ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 908/852/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівКоробенка Г.П.,
Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду
від03.02.2017
у справі№908/852/16
Господарського судуЗапорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі"
за участюВасильківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
простягнення суми
за заявоюКомунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі"
пропро розстрочку виконання рішення суду

за участю

- позивача:Старчик А.А. (довіреність від 14.04.2017),

В С Т А Н О В И В:

Від Комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі" (далі - відповідач) на розгляд суду надійшла заява, з урахуванням її уточнення, про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2016 у справі № 908/852/16 (далі-рішення), терміном до 01.01.2021, зі сплатою заборгованості у сумі 616 468,13 грн., у період з жовтня 2016 року по листопад 2020 року, щомісяця рівними платежами у сумі 12 087,61 грн., у грудні 2020 року - 12 087,63 грн., яку воно обґрунтовувало тим, що підприємство має складне фінансове становище, оскільки відповідач є єдиним у місті підприємством, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. При цьому відповідач вказував на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, рішенням виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради було погоджено відповідачу графік погашення заборгованості рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.12.2016 (суддя Носівець В.В.), залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Колядко Т.М., судді Татенко В.М., Скакун О.А.), заяву відповідача про розстрочку виконання рішення задоволено, розстрочено виконання рішення терміном до 01.01.2021 зі сплатою заборгованості у розмірі 592292,91 грн. згідно наступного графіку: у період з грудня 2016 року по листопад 2020 року щомісяця рівними платежами у сумі 12087,61 грн., у грудні 2020 року - 12087,63 грн.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове, яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про надання розстрочки, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач не використав наданого законом процесуального права на участь своїх представників у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача 126 966,29 грн. пені, 29556,10 грн. три відсотки річних, 448959,02 грн. інфляційних втрат, 10986,72 грн. судового збору.

25.07.2016 Господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ.

Заява відповідача про розстрочку виконання рішення мотивована тим, зокрема, що обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду у даній справі, як головною причиною є брак коштів, що не дозволяє добровільно виконати рішення у встановлений строк. Також заявник посилається на те, що він є єдиним підприємством у місті, яке здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

На підтвердження обставин, які утруднюють виконання рішення суду відповідачем були подані відповідні документи.

Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін вищевказану ухвалу, свою постанову мотивував наявністю правових підстав для задоволення заяви про розстрочку.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, стосуються відсутності обставин у відповідача, які є підставою для розстрочки виконання рішення суду згідно статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Судами встановлено, що у Василівському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на виконанні знаходиться виконавче провадження № 52370450 про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на загальну суму 616468,13 грн.

Також встановлено, що згідно звіту відповідача про фінансові результати за 9-ть місяців 2016 року вбачається збитковість відповідача, а заборгованість населення перед відповідачем за спожиту теплову енергію складає 6994574,60 грн., бюджетних установ та організацій 386679,05 грн., інших споживачів 1585206,46 грн. Відповідач на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованими постачальниками природного газу" відкрив в АТ "Ощадбанк" спеціальний рахунок для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення, бюджетних установ, інших споживачів, оскільки вказана постанова уряду обмежує відповідача розпоряджатися коштами, що надходять від споживачів за спожиті послуги та здійснювати погашення заборгованості за газ, яка утворилася раніше через накопичення боргів споживачами за теплову енергію.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 10.10.2016 № 186 узгоджено графік погашення заборгованості відповідача перед позивачем рівними частинами до 31.12.2020 з розбивкою за всіма договорами з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", у тому числі за договором № 448/14-БО-13 від 22.11.2013, відповідно до умов якого нараховані штрафні санкції, який листом від 11.10.2016 № 01/1955 був направлений позивачу та будь-яких пояснень або заперечень позивач щодо прийняття погодженого графіку або доказів його повернення матеріали справи не містять.

Також встановлено, що відповідач вживає заходи щодо погашення заборгованості перед позивачем згідно графіку, який затверджений органом місцевого самоврядування, тобто не ухиляється від виконання свого зобов'язання, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Безпідставним є посилання позивача у касаційній скарзі як на підставу для її задоволення на низку постанов Вищого господарського суду України, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачена обов'язковість правових позицій вказаного суду касаційної інстанції при вирішенні спору в іншій справі.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності оскарженої постанови суду апеляційної інстанції.

В той же час суди безпідставно застосували положення постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки дана постанова уряду регулює питання щодо обов'язку у позивача постачати природний газ виробникам теплової енергії для її виробництва, тоді як у даній справі вирішується питання процесуального характеру щодо надання відповідачу розстрочки, що є відмінним.

Оскільки наведене не вплинуло на правильність прийнятих судами рішень, підстави для скасування оскаржуваних позивачем судових рішень відсутні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень судами у даній справі не встановлено, підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.2017 у справі Господарського суду Запорізької області №908/852/16, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук