ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р. Справа № 911/2155/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Бердичівське лісове господарство», с.Хмелище Бердичівського району Житомарської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мельн ОСОБА_1», с.Софіївська Борщагівка Київо-Святошинського району

про стягнення 20 368, 07 грн.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №14/702 від 20.07.2017);

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

13.07.2017 Державне підприємство «Бердичівське лісове господарство» (далі позивач, ДП «Бердичівське лісове господарство») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мельн ОСОБА_1» (далі відповідач, ТОВ «Мельн ОСОБА_1») про стягнення з останнього 20 368,07 грн, з яких: 11 152,74грн основний борг, 551,00грн 3% річних, 6 141,54грн пеня, 2 522,79грн інфляційні втрати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст. 20, ст. 173-174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.526, 610, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вказує на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу необробленої деревини №195 від 31.08.2015 в частині оплати за поставлений товар.

14.07.2017 ухвалою суду порушено провадження у справі та у порядку ст. 65 Госпадарського процесуального кодексу України (далі- ГПК Україна) зобов'язано сторін надати суду докази, необхідні для вирішення спору.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався. Черговий розгляд справи призначений на 07.08.2017.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлено суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 46-47).

Процесуальним правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, відповідач не скористався та відзиву на позов не надав.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

31.08.2015 між ДП «Бердичівське лісове господарство» (продавець) та ТОВ «Мельн ОСОБА_1» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини за №195 від 31.08.2015 (далі Договір), відповідно до умов якого за результатами проведення аукціону (спеціалізованого аукціону) із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі VI кварталу 2015 року, який відбувся 28.08.2015 проведений ТБ «Товарна біржа Житомирські торги», продавець передає у власність на умовах Франко-(верхній, нижній або проміжний) склад продавця, надалі товар, лоти №122.1, 124.1, 126.1, 128.1, 133.1, 136.1, 137.1, 121.1, 131.1, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі. (п.1.1 Договору) (а.с. 12-15).

Відповідно до п. 5.1 Договору, поставка товару здійснюється згідно щомісячного подекадного графіку поставок, який є невідємною частиною даного Договору, на умовах Франко-(верхній, нижній або проміжний) склад продавця.

Так, пунктом 5.5 Договору визначено комплект товаросупровідних документів: товаротранспортна (залізнична накладна); видаткова накладна; рахунок фактура; податкова накладна; специфікація.

Згідно п. 6.3 Договору, датою передачі товару продавцем та прийому його покупцем, тобто датою поставки вважається дата товаро-транспортної накладної.

Платіж (предоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати або за домовленістю сторін в термін не більше 10-ти календарних днів після відвантаження лісо продукції. (п.7.1 Договору)

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Договір діє з 01.10.2015 по 31.12.2015 (п.п. 13.1, 13.2 Договору).

Пунктом 12.3 Договору визначено, що закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

На виконання умов договору, продавцем було поставлено товар на загальну суму 37 104,01грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 02.11.2015, 05.11.2015, 09.11.2015 (а.с.22-27) та податковими накладними №40 від 05.10.2015, №52 від 05.11.2015, №91 від 09.11.2015 (а.с 50, 52, 54-55). Покупцем, прийнято товар та оплачено товар на суму 25 951,27грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№10, 32 від 05.10.2015 та 16.11.2015 (а.с.28-29).

Таким чином, у покупця виникла заборгованість за неналежне виконання умов Договору в частині оплати за поставлений товар, у розмірі 11 152,74грн (37 140,01-25 951,27=11 152,74). Доказів протилежного суду відповідачем надано не було.

З метою досудового врегулювання спору, продавцем була надіслана претензія від 17.05.2017 (а.с 17), що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 19.05.2017 (а.с.16), у якій просив покупця здійснити остаточний розрахунок за поставлений товар за Договором. Доказів реагування на зазначену претензію сторонами суду надано не було. Зважаючи на вказане, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України, згідно з якою, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься у ст. 193 ГК України.

У той час, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару виконав лише частково, доказів протилежного суду не надав. З огляду на те, що своєчасна оплата отриманого товару є одним з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 11 152,74 грн.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 141,54грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що у Договорі, зокрема п.9 «Відповідальність сторін за порушення договору», не передбачено що відповідач сплачує позивачу пеню за прострочення ним зобовязання щодо оплати поставленого товару ДП «Бердичівське лісове господарство». Таким чином, дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для її стягнення з відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 551,00грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 551,00 грн (а.с.10), суд вважає його помилковим, оскільки останнім невірно зазначений період виникнення заборгованості ТОВ «Мельн ОСОБА_1». Так, п. 7.1. Договору, передбачено, що платіж (предоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури, зокрема, за домовленістю сторін в термін не більше 10-ти календарних днів після відвантаження лісопродукції.

Відтак, факт отримання товару за Договором підтверджується відповідною товарно-транспортною накладною від 09.11.2015 (а.с.26). Таким чином, саме з дати, зазначеній у цій накладній, починається 10-денний строк для оплати товару.

Підсумовуючи вищевикладене, вірним є наступний розрахунок:

Вірним є наступний розрахунок, у період 20.11.2015-10.07.2017:

розрахунковий період з 20.11.2015 по 31.12.2015:

3% річних = 11 152,74*3:100:365*42=37,58

розрахунковий період з 01.01.2016 по 31.12.2016:

3% річних = 11 152,74*3:100:366*366=334,58

розрахунковий період з 01.01.2017 по 10.07.2017:

3% річних = 11 152,74*3:100:365*191=175,08

З огляду на викладене, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача складає 547,24грн (37,58+334,58+175,08= 547,24).

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 522,79грн втрат від інфляції. З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що останній є помилковим, оскільки позивачем невірно зазначений період виникнення заборгованості, з якого у ДП «Бердичівське лісове господарство» виникає право на нарахування інфляційних втрат.

Вірним є наступний розрахунок:

розрахунковий період з 20.11.2015-10.07.2017

11 152,74 * (1,02*1,007*1,124*1,011*1,01*1,018*1,009*1,013) 11 152,74 = 2 520,52.

Таким чином, розмір інфляційних втрат, який є обґрунтованим та вірним та таким, що підлягає стягненню з відповідача, складає 2 250,52грн.

На підставі ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мельн інцест груп» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с.Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 1Б, ідентифікаційний код 37424485) на користь Державного підприємства «Бердичівське лісове господарство» (13327, Житомирська обл., Бердичівський р-н, с.Хмелище, ідентифікаційний код 00991806) 11 152,74грн (одинадцять тисяч сто пятдесят дві грн 74 коп) основного боргу, 547,24грн(пятсот сорок сім грн 24 коп) 3% річних, 2 520,52 (дві тисячі пятсот двадцять грн 52 коп) інфляційних збитків, 1 119,20 грн (одна тисяча сто девятнадцять грн 30 коп) судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.08.2017.