ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 серпня 2017 р. Справа №902/523/17

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Ленд", м.Кіровськ Луганської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Ц", смтКрижопіль Крижопільського району Вінницької області

про стягнення 443 859,10 грн заборгованості згідно договору поставки

представники сторін в судове засідання не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Ленд" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Ц" заборгованості по оплаті за поставлений товар за договором поставки №25/07/16 від 25.07.2016, з яких: 181765,27 грн заборгованість за поставлену вугільну продукцію; 144947,28 грн пеня; 15041,05 грн 3% річних та 102105,50 грн - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою суду від 30.05.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 13.07.2017.

11.07.2017 на адресу суду надійшла заява №30/06-2 від 01.06.2017 (вх.канц. суду №06-52/6782/17) за підписом директора ТОВ "Транс-Ленд" ОСОБА_1 "про зменшення розміру позовних вимог", в якій позивач, посилаючись на сплату відповідачем 81765,30 грн, просить суд стягнути з відповідача 99999,97 грн заборгованості за поставлену вугільну продукцію; 167745,90 грн пені; 17863,88 грн 3% річних та 119077,70 грн інфляційних втрат, яка судом прийнята до розгляду як така, що не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

31.07.2017 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким останній суму основного боргу за поставлену продукцію в розмірі 99999,97 грн визнає в повному обсязі. Разом з цим, останній не визнає борг в частині нарахування пені, з огляду на те, що договором поставки не передбачено забезпечення зобов'язань у вигляді пені, а також зазначає, що між сторонами існує суттєва різниця в розрахунках 3% річних та інфляційних втратах.

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, востаннє ухвалою суду від 31.07.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 04.08.2017, з огляду на необхідність здійснення перевірки розрахунків суми боргу.

Ухвала направлена учасникам процесу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень, що підтверджується відбитком штемпеля канцелярії суду від 02.08.2017 за № 7575р-7578р.

Окрім цього, представник відповідача про місце та час слухання справи був повідомлений в судовому засіданні 31.07.2017 під розпис, а представник позивача телефонограмою від 03.08.2017, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення представників сторін належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали господарської справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

25.07.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Ленд" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Ц" (покупець) укладено договір поставки товару №25/07/16 (а.с. 10-12), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити вугілля кам'яне, кількість, ціна якого визначається в специфікації, що оформлені у вигляді додатків до цього договору, та є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п.3.2. договору поставки встановлено, що товар вважається прийнятим після підписання покупцем видаткової накладної.

Згідно п.3.3. договору поставки, постачальник, що поставив товар, протягом 10 днів від дати поставки, надає наступні документи: оригінал рахунку на товар; видаткову накладну на товар; та акт прийому-передачі товару. При відправці покупцю вказаних вище документів рекомендованою (кур'єрською) поштою, покупець зобов'язаний протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання повернути постачальнику оформлений акт прийому-передачі товару.

Право власності на товар переходить до покупця після підписання покупцем видаткової накладної (п.3.5. договору поставки).

Згідно п.5.4. договору поставки оплата за товар проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів після прибуття вагонів на станцію покупця.

Відповідно до п.6.1. договору поставки, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, прийнятих за даною угодою, сторони несуть майнову відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

25.11.2016 сторонами було підписано додаток №1 до договору №25/07/16 від 25.11.2016, відповідно до якого продавець зобов'язується продати та поставити 70 метричних тонн вугілля, +/- 10%, в опціоні продавця, вугілля кам'яне, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар. Загальна орієнтовна вартість за цим додатком складає: 133000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% (а.с.13).

На виконання умов договору постачальник протягом серпня-вересня 2016 року поставив кам'яне вугілля покупцю у кількості 338,1 тони на загальну суму 601765,27 грн, що підтверджується залізничними накладними №49780505 від 26.07.2016, №50165851 від 12.08.2016, №50868611 від 09.09.2016 у яких зазначена дата прибуття та видачі вантажу (а.с.14-16) та обопільно підписаними сторонами видатковими накладними №107 від 02.08.2016 на суму 115855,27 грн; №120 від 27.08.2016 на суму 124110,00 грн та №136 від 20.09.2016 на суму 361800,00 грн.

Дата прибуття вагонів на станцію покупця зазначена у залізничних накладних, що передбачено п.5.4. договору поставки.

Так, 02.08.2016 відбулася поставка кам'яного вугілля в кількості 68,15 т. згідно залізничної накладної №49780505 від 26.07.2016; 27.08.2016 відбулася поставка кам'яного вугілля в кількості 68,95 т. згідно залізничної накладної №50165851 від 12.08.2016 та 20.09.2016 відбулася поставка кам'яного вугілля в кількості 201 т. згідно залізничної накладної №50868611 від 09.09.2016.

