РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017Справа №920/539/17
За позовом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

про стягнення 11989,03 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача не з"явився

Від відповідача Ляфітов Б.Х.(дов. від 03.01.2017)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору оренди № УМКВ-0234 від. 31.12.2008 в сумі 11 989,03 грн.

Господарським судом Сумської області 19.06.2017 порушено провадження у справі № 920/539/17 за позовом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про стягнення боргу 11989,03 грн.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 04.07.2017 справу № 920/539/17 на підставі ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу № 920/539/17 передано для розгляду судді Головатюку Л.Д., який призначив її до розгляду на 03.08.2017.

03.08.2017 в судове засідання прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Судом встановлено, що 31.07.2017 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про участь у судовому засіданні, що призначене на 03.08.2017 по справі № 920/539/17, в режимі відео конференції. Однак, у зв'язку з тим, що представник позивача прибув в судове засідання, то суд відмовив в задоволенні даного клопотання.

03.08.2017 в судовому засіданні оголошено перерву на 10.08.2017 для подання додаткових доказів по справі.

Представник позивача в судове засідання 10.08.2017 не з'явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач прибув в судове засідання та через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Суд прийняв даний відзив.

Місцезнаходження позивача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, адреса підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Сумської міської ради від 04.05.2016 № 735-МР управління майна комунальної власності Сумської міської ради реорганізоване шляхом приєднання його до новоствореного департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з 05.05.2016.

Відповідно до пункту 1.7. Положення про департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, департамент є правонаступником управління майна комунальної власності Сумської міської ради по усіх майнових та немайнових правах та обов'язках.

З 01.12.2008 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна № УМКВ-0234 до 30.11.2011, за яким публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» отримало в оренду нежитлове приміщення площею 1,0 кв. м., що розташоване у будинку № 28 по вул. Троїцька у м. Суми, з цільовим використанням - для розміщення банкомату.

27.07.2012 вищевказаний договір пролонговано до 30.10.2014. Актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 15.04.2016 орендар фактично повернув приміщення позивачу, таким чином договір оренди був припинений 15.04.2016.

В період з грудня 2014 року і до моменту повернення приміщення позивачу відповідач не сплачував орендну плату за договором оренди: № УМКВ-0234, чим порушив вимоги пунктів 4.1. - 4.4. вказаного договору оренди - сплачувати орендодавцю орендну плату щомісячно, в строк до 15 числа кожного наступного місяця в розмірі, що розраховується на підставі діючої Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального майна, затвердженої рішенням Сумської міської ради. Пунктом 4.7. вказаного договору оренди за прострочення платежів передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Таким чином, за вказаний період заборгованість відповідача за договором оренди складає 11989,03 грн.

У зв'язку з наведеним, позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач допустив порушення виконання зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення, в силу положень глави 58 ЦК України у відповідача виник обов'язок сплатити на користь позивача грошову суму відповідно до умов договору оренди, а саме 11989,03 грн.

Водночас, судом встановлено, що на підставі постанов Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВІЕЙБІ Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 р запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство « Всеукраїнський акціонерний Банк».

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладі фізичних осіб від 17.02.2015 №35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20.03.2015(включно).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №1188 « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гаратування вкладів фізичних осіб ( далі- Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»)та призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 №213 продовжений строк на здійснення процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОЕО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» та повноваження провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2018 включно.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачені вимоги, відповідно, до яких Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Національний банк України не пізніше наступного дня, за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 34 цього Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини 4 статті 110 Цивільного кодексу України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки та банківську діяльність»

Так, частиною першою статті 1 цього Закону (в редакції чинної на момент виникнення даних правовідносин) визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності реорганізації і ліквідації банку.

Згідно з частиною 3 статті 88 цього Закону законодавство України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним застосовується в частині, що не суперечить нормам цього Закону. Отже, вказаний закон є спеціальним, яким врегульовані відносини, що виникають в процедурі ліквідації банку, інші законодавчі норми можуть бути застосовані в частині, що не суперечать йому.

Частиною першою статті 91 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до частини другої статті 96 цього Закону оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах витрат затвердженого Національним банком України. До цих витрат, зокрема належать: оплата державного мита; витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку;витрати на публікацію інформацію про порядок продажу майна банку; витрати ліквідатора, пов'язані з утриманням і збереженням активів банку; витрати на оцінку та продаж майна; витрати на проведення аудиту; витрати на оплату роботи ліквідатора (включаючи залучених для забезпечення здійснення повноважень ліквідатора осіб); витрати на виплат вихідної допомоги звільненим працівникам банку; оплат кредиту, отриманого для виплати вихідної допомоги. Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергово задоволення вимог заставодержателя.

У спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб» є спеціальним і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів законодавства.

Однак, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи зі змісту статей 39, 40 цього Закону під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині другій статті 39 цього Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому * зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково

Банк - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України.

Відносини між Банком та клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами Національного банку України та договорами між клієнтами та Банком.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснює заходи, спрямовані на кризове управління ліквідністю банку, зниження впливу макроекономічних факторів та повернення коштів приватним та корпоративним клієнтам.

Згідно, частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що Договір оренди припиняється в разі ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, за змістом ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав (п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» було оголошено в офіційному виданні газети "Урядовий кур'єр", «Голос України», а також в мережі Інтернет про початок процедури ліквідації.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

При цьому, за приписами ч.ч. 6, 8 ст. ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів встановлено ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, виходячи зі змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і "Про банки і банківську діяльність" та на підставі договору оренди нерухомого майна № УМКВ-0234 до 30.11.2011 між позивачем та відповідачем склалися зобов'язальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, а отже, у такому разі позивач виступає кредитором за майновою вимогою до банку, на якого поширюються обмеження, встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Таким чином, оскільки станом на час розгляду даного спору розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 11 989,03 грн., суперечать приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 11.08.2017