номер провадження справи 12/88/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2017 Справа № 908/1384/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Курочкіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1384/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут

до відповідача: Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області

про стягнення 248412,56 грн.

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_1, довіреність від 18.07.2017 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судових засіданнях 20.07.2017 року та 03.08.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України були оголошені перерви до 03.08.2017 року та до 07.08.2017 року, без винесення процесуальних документів суду, за наслідком яких були складені протоколи відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області про стягнення основного боргу в сумі 212406,76 грн., пені в сумі 16285,47 грн., трьох процентів річних в сумі 3102,86 грн., інфляційних витрат в сумі 16617,47 грн. за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 1141049U0JEB026 від 19.02.2016 року, що разом складає 248412,56 грн.

20.07.2017 року на адресу суду від позивача надійшов лист № zpz-CК-3224-0717 від 19.07.2017 року, в якому останній зазначає, що акти приймання-передачі природного газу № ЗЗП00002734 від 19.02.2016 року, № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року, № ЗЗПП00013565 від 31.12.2016 року з боку споживача підписано особисто головою Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області. При цьому вказує, що інформація про погашення боргу (повністю/частково) за договором № 1141049U0JEB026 від 19.02.2016 року в період часу з 16.02.2017 року по 19.07.2017 року відсутня.

20.07.2017 року на адресу суду від відповідача у справі надійшли заперечення на позовну заяву згідно ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- позивачем в позовній заяві зазначена недостовірна інформація щодо порядку оплати поставленого природного газу, оскільки останній в позовній заяві вказує, що «відповідно до п. 4.2. Договору, оплата газу здійснюється на умовах 100 % передоплати вартості заявленого на наступний розрахунковий період, обсягу газу.»;

- проте сторонами 19 лютого 2016 року підписано протокол розбіжностей та протокол узгодження розбіжностей до договору № 1141049U0JEB026 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, якими прийнято нову редакцію п. 4.2. розділу IV Договору та доповнено п. 4.2.1. - «У разі, якщо Споживач є бюджетною установою - держаним або комунальним підприємством, установою, організацією, то оплату вартості послуг з постачання газу здійснювати місячним платежем на підставі акту приймання - передачі природного газу до 10 числа місяця наступного за звітним.»;

- оскільки, Воскресенська сільська рада Пологівського району Запорізької області є бюджетною установою, тому 100% переплата не застосовується у договірних відносинах між позивачем та сільською радою та до 10 числа місяця, наступного за звітним, здійснюється оплата послуг на підставі акту приймання-передачі природного газу;

- позивачем вказано, що відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується передати природний газ у власність споживача, зокрема у 2016, 2017 році, однак договір укладено на 2016 рік;

- 23.12.2016 року сторонами укладено Додаткову угоду № 3/1 до договору на постачання природного газу для не побутових споживачів, в якій досягнута домовленість продовжити дію Договору відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та продовжено строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2017 року, в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році;

- в період з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року постачальник передав у власність споживачу природний газ на загальну суму 212406,70 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року на суму 95074,78 грн. та актом № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року на суму 117331,92 грн.;

- Воскресенською сільською радою на початку 2017 року було оголошено

тендер, однак позивач не подав тендерні пропозиції, що підтверджується

Протоколом № 4 розгляду тендерних пропозицій, і як наслідок, переможцем визначено інше товариство, що призвело до припинення постачання природного газу Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут»;

- вказує, що здійснити оплату на даний час, Воскресенська сільська рада не має можливості, оскільки в 2017 році зобов'язання по Договору укладені на суму, що складає 20 % суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, що становить 153407,83 грн., оплата за грудень 2016 року пройшла по зобов'язанням 2017 року, тобто з суми 153407,83 грн., які зареєстровані як фінансові та юридичні зобов'язання на 2017 рік, фактично сплачено 124420,99 грн. за природний газ, спожитий в 2016 році, з отриманням актів від 31.01.2017 року та від 28.02.2017 року, їх реєстрація в органі казначейської служби є неможливою, тому що відсутня належна сума договірних зобов'язань;

