ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017 справа № 908/3586/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився ОСОБА_4, довіреність №53 від 10.01.2017р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького обласного військового комісаріату, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від20.03.2017р. (повний текст підписано 03.04.2017р.)
у справі№ 908/3586/16 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро
доЗапорізького обласного військового комісаріату, м.Запоріжжя
простягнення 8298,51грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро, позивач, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Запорізького обласного військового комісаріату, м.Запоріжжя про стягнення 8298,51грн. за надання послуг порожнього пробігу пасажирських вагонів.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.03.2017р. (повний текст підписано 03.04.2017р.) у справі №908/3586/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Рішення суду мотивоване доведеністю факту надання позивачем послуг з порожнього пробігу пасажирських вагонів на підставі документів, які відповідають вимогам законодавства, та несплатою відповідачем вартості отриманої послуги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізький обласний військовий комісаріат звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області у справі №908/3586/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Так, скаржник стверджує, що господарський суд не надав належної оцінки тому факту, що позивачем не надано доказів наявності заявки відповідача на надання послуг з перевезення, а матеріали справи містять лише корінець дорожньої відомості. Надані позивачем корінці, на думку апелянта, всупереч вимогам п.8.11 Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті, який затверджений Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства доходів і зборів України від 30.05.2013р. №331/137, заповнені нерозбірливо, містять скорочення та виправлення, що свідчить про їх зіпсованість, і, відповідно, зазначені корінці не можуть бути підставою для стягнення вартості послуг з порожнього пробігу пасажирських вагонів.

Крім того, на зазначених корінцях, як зазначає відповідач, відсутні підписи та відтиски гербової печатки представника замовника, а наявний запис не дає змоги визначити особу, яка підписувала бланки з боку замовника.

Апелянт наголошує, що йому взагалі було невідомо про надання таких послуг позивачем, оскільки заявки зі сторони відповідача не надавалися, а документи форми ЛУ-12в у останнього відсутні.

Господарський суд, на чому наголошує скаржник, не звернув увагу на те, що позивачем, у порушення порядку досудового врегулювання господарського спору, не було направлено претензії на адресу відповідача.

Крім того, скаржник з посиланням на Статут залізниць України наголошує, що господарський суд не звернув увагу на встановлення для перевізника скороченого строку позовної давності.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.05.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Скакун О.А., Чернота Л.Ф.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 11.07.2017р.

У звязку прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 27.06.2017р. про звільнення судді члена колегії Скакуна О.А., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.

Відповідно до п.9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст.102 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) строк розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 11.07.2017р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник позивача в судове засідання не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

У звязку з неявкою позивача, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, для надання додаткових документів, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання апеляційної інстанції в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, на 08.08.2017р.

Ухвалою суду від 11.07.2017р. про відкладення розгляду справи позивача було зобовязано надати наступні документи: мотивований відзив на апеляційну скаргу; оригінали корінців дорожніх відомостей №000533 від 28.05.2015р., №000537 від 28.05.2015р. та №000317 від 28.05.2015р. для огляду в судовому засіданні; письмові пояснення та відповідні докази стосовно переміщення зазначених у корінцях дорожніх відомостей пасажирських вагонів до 07.08.2014р. (№000533, №000537), до 20.08.2014р. (№000317) та після 28.05.2015р.; письмові пояснення стосовно підписання корінців дорожніх відомостей, якою посадовою особою були підписані та виправлень на корінцях №000537 від 28.05.2015р. та №000317 від 28.05.2015р. Крім того, явку повноваженого представника позивача у судове засідання було визнано обовязковою.

У судовому засіданні 08.08.2017р. представник відповідача підтримав позицію, яка була викладена в попередньому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 11.07.2017р. не виконав, витребувані судом документи не надав, явку повноваженого представника, яка були визнана судом обовязковою, не забезпечив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, а також не повідомлення позивачем поважності причин неявки у судове засідання, враховуючи розумність строків розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця» від 25.06.2014р. №200 на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1, до якого входить у тому числі Державне підприємство Придніпровська залізниця, утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Як зазначено позивачем, Державним підприємством Придніпровська залізниця (нині Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця») було надано Запорізькому обласному військовому комісаріату послуги з порожнього пробігу пасажирських вагонів.

На підтвердження зазначених обставин до позовної заяви додано корінці дорожньої відомості форми ЛУ-12в, а саме: №000533 від 28.05.2015р. на суму 1025,14грн., №000537 від 28.05.2015р. на суму 5044,32грн., №000317 від 28.05.2015р. на суму 2229,05грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Господарським судом при дослідженні наданих позивачем корінців дорожньої відомості, встановлено, що вказані документи відповідають типовій формі ЛУ-12в, яка визначена Додатком №25 до Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті (пункт 6.5).

Здійснивши аналіз наданих позивачем документів, господарським судом встановлено, що кожна дорожня відомість оформлена в двох екземплярах по одному для кожної сторони за підписами двох сторін. На підставі вказаних обставин господарський суд дійшов висновку, що документ форми ЛУ-12в є договором, згідно якого позивач надав послуги з порожнього пробігу пасажирських вагонів відповідно до заявки замовника. Оскільки відповідачем не було здійснено оплату за надані послуги, господарський суд Запорізької області дійшов висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця.

Разом з тим, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, вимоги позивача ґрунтуються виключно на корінцях дорожньої відомості, а саме: №000533 від 28.05.2015р., №000537 від 28.05.2015р. та №000317 від 28.05.2015р.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач вказує, що корінці дорожніх відомостей не є належними доказами по справі, оскільки заповнені нерозбірливо, містять скорочення та виправлення, що свідчить про зіпсування бланків форми ЛУ-12в.

Відповідно до п.2.4 Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті (далі Порядок), документами, що використовуються на залізничному транспорті при оформленні розрахункових операцій за послуги з перевезення пасажирів, багажу, багажу на руках пасажира, вантажу та вантажобагажу, є бланки таких проїзних і перевізних документів та квитанцій: є комплект перевізних документів, форма ЛУ-12в.

Комплект перевізних документів, форма ЛУ-12в (додаток 25), складається з двох аркушів і трьох частин: дорожня відомість, квитанція і корінець дорожньої відомості (п.6.5).

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів наголошує, що позивачем було надано лише корінці дорожньої відомості, а дорожні відомості та квитанції в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 8.11 Порядку зазначено, що при оформленні проїзних і перевізних документів ручним способом інформація заноситься касиром у бланки встановленої форми відповідно до нанесених друкарським способом реквізитів розбірливо, без скорочення слів. Дозволяється застосування штемпелів з текстом. Якщо бланк проїзного і перевізного документа містить контрольний талон і корінець, то інформація в них повинна бути ідентичною. Підчищення або виправлення на проїзних і перевізних документах заборонено.

Як вбачається з п.18.4 Порядку, дорожня відомість форми ЛУ-12, ЛУ-12б чи ЛУ-12в супроводжує відправлення, а корінець додається касиром до звіту. За формою ЛУ-12а корінець додається касиром до звіту.

Уважно дослідивши зазначені корінці дорожньої відомості, колегія суддів погоджується з твердженням відповідача, що в корінцях дорожньої відомості №000537 від 28.05.2015р. та №000317 від 28.05.2015р. наявні виправлення.

Разом з тим, апелянт зазначає про те, що на корінцях відсутні підписи та відтиски гербової печатки представника замовника, а наявний запис не дає змоги визначити особу, яка підписувала бланки форми ЛУ -12в, зі сторони замовника.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2017р. було зобовязано позивача надати письмові пояснення стосовно підписання корінців дорожніх відомостей; якою посадовою особою були підписані.

З матеріалів справи не вбачається, а позивачем не виконано вимоги суду апеляційної інстанції щодо надання інформації стосовно наявності в зазначених корінцях виправлень та стосовно особи, якою останні були підписані.

На підставі зазначеного колегія суддів наголошує, що господарський суд дійшов невірного висновку стосовно належного оформлення корінців.

Крім того, судова колегія погоджується з твердженнями скаржника про те, що позивачем не надано копій заявок від Запорізького обласного військового комісаріату, як підстави для видання документу форми ЛУ-12в.

Підставою для скасування рішення господарського суду апелянт разом з іншим називає неврахування судом того, що позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору.

Однак, з даним твердженням колегія суддів не погоджується, адже, чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобовязань контрагентом без попереднього предявлення претензії, навіть якщо такий обовязок прямо передбачений договором. Офіційне тлумачення стосовно питання обовязковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N1-2/2002 від 09.07.2002р. Так, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Разом з тим, судом встановлено, що до позовної заяви позивача додані претензії про стягнення заборгованості №ЛЮ-01/201 від 09.06.2015р. та ЛЮ-01-1391 від 17.12.2015р., проте позивачем не надано доказів відправлення зазначених претензій відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем на вимогу суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів надання послуг з порожнього пробігу пасажирських вагонів, в той час як наявні в матеріалах справи корінці дорожніх відомостей не є належними доказами з огляду на викладене вище.

Таким чином, судова колегія дійша висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи. Висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковими та зробленими за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи. Керуючись ст.104 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задововленні позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що для перевізника встановлено скорочений строк позовної давності, судовою колегією не приймається, оскільки за умовами п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного військового комісаріату, м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017р. (повний текст підписано 03.04.2017р.) у справі №908/3586/16 - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.03.2017р. (повний текст підписано 03.04.2017р.) у справі №908/3586/16 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро до Запорізького обласного військового комісаріату, м.Запоріжжя про стягнення 8298,51грн. - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5; ) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця (49062, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 108; ) на користь Запорізького обласного військового комісаріату (69068, м.Запоріжжя, пров.Тихий,7; ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1515,80грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим: 2 позивачу; 1 відповідачу; 1 ГСДО; 1 до справи; 1 ДАГС