Як вбачається з матеріалів справи покупець здійснив лише часткову оплату за поставлений товар на суму 420000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №304 від 07.09.2016 на суму 20000 грн; №313 від 13.09.2016 на суму 20000 грн; №428 від 28.10.2016 на суму 10000 грн; №434 від 02.11.2013 на суму 10000 грн; №437 від 03.11.2016 на суму 10000 грн; №465 від 16.11.206 на суму 30000 грн; №79 від 29.11.2016 на суму 130000 грн; №496 від 30.11.2016 на суму 50000 грн; №499 від 01.12.2016 на суму 40000 грн; №111 від 28.12.2016 на суму 50000 грн та №145 від 31.01.2017 на суму 50000 грн (а.с.20-30).

Як свідчать матеріали справи, позивачем зобов'язання за договором виконувались належним чином та в повному обсязі. В той час, як відповідач зобов'язання за договором виконував не належним чином в результаті чого станом на час подачі позову до суду в останнього виникла заборгованість в сумі 181765,27 грн.

Судом встановлено, що 30.05.2017 відповідачем перераховано на рахунок позивача 81765,30 грн заборгованості за договором поставки, що підтверджується платіжним дорученням №630 від 30.05.2017.

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за договором поставки становить 99999,97 грн, що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву б/н від 31.07.2017.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи та позивачем доведено суду, що на день розгляду справи у відповідача перед ним існує заборгованість у сумі 99999,97 грн, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 167745,90 грн пені за весь період прострочки суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.231 ГК України, згідно якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи, що пеня як різновид неустойки є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, що передбачено ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, правочин щодо неустойки повинен був бути вчинений у письмовій формі.

Як убачається з доданого позивачем до позовної заяви договору поставки №25/07/16 від 25.07.2016, в останньому відсутні положення, якими передбачена відповідальність покупця за несвоєчасну оплату за товар у вигляді пені.

Посилання позивача на те, що згідно п.6.1 договору, за невиконання або не належне виконання зобов'язань, сторони несуть майнову відповідальність згідно чинного законодавства, не створює обов'язку для сторони яка порушила зобов'язання, сплатити штрафних санкцій у вигляді пені.

При цьому, останній посилається на ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, в якій зазначається що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку Україна, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи, що умовами договору поставки №25/07/16 від 25.07.2016 не передбачена відповідальність відповідача за невчасну оплату товару у вигляді пені, позовні вимоги в частині її стягнення задоволенню не підлягають.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 17863,88 грн 3% річних та 119077,70 грн суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання згідно п.5.4 договору, відповідно до яких покупець мав розрахуватись за отриманий товар протягом трьох банківських днів після прибуття вагонів, суд вважає, що він є боржником, який прострочив.

Таким чином, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

В той же час, детально досліджуючи наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив наявність помилок при зазначенні періодів нарахування останніх.

Перевіривши за допомогою системи "ЛІГА.ЗАКОН" правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, судом виявлено помилку в бік завищення.

Так, при перерахунку заявлених до стягнення сум трьох відсотків річних судом отримано 6713,00 грн та 49588,75 грн інфляційних втрат.

За таких обставин, в позові в частині стягнення 69488,95 грн інфляційних втрат та 11150,88 грн трьох відсотків річних слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилаються на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

За правилами ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Слід також зазначити, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем визначена до стягнення заборгованість в сумі 443859,10 грн, в зв'язку з цим надане платіжне доручення №94 від 11.05.2017 про сплату 6657,90 грн судового збору.

Заявою №30/06-2 від 01.06.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Транс - Ленд" зменшено позовні вимоги до 404687,45 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір" 3674-VІ від 08.07.2011, сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Ц" (24600, АДРЕСА_1; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Ленд" (93800, Луганська область, м.Кіровськ, вул.Орджонікідзе, 2А; ) 99999,97 грн основного боргу; 6713,00 грн 3% річних; 49588,75 грн інфляційних втрат та 2344,53 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення пені; 11150,88 грн трьох відсотків річних та 69488,95 грн інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити позивачу та відповідачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Повне рішення складено 09 серпня 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу - ТОВ "Транс-Ленд" (93800, Луганська область, м.Кіровськ, вул.Орджонікідзе, 2А та 93404 м.Сєвєродонецьк, вул.Єгорова, 22, каб.106);

4,5 - відповідачу - ТОВ "Імперія-Ц" (24600, АДРЕСА_2 та 24600, Вінницька область, Крижопільський район, смт Крижопіль, вул.Ю.Тютюнника, буд.101).