- заперечує проти нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат, посилаючись на несвоєчасне направлення постачальником актів приймання-передачі природного газу, зокрема вказує, що акт № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року надійшов на адресу сільської ради 11.11.2016 року і того ж дня всі документи направлені до органу казначейської служби України для проведення оплати, що підтверджується платіжним дорученням № 143 від 11.11.2016 року, акт № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року надійшов на адресу сільської ради 05.12.2016 року, що підтверджується вхідним номером 202 і того ж дня, всі документи направлені до органу Казначейської служби України для проведення оплати, що підтверджується платіжним дорученням № 155 від 05.12.2016 року;

- зазначає, що для проведення платежу до органів казначейства

разом із платіжним дорученням надається акт на отриманий товар, що передбачено

наказом Державної казначейської служби України від 15.04.2016 року №116;

- вважає, що прострочення платежів виникло з вини позивача, тому нарахування пені з 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, є невірним;

- вказує, що вимоги позивача про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на адресу сільської ради не надходило;

- ТОВ «ЗапоріжгазЗбут», при пред'явленні позову, знехтував однією з істотних умов договору щодо досудового вирішення спорів, що передбачено розділом Х Договору, а саме на момент подачі позову не здійснив належних дій, що могли б свідчити про його намір врегулювати спірне питання шляхом переговорів, відтак позивачем допущено порушення порядку вирішення спорів між сторонами. Просить частково задовольнити позов в частині сплати заборгованості в розмірі 212406,70 грн. та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині сплати трьох процентів річних, інфляційних витрат та пені.

Безпосередньо в судовому засіданні 20.07.2017 року представник відповідача надав суду із супровідним листом документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 07.08.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про оголошення перерви в судовому засіданні від 03.08.2017 року, яка містить підпис представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.08.2017 року заперечив проти позовних вимог в частині нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат. Разом з тим надав суду із супровідним листом документи для приєднання до матеріалів справи.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 19.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут, далі Постачальник, та Чапаєвською сільською радою Пологівського району Запорізької області, далі Споживач, був укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 1141049U0JEB026 від 19.02.2016 року, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами були підписані Протокол розбіжностей від 19.02.2016 року, Протокол узгодження розбіжностей, додаткова угода № 1 від 11.11.2016 року, додаткова угода № 2 від 30.11.2016 року, додаткова угода № 3 від 22.12.2016 року, додаткова угода № 3/1 від 23.12.2016 року, додаткова угода № 3/2 від 13.02.2017 року, додаткова угода № 4 від 28.02.2017 року.

Додатковою угодою № 1 від 11.11.2016 року сторони дійшли згоди внести зміни до преамбули Договору, розділу ХІІ Договору та усіх додатків до Договору, зазначивши, що Споживачем за Договором є Воскресенська сільська рада Пологівського району Запорізької області.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.5. Договору Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором. Передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності обєктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Перелік ЕІС-код точок комерційного обліку Споживача, по яких буде здійснюватися постачання Постачальником наведено в додатку № 1, що є невідємною частиною Договору.

Згідно з п. 2.3. Договору сторони узгодили, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. Договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Умовами п. 2.9. Договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу Споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних Постачальника. У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного, за звітним, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу установлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Пунктом 3.1. Договору сторони визначили, що розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем.

Відповідно до п. 3.2. Договору ціна газу становить 6730,00 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1346,00 грн., всього з ПДВ 8076,00 грн.

Додатковими угодами № 2 від 30.11.2016 року, № 3 від 22.12.2016 року, № 4 від 28.02.2017 року, неодноразово вносились зміни до п. 3.2. Договору, який визначає ціну газу, а саме:

- ціна газу становить 7394,63 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1478,93 грн., всього з ПДВ 8873,56 грн. (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.11.2016 року);

- ціна газу з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року становить 7394,6333 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1478,9267 грн., всього з ПДВ 8873,56 грн., а з 01.12.2016 року становить 7644,6333 грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1528,9267 грн., всього з ПДВ 9173,56 грн. ( в редакції додаткової угоди № 3 від 22.12.2016 року);

- ціна газу з 01.02.2017 року становить 8753,50 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1750,70 грн., всього з ПДВ 10504,20 грн.

Згідно з п. 3.4., 3.5. Договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього Договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього Договору.

Протоколом узгодження розбіжностей та додатковими угодами № 2 від 30.11.2016 року, № 3 від 22.12.2016 року, № 3/2 від 13.02.2017 року, № 4 від 28.02.2017 року вносилися зміни до пункту 3.6. Договору, а саме:

- загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором, та становить без ПДВ 666666,67 грн., ПДВ 20% - 133333,33 грн., разом з ПДВ 800000,00 грн. (вісімсот тисяч гривень 00 копійок) (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей);

- загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором, та становить без ПДВ 529310,10 грн., ПДВ 20% - 105862,02 грн., разом з ПДВ 635172,12 грн. (шістсот тридцять пять тисяч сто сімдесят дві гривні 12 копійок) (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.11.2016 року);

- загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором, та становить без ПДВ 529310,10 грн., ПДВ 20% - 105865,02 грн., разом з ПДВ 635172,12 (шістсот тридцять пять тисяч сто сімдесят дві гривні 12 копійок) (в редакції додаткової угоди № 3 від 22.12.2016 року);

- загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором, та становить без ПДВ 767039,17 грн., ПДВ 20% - 153407,83 грн., разом з ПДВ 920447,00 (девятсот двадцять тисяч чотириста сорок сім грн. 00 коп.) (в редакції додаткової угоди № 3/2 від 13.02.2017 року);

- загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором, та становить без ПДВ 545996,65 грн., ПДВ 20% - 109199,33 грн., разом з ПДВ 655195,98 (шістсот пятдесят пять тисяч сто девяносто пять грн. 98 коп. (в редакції додаткової угоди № 4 від 28.02.2017 року).

Порядок та строки проведення розрахунків сторони узгодили в розділі ІV Договору. Так, умовами п. 4.1. 4.3. Договору (з урахуванням п. 4.2.1. Договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) передбачено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

- у разі, якщо Споживач є бюджетною установою державним підприємством, установою, організацією, то оплату вартості послуг з постачання газу здійснювати місячним платежем на підставі акту приймання-передачі природного газу до 10 числа місяця, наступного за звітним;

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Підпунктом 5.1.1 п. 5.1. передбачене право Постачальника отримувати від Споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІІІ, ІV Договору.

Підпунктом 5.4.2. п. 5.4. Договору передбачений обовязок Споживача оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Згідно з п. 11.1. Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Умовами п. 11.2. Договору сторони визначили, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають внести зміни до Договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Додатковою угодою № 3/1 від 23.12.2016 року сторони дійшли згоди викласти п. 11.2 Договору в наступній редакції: «Дія Договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку».

Позивач в позові вказує, що в порушення умов укладеного договору відповідач у граничні строки, встановлені договором, не здійснив оплату за природний газ, поставлений за період з січня 2016 року по лютий 2017 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, яка станом на момент звернення до суду складає 212406,76 грн.

Так, на виконання умов Договору, позивач за період з січня 2016 року по лютий 2017 року поставив відповідачу, а останній прийняв у власність природний газ, передбачений умовами договору, на загальну суму 655195,98 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами у справі, зокрема:

- актом приймання-передачі природного газу (за січень 2016 року) № ЗЗП00002734 від 19.02.2016 року на суму 103138,60 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за лютий 2016 року) № ЗЗП00002732 від 29.02.2016 року на суму 57307,30 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за березень 2016 року) № ЗЗП00003941 від 31.03.2016 року на суму 56071,67 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за квітень 2016 року) № ЗЗП00005839 від 30.04.2016 року на суму 16055,09 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за жовтень 2016 року) № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року на суму 22491,66 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за листопад 2016 року) № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року на суму 63303,97 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за грудень 2016 року) № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року на суму 124420,99 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за січень 2017 року) № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року на суму 95074,78 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу (за лютий 2017 року) № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року на суму 117331,92 грн.

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткове погашення боргу за поставлений в період з січня 2016 року по грудень 2016 року природний газ за Договором на загальну суму 442789,22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 32-38), а саме:

- платіжним дорученням № 58 від 22.03.2016 року сплачений борг в сумі 103138,60 грн. (оплата проведена банком 29.03.2016 року);

- платіжним дорученням № 57 від 22.03.2016 року сплачений борг в сумі 57307,30 грн. (оплата проведена банком 29.03.2016 року);

- платіжним дорученням № 63 від 22.04.2016 року сплачений борг в сумі 56071,67 грн. (оплата проведена банком 26.04.2016 року);

- платіжним дорученням № 87 від 27.05.2016 року сплачений борг в сумі 16055,09 грн. (оплата проведена банком 31.05.2016 року);

- платіжним дорученням № 143 від 11.11.2016 року сплачений борг в сумі 22491,60 грн. (оплата проведена банком 17.11.2016 року);

- платіжним дорученням № 155 від 05.12.2016 року сплачений борг в сумі 63303,97 грн. (оплата проведена банком 16.12.2016 року);

- платіжним дорученням № 23 від 16.02.2017 року сплачений борг в сумі 124420,99 грн. (оплата проведена банком 22.02.2017 року).

Втім, відповідач свої зобовязання з оплати за поставлений природний газ в повному обсязі у визначений умовами договору строк не виконав, у звязку з чим позивач намагається стягнути з останнього заборгованість в сумі 212406,76 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 11.11.2016 року по 11.05.2017 року в сумі 16285,47 грн. на підставі п. 6.2.1. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 20.02.2016 року по 27.06.2017 року в сумі 3102,86 грн. та інфляційні витрати за загальний період з березня 2016 року по травень 2016 року та з листопада 2016 року по травень 2017 року в сумі 16617,47 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач природний газ прийняв (про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані з боку відповідача акти приймання-передачі природного газу № ЗЗП00002734 від 19.02.2016 року, № ЗЗП00002732 від 29.02.2016 року, № ЗЗП00003941 від 31.03.2016 року, № ЗЗП00005839 від 30.04.2016 року, № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року, № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року, № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року, № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року, № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року (а.с. 23-31), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015 року (який введений в дію з 01.10.2015 року) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Порядок розрахунків між сторонами узгоджено в розділі 4 Договору, зокрема умовами п. п. п. 4.2., 4.3. передбачено, що оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:

- у разі, якщо Споживач є бюджетною установою державним підприємством, установою, організацією, то оплату вартості послуг з постачання газу здійснювати місячним платежем на підставі акту приймання-передачі природного газу до 10 числа місяця, наступного за звітним;

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

З врахуванням умов п. 4.3. Договору, який регулює порядок проведення остаточного розрахунку за вартість поставленого природного газу, за актами приймання-передачі природного газу від 19.02.2016 року, 29.02.2016 року, 31.03.2016 року, 30.04.2016 року, 31.10.2016 року, 30.11.2016 року, 31.12.2016 року, 31.01.2017 року та 28.02.2017 року Споживач зобовязаний був здійснити оплату до 10.02.2016 року, 10.03.2016 року, 11.04.2016 року (оскільки 09.04.2016 року та 10.04.2016 року - є вихідними днями), 10.05.2016 року, 10.11.2016 року, 10.12.2016 року, 10.01.2017 року, 10.02.2017 року та 10.03.2017 року відповідно.

Як зазначено вище докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткове погашення боргу за поставлений в період з січня 2016 року по грудень 2016 року природний газ за Договором на загальну суму 442789,22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 32-38).

