Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" серпня 2017 р. Справа № 906/448/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. від 30.12.2016 № 823

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (м. Київ)

до Приватного підприємства "Миролюбівське" (с. Миролюбівка Житомирського району)

про стягнення 126093,09 грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 126093,09 грн, з яких: 105 700,00 грн основному боргу; 15 178,05 грн інфляційних витрат; 5 215,04 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання відповідно до договору складського зберігання зерна № 11 від 04.11.2013.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що станом на 02.08.2017 борг відповідача перед позивачем становить 40700,00 грн.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимог ухвали суду від 18.07.2017 не виконав, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 101).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (позивач) в особі філії ПАТ "ДПЗКУ" "Бровківське хлібоприймальне підприємство" (зерновий склад) та Приватним підприємством "Миролюбівське" (поклажодавець/відповідач) укладено договір складського зберігання зерна № 11.

Згідно з п. 1.1 договору, поклажодавець зобов'язується передати, а зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання зернові, зернобобові та олійні культури та надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору та в установлений строк повернути зерно поклажодавцю.

Пунктами 5.1, 5.6 договору передбачено, що розмір плати за зберігання зерна і надання додаткових послуг визначається за діючими тарифами, які затверджені зерновим складом та є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1 до Договору). Оплата послуг, що надані Зерновим складом зі зберігання, відвантаження, переоформлення зерна, а також додаткових послуг повинні бути оплачені Поклажодавцем протягом 3-х робочих днів з дня одержання виставленого зерновим складом рахунку.

На виконання умов договору № 11 від 04.11.2013 позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги на загальну суму 220 916,14 грн, що підтверджуються актами виконаних робіт (надання послуг) від 30.11.2013 на суму 220 014,01 грн, від 31.12.2013 на суму 158,90 грн, від 31.01.2014 на суму 158,90, від 28.02.2014 на суму 158,90 грн, від 31.03.2014 на суму 158,90 грн, від 30.04.2014 на суму 158,90 грн, від 31.05.2014 на суму 107,63 грн (а.с. 22-28).

Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача листи з вимогою погасити заборгованість по договору № 11 від 04.11.2013 (а.с. 44-45, 48-49).

В свою чергу, відповідач листом № 87 від 12.05.2016 зобов'язався погасити заборгованість в сумі 180716,14 грн до 01.05.2016 (а.с. 46).

Однак, в результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за отримані послуги, станом станом на день пред'явлення позову до суду у відповідача перед позивачем була заборгованість в сумі 105700,00 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

Договір № 11 від 04.11.2013 за своєю юридичною природою є договором складського зберігання.

Згідно п. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем, згідно клопотання № 130-2-21/4406 від 02.08.2017 становить 40700,00 грн (а.с. 102-103).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки підписав угоду про погашення заборгованості від 28.11.2016 (а.с.19), здійснив погашення заборгованості після порушення провадження у справі на підставі листа № 87 від 12.05.2016 на загальну суму 65000,00 грн (а.с. 112-114) та підтверджується іншими наявними у матеріалах справи доказами.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 40700,00 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню. В частині стягнення 65000,00 грн провадження у справі слід припинити за відсутністю предмета спору, відповідно п 1.1 ст. 80 ГПК України.

За порушення умов договору, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5215,04 грн та інфляційних втрат в сумі 15178,05 грн.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача та враховуючи, що заявлений розмір інфляційних не перевищує перерахований судом, господарський суд прийшов до висновку про їх задоволення в заявленій сумі. Загальний розмір річних, який підлягає стягненню, становить 5202,19 грн. В частині стягнення 12,85 грн річних слід відмовити як необґрунтовані.

Відповідач заперечень з приводу заявлених позовних вимог та доказів сплати боргу суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 40700,00 грн основного боргу; 5 202,19 грн 3% річних; 15 178,05 інфляційних. В частині стягнення основного боргу в сумі 65 000,00 грн провадження у справі припинити. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 49, 80, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Миролюбівське" (12453, Житомирська область, Житомирський район, с. Миролюбівка, вул. Петровського, 1, код 36297695) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, код 37243279):

- 40 700,00 грн основного боргу;

- 5 202,19 грн 3% річних;

- 15 178,05 грн інфляційних;

- 1 891,20 грн судового збору.

3. В частині стягнення основного боргу в сумі 65 000,00 грн провадження у справі припинити.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.08.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)