ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2017 р.Справа № 916/1590/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ"

про стягнення 115548,53 грн.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство „Одеський морський торговельний порт, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ", про стягнення 94800грн. основного боргу, 18654,32грн. пені та 2094,21грн. 3% річних, всього 115548,53грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору про надання послуг № КД-18526 від 17.07.2013, фактичне надання послуг відповідачеві, виставлення рахунків на оплату та їх отримання відповідачем, здійснення оплати частково, нарахування пені та 3% річних за прострочення виконання зобовязання та на інші вказані у позовній заяві обставини.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 18654,32грн. пені, вказує на відсутність у позивача збитків, недоведеність їх складу та розміру, відсутність у відповідача можливості відмовитись від укладання договору на умовах позивача. З цих та інших викладених у відзиві на позов обставин вказує на можливість зменшення розміру неустойки.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами був підписаний договір про надання послуг № КД-18526 від 17.07.2013, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе обовязок надавати відповідачеві послуги на вільних відкритих складських територіях порту зі зберігання порожніх контейнерів та вантажів, а відповідач взяв на себе обовязок оплачувати надані послуги.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання своїх договірних зобовязань позивач надав відповідачеві певні послуги, що підтверджується наданими до матеріалів справи Актами наданих послуг зі зберігання від 30.06.2016 на суму 14400грн., від 31.07.2016 на суму 14400грн., від 31.08.2016 на суму 15360грн., від 30.09.2016 на суму 36720грн., від 31.10.2016 на суму 52080грн., від 30.11.2016 на суму 50400грн., від 30.12.2016 на суму 14400грн. та виставив рахунки на оплату №№ 280065 на суму 14400грн., № 280352 на суму 14400грн., № 280357 на суму 15360грн., № 280360 на суму 36720грн., № 280365 на суму 52080грн., № 280368 на суму 50400грн., № 280371 на суму 14400грн.

Позивач вказує на часткову оплату рахунків та залишок основного боргу у сумі 94800грн., а саме - за рахунком № 280365 не сплаченим залишається 30000грн., за рахунком № 280368 - 50400грн., за рахунком № 280371 - 14400грн.

Відповідач твердження позивача щодо часткової оплати та розміру залишку боргу не спростовує.

Пунктом 3.3 договору передбачений обовязок відповідача оплатити рахунки позивача протягом 5-ти банківських днів з моменту їх отримання. Також до матеріалів справи надані докази фактичного вручення рахунків відповідачеві.

Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати належним чином не виконав, оплату здійснив лише частково, в звязку з чим на момент подачі позову склалась заборгованість за отримані послуги у розмірі 94800грн.

У ст. 15 Цивільного Кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 5.2 договору сторони встановили, що у разі прострочення відповідачем зобовязань по оплаті, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у період за який сплачується пеня, за кожен день прострочки, від суми несплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного Кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного Кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В звязку з цим та з посиланням на умови договору та вказані правові норми позивачем обґрунтовано нараховано 18654,32грн. пені, згідно наданого розрахунку.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий розрахунок та заявлено до стягнення 2094,21грн. 3% річних. Розрахунок 3% річних є вірним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства та відповідає обставинам справи.

Відповідач вказує на можливість зменшення судом розміру пені з посиланням на ст.551 Цивільного Кодексу України та ст.233 Господарського Кодексу України.

Дійсно, згідно з п.3 ст.551 Цивільного Кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.1 ст.233 Господарського Кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

пунктом 2 вказаної статті встановлено, що якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Проте, враховуючи обставини справи а також те, що зменшення розміру штрафних санкцій є правом, а не обовязком суду, суд не вбачає підстав для застосування вказаних правових норм щодо зменшення розміру пені.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 94800грн. основного боргу, 18654,32грн. пені та 2094,21грн. 3% річних, всього 115548,53грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" про стягнення 94800грн. основного боргу, 18654,32грн. пені та 2094,21грн. 3% річних.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 23, оф. 20, код 34871753) на користь Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт (65026, м. Одеса, пл. Митна, 1, код 01125666) 94800грн. основного боргу, 18654,32грн. пені, 2094,21грн. 3% річних, 1733,23 грн. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 10.08.2017 року.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков