палій В.В.

Селіваненко В.П.