Так, з врахуванням часткового погашення боргу відповідачем, заборгованість останнього за поставлений природний газ становить 212406,76 грн.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем за поставлений згідно умов договору природний газ у встановлений строк.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення в повному обсязі оплати за поставлений природний газ, а також доведено порушення відповідачем строку оплати газу, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 212406,76 грн. підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу, які є первинними документами, згідно якого проводяться розрахунки між сторонами у справі, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат боргу. Відповідач доказів сплати боргу в повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут про стягнення з Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області основного боргу в сумі 212406,76 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати поставленого природного газу з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати природного газу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за загальний період з 11.11.2016 року по 11.05.2017 року в сумі 16285,47 грн.

Дослідивши розрахунок пені, викладений позивачем в позовній заяві, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки в розрахунку пені за актами № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року, № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року, № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року у звязку з безпідставним включенням дат оплат боргу в період прострочення.

При цьому з розрахунку пені позивача вбачається, що останнім нарахована пеня за період з 11.02.2017 року по 22.02.2017 року на суму заборгованості за поставлений газ за двома актами приймання-передачі № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року та № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року з урахуванням непогашеного частково боргу в сумі 0,06 грн. за актом приймання-передачі № ЗПП00010803 від 31.10.2016 року.

Так, пунктом 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Відповідно до п. 1.12. вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми Законодавство за актами, в яких допущені помилки.

Пеня розрахована судом наступним чином:

1) за актом приймання передачі природного газу (за жовтень 2016 року) № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року, строк оплати за яким настав 09.11.2016 року, прострочка виникла з 10.11.2016 року, враховуючи, що 17.11.2016 року було здійснено часткове погашення боргу за актом в сумі 22491,60 грн.

- за період з 11.11.2016 року по 16.11.2016 року (6 днів прострочення) від суми боргу 22491,66 грн. розмір пені складає 103,24 грн.;

2) за актами приймання передачі природного газу № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року (за грудень 2016 року) та № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року (за січень 2017 року), строки оплати за якими настали 09.01.2017 року та 09.02.2017 року, прострочка виникла з 10.01.2017 року та з 10.02.2017 року, з урахуванням непогашеного частково боргу в сумі 0,06 грн. за актом приймання-передачі № ЗПП00010803 від 31.10.2016 року, враховуючи, що 22.02.2017 року було здійснено часткове погашення боргу за актом в сумі 124420,99 грн.

- за період з 11.02.2017 року по 21.02.2017 року (11 днів прострочення) від загальної суми боргу за двома актами (з урахуванням непогашеного частково боргу в сумі 0,06 грн. за актом приймання-передачі № ЗПП00010803 від 31.10.2016 року) 219495,83 грн. пеня складає 1852,18 грн.;

- за період з 22.02.2017 року по 10.03.2017 року (17 днів прострочення) від залишку суми боргу 95074,84 грн. пеня складає 1239,88 грн.

Розрахунок пені на заборгованість за актами приймання-передачі природного газу № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року, № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року за період з 11.01.2017 року по 10.02.2017 року, актом № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені за прострочення оплати поставленого природного газу становить 16172,81 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут про стягнення з Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області пені підлягають задоволенню частково в сумі 16172,81 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати поставленого природного газу, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 20.02.2016 року по 27.06.2017 року в сумі 3102,86 грн. та інфляційні витрати за загальний період з березня 2016 року по травень 2016 року та з листопада 2016 року по травень 2017 року в сумі 16617,47 грн.

Разом з тим, у розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки за актами № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року, № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року, № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року, № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року у звязку з безпідставним включенням дат оплат боргу в період прострочення.

При цьому з розрахунку трьох процентів річних позивача вбачається, що останнім нараховані три проценти річних за період з 11.02.2017 року по 22.02.2017 року на суму заборгованості за поставлений газ за двома актами приймання-передачі № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року та № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року з урахуванням непогашеного частково боргу в сумі 0,06 грн. за актом приймання-передачі № ЗПП00010803 від 31.10.2016 року.

Також позивачем допущені помилки при нарахуванні трьох процентів річних за актами приймання-передачі природного газу № ЗЗП00002734 від 19.02.2016 року, № ЗЗП00002732 від 29.02.2016 року, № ЗЗП00003941 від 31.03.2016 року, № ЗЗП00005839 від 30.04.2016 року.

Відтак, з врахуванням положень п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми Законодавство за актами, в яких допущені помилки.

Три проценти річних розраховані наступним чином:

1) за актом приймання передачі природного газу (за січень 2016 року) № ЗЗП0002734 від 19.02.2016 року, строк оплати за яким настав 09.02.2016 року, прострочка виникла з 10.02.2016 року, враховуючи, що 29.03.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 103138,60 грн.

- за період з 20.02.2016 року по 28.03.2016 року (38 днів прострочення) від суми боргу 103138,60 грн. три проценти річних складають 321,25 грн.;

2) за актом приймання передачі природного газу (за лютий 2016 року) № ЗЗП00002732 від 29.02.2016 року, строк оплати за яким настав 09.03.2016 року, прострочка виникла з 10.03.2016 року, враховуючи, що 29.03.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 57307,30 грн.

- за період з 11.03.2016 року по 28.03.2016 року (18 днів прострочення) від суми боргу 57307,30 грн. три проценти річних складають 84,55 грн.;

3) за актом приймання передачі природного газу (за березень 2016 року) № ЗЗП00003941 від 31.03.2016 року, строк оплати за яким настав 09.04.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 11.04.2016 року, прострочка виникла з 12.04.2016 року, враховуючи, що 26.04.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 56071,67 грн.

- за період з 12.04.2016 року по 25.04.2016 року (14 днів прострочення) від суми боргу 56071,67 грн. три проценти річних складають 64,35 грн.;

4) за актом приймання передачі природного газу (за квітень 2016 року) № ЗЗП00005839 від 30.04.2016 року, строк оплати за яким настав 09.05.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 10.05.2016 року, прострочка виникла з 11.05.2016 року, враховуючи, що 31.05.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 16055,09 грн.

- за період з 11.05.2016 року по 30.05.2016 року (20 днів прострочення) від суми боргу 16055,09 грн. три проценти річних складають 26,32 грн.;

5) за актом приймання передачі природного газу (за жовтень 2016 року) № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року, строк оплати за яким настав 09.11.2016 року, прострочка виникла з 10.11.2016 року, враховуючи, що 17.11.2016 року було здійснено часткове погашення боргу за актом в сумі 22491,60 грн.

- за період з 11.11.2016 року по 16.11.2016 року (6 днів прострочення) від суми боргу 22491,66 грн. три проценти річних складають 11,06 грн.;

6) за актом приймання передачі природного газу (за листопад 2016 року) № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року, строк оплати за яким настав 09.12.2016 року, прострочка виникла з 10.12.2016 року, враховуючи, що 16.12.2016 року було здійснено часткове погашення боргу за актом в сумі 63303,97 грн.

- за період з 11.12.2016 року по 15.12.2016 року (5 днів прострочення) від суми боргу (з урахуванням непогашеного частково боргу в сумі 0,06 грн. за актом приймання-передачі № ЗПП00010803 від 31.10.2016 року) 63304,03 грн. три проценти річних складають 25,94 грн.;

7) за актами приймання передачі природного газу № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року (за грудень 2016 року) та № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року (за січень 2017 року), строки оплати за якими настали 09.01.2017 року та 09.02.2017 року, прострочка виникла з 10.01.2017 року та з 10.02.2017 року, враховуючи, що 22.02.2017 року було здійснено часткове погашення боргу за актом в сумі 124420,99 грн.

- за період з 11.02.2017 року по 21.02.2017 року (11 днів прострочення) від загальної суми боргу за двома актами (з урахуванням непогашеного частково боргу в сумі 0,06 грн. за актом приймання-передачі № ЗПП00010803 від 31.10.2016 року) 219495,83 грн. три проценти річних складають 198,45 грн.;

- за період з 22.02.2017 року по 10.03.2017 року (17 днів прострочення) від залишку суми боргу 95074,84 грн. три проценти річних складають 132,84 грн.

Розрахунок трьох процентів річних на заборгованість за актами приймання-передачі природного газу № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року за період з 11.01.2017 року по 10.02.2017 року, актом № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати поставленого природного газу становить 3084,71 грн.

За таких обставин, позовні вимоги позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут про стягнення з Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 3084,71 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у звязку з допущеними в ньому помилками судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство, зокрема:

1) за актом приймання передачі природного газу (за лютий 2016 року) № ЗЗП00002732 від 29.02.2016 року, строк оплати за яким настав 09.03.2016 року, прострочка виникла з 10.03.2016 року, враховуючи, що 29.03.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 57307,30 грн.

- за березень 2016 року інфляційні витрати не можуть нараховуватись, оскільки період прострочення боргу з врахуванням здійсненої відповідачем 29.03.2016 року повної оплати боргу складав менше місяця;

2) за актом приймання передачі природного газу (за березень 2016 року) № ЗЗП00003941 від 31.03.2016 року, строк оплати за яким настав 09.04.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 11.04.2016 року, прострочка виникла з 12.04.2016 року, враховуючи, що 26.04.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 56071,67 грн.

- за квітень 2016 року інфляційні витрати не можуть нараховуватись, оскільки період прострочення боргу з врахуванням здійсненої відповідачем 26.04.2016 року повної оплати боргу складав менше місяця;

3) за актом приймання передачі природного газу (за квітень 2016 року) № ЗЗП00005839 від 30.04.2016 року, строк оплати за яким настав 09.05.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 10.05.2016 року, прострочка виникла з 11.05.2016 року, враховуючи, що 31.05.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 16055,09 грн.

- за травень 2016 року інфляційні витрати не можуть нараховуватись, оскільки період прострочення боргу з врахуванням здійсненої відповідачем 31.05.2016 року повної оплати боргу складав менше місяця;

4) за актом приймання передачі природного газу (за жовтень 2016 року) № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року, строк оплати за яким настав 09.11.2016 року, прострочка виникла з 10.11.2016 року, враховуючи, що 17.11.2016 року було здійснено погашення боргу за актом в сумі 22491,60 грн.

- за листопад 2016 року інфляційні витрати не можуть нараховуватись, оскільки період прострочення боргу з врахуванням здійсненої відповідачем 17.11.2016 року часткової оплати боргу складав менше місяця;

5) за актом приймання передачі природного газу (за листопад 2016 року) № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року, строк оплати за яким настав 09.12.2016 року, прострочка виникла з 10.12.2016 року, враховуючи, що 16.12.2016 року було здійснено повне погашення боргу за актом в сумі 63303,97 грн.

- за грудень 2016 року інфляційні витрати не можуть нараховуватись, оскільки період прострочення боргу з врахуванням здійсненої відповідачем 16.12.2016 року повної оплати боргу складав менше місяця.

Розрахунок інфляційних витрат за актами приймання-передачі природного газу № ЗЗП00013565 від 31.12.2016 року, № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року та № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати поставленого природного газу становить 12059,86 грн.

За таких обставин, позовні вимоги позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут про стягнення з Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області інфляційних витрат підлягають задоволенню частково в сумі 12059,86 грн.

З приводу заперечень відповідача проти позовних вимог суд вважає зазначити наступне.

Стосовно тверджень відповідача про зазначення позивачем в позовній заяві недостовірної інформації щодо порядку оплати постачання природного газу з посиланням на п. 4.2.1. Договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей слід зазначити, що порядок проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ визначений умовами п. 4.3. Договору, який передбачає, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. При цьому умови підпункту 4.2.1. вказаного договору будь-яким чином не змінюють визначений ним в п. 4.3. Договору порядок проведення остаточного розрахунку за поставлений природний газ, крім того докази внесення сторонами у справі будь-яких змін до пункту 4.3. Договору в матеріалах справи відсутні, а відтак відповідач зобовязаний здійснювати остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу у строки, визначені пунктом 4.3. Договору.

Посилання відповідача на те, що Договір сторонами укладено на 2016 рік не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки за умовами підписаної між сторонами додаткової угоди № 3/1 від 23.12.2016 року до Договору, останні домовились продовжити строк дії Договору відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та викласти п. 11.2. в іншій редакції, а саме: «Дія Договору може бути продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено у встановленому порядку». При цьому згідно додаткової угоди № 3/2 від 13.02.2017 року сторони узгодили планові обсяги постачання природного газу на 2017 рік, зокрема на січень та лютий 2017 року, які повністю співпадають з обсягами, зазначеними у підписаних сторонами актах приймання-передачі природного газу № ЗЗП00000300 від 31.01.2017 року (за січень 2017 року) та № ЗЗП00002254 від 28.02.2017 року (за лютий 2017 року). Підписавши вказані акти сторони обопільно підтвердили факт постачання та отримання природного газу у січні та лютому 2017 року за вказаним Договором.

Твердження відповідача про те, що позивач не подав тендерні пропозиції, не приймаються судом, оскільки останнім не надано будь-яких доказів в підтвердження вказаних обставин.

Посилання відповідача на неможливість здійснити оплату заборгованості за природний газ, в тому числі неможливість реєстрації зобовязань в органі казначейської служби у звязку з відсутню належної суми договірних зобов'язань судом не приймаються з огляду на приписи ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Так, згідно норм вказаних статей ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Наявними у справі доказами підтверджено, що часткова оплата поставленого за Договором природного газу з боку відповідача була здійснена неналежним чином, а саме з порушенням строків її оплати та не в повному обсязі, тобто відповідачем були порушені договірні зобовязання. Разом тим згідно з п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Заперечення відповідача з приводу не застосування позивачем до спірних правовідносин передбачених законом засобів досудового врегулювання є безпідставними, оскільки застосування таких засобів не є обовязковим, про що зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002р. Зокрема, в цьому рішенні вказано, що можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Посилання відповідача на несвоєчасне направлення постачальником (позивачем) актів приймання-передачі природного газу, зокрема акта № ЗЗП00010803 від 31.10.2016 року та акта № ЗЗП00012040 від 30.11.2016 року не приймаються судом, оскільки не підтверджені будь-якими доказами. Разом з тим умовами укладеного між сторонами у справі Договору не передбачено яким чином Постачальник зобовязаний надавати Споживачу акти приймання-передачі газу, а Споживач (відповідач у справі) за отриманням вказаних актів до Постачальника (позивача у справі) не звертався. Натомість докази у справі свідчать, що поставка природного газу, в тому числі за вказаними вище актами, позивачем здійснена, відповідач природний газ отримав. Відтак, останній зобовязаний був здійснити оплату отриманого природного газу у відповідності з умовами п. 4.3. Договору.

З урахуванням викладеного твердження відповідача про те, що прострочення платежів виникло з вини позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 07.08.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13 Закону України Про ринок природного газу, ст. ст. 254, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181,193, 216-218, 230, 231, 232, 265, 266 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 83, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут до Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області задовольнити частково.

2. Стягнути з Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, 70624, Запорізька область, Пологівський район, с. Воскресенка, вул. Центральна, буд. 312, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут, 69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 7, , основний борг в сумі 212406 (двісті дванадцять тисяч чотириста шість) грн. 76 коп., пеню в сумі 16172 (шістнадцять тисяч сто сімдесят дві) грн. 81 коп., три процента річних в сумі 3084 (три тисячі вісімдесят чотири) грн. 71 коп., інфляційні витрати в сумі 12059 (дванадцять тисяч пятдесят девять) грн. 86 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 3655 (три тисячі шістсот пятдесят пять) грн. 86 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут до Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області щодо стягнення пені в сумі 112,66 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут до Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 18,15 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут до Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 4557,61 грн. відмовити.

Повне рішення складено 14.08.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.