ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Справа № 911/4204/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Палія В.В., Нєсвєтової Н.М.
за участю представників сторін:від позивача - Гурський М.Р., від відповідача - Радіщев В.О.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш"
на постанову від Київського апеляційного господарського суду 18.05.2017
та на рішення відГосподарського суду Київської області 09.03.2017
у справі№ 911/4204/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фінпром"
простягнення 4 000 000, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш" (далі - ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фінпром" (далі - ТОВ "Торговий дім "Фінпром") про стягнення 4 000 000,00 грн безпідставно перерахованих коштів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2016 порушено провадження у справі №911/4204/16 за позовом ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" до ТОВ "Торговий дім "Фінпром" про стягнення 4 000 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя Бабкіна В.М.) від 09.03.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Зубець Л.П. - головуючий суддя, судді Ткаченко Б.О., Алданова С.О.) від 18.05.2017 рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 та рішенням Господарського суду Київської області від 09.03.2017, ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.08.2017 прийнято касаційну скаргу ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" до провадження та призначено до розгляду на 15.08.2017.

Розпорядженням Вищого господарського суду України 11.08.2017 №08.03-04/3273 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи №911/4204/16 у зв'язку з відпусткою судді Селіваненка В.П.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів для розгляду справи №911/4204/16 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя Студенець В.І., судді Палій В.В., Стратієнко Л.В.

Розпорядженням Вищого господарського суду України 14.08.2017 №08.03-04/3324 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи №911/4204/16 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Стратієнко Л.В.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів для розгляду справи №911/4204/16 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя Студенець В.І., судді Палій В.В., Нєсвєтова Н.М.

Від ТОВ "Торговий дім "Фінпром" на адресу суду 14.08.2017 надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш", в якому відповідач просив відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш", як покупцем, та ТОВ "Торговий дім "Фінпром", як постачальником, було досягнуто усної домовленості про постачання оптової партії зерна, а саме: пшениці 3 класу в кількості 2000 тон за ціною 4 200,00 грн. за тону.

На виконання вказаної домовленості ТОВ "Торговий дім "Фінпром" виставив ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" до оплати рахунок №011101 від 01.11.2016 на суму 8 400 000,00 грн. з ПДВ. При цьому в рахунку було вказано: найменування товару - пшениця; кількість - 2000 тон; ціна без ПДВ - 3 500,00 грн.; сума без ПДВ - 7 000 000,00 грн.; ПДВ - 1 400 000,00 грн.; рахунок дійсний один день.

В свою чергу, ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" перерахувало ТОВ "Торговий дім "Фінпром" грошові кошти у сумі 4 000 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням №1878 від 02.11.2016, зазначивши в графі "Призначення платежу": "Договор поставки 2607-1 За пшеницу. согл. сч. №011101 от 01.11.2016 г. у т. ч. ПДВ 20% 666666,67 грн."

За фактом надходження даних коштів ТОВ "Торговий дім "Фінпром" 02.11.2016 виписало на користь ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" податкову накладну №2/2, в якій вказало суму ПДВ в сумі 666 666,67 грн і зареєструвало відповідну накладну в органах Державної фіскальної служби та відобразило її в своїй декларації ПДВ за листопад 2016.

ТОВ "Торговий дім "Фінпром" 02.11.2016 відвантажило зі свого складу ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" 136,56 тон пшениці, що підтверджується видатковою накладною від 02.11.2016 №021101 та товарно-транспортними накладними від 02.11.2016 №№1-6.

ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" листом №76-1/11-2016 від 28.11.2016 повідомило ТОВ "Торговий дім "Фінпром" про те, що згідно з договором постачання №2607-1 від 01.11.2016 продавець зобов'язувався поставити покупцю в строк до 20.11.2016 пшеницю 3 класу урожаю 2016 року у кількості 2000 тон на загальну суму 8 400 000 грн. На виконання п.5.1 даного договору ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" було здійснено передоплату за товар в розмірі 4 000 000,00 грн. Однак, фактично йому ТОВ "Торговий дім "Фінпром" поставило товар в кількості 136,670 тон на загальну суму 574 014,00 грн., а подальші поставки не здійснювалися, у зв'язку з браком товару належної якості у продавця. У зв'язку з тим, що ТОВ "Торговий дім "Фінпром" недопоставив покупцю в обумовлений договором строк пшеницю 3 класу урожаю 2016 року в кількості 1863,330 тон на суму 7 825 986,00 грн вказував на те, що постачальник зобов'язаний повернути кошти передоплати в строк до 23.11.2016, згідно з п.6.4 договору постачання №2607-1 від 01.11.2016р. ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" просило також повернути вартість оплаченого, але не поставленого товару в сумі 3 425 986 грн. на його рахунок, а також надати оригінали первинних бухгалтерських та фінансових документів з підписами уповноважених осіб та завірених печаткою постачальника, а саме: договору постачання №2607-1 від 01.11.2016; протоколу загальних зборів щодо надання повноважень директору товариства постачальника ОСОБА_7 щодо підписання даного договору постачання №2607-1 від 01.11.2016; рахунку №011101 від 01.11.2016; видаткової накладної на відпущений товар в кількості 136,67 тон; податкової накладної №2/2 від 02.11.2016.

Звернення ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" до ТОВ "Торговий дім "Фінпром" залишено останнім без задоволення.

В подальшому, 15.12.2016 ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" надіслало ТОВ "Торговий дім "Фінпром" листа за №85/12-2016, в якому вказувало про те, що ним 02.11.2016 відповідно до усної домовленості було перераховано ТОВ "Торговий дім "Фінпром" 4 000 000,00 грн, а 28.11.2016 на адресу останнього було надіслано проект договору постачання №2607-1, і станом на 14.02.2016 у позивача відсутня інформація про підписання відповідачем даного договору. Тому ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" зазначило про те, що перераховані ним 4 000 000,00 грн. були отримані ТОВ "Торговий дім "Фінпром" без достатніх правових підстав, у зв'язку з чим просило повернути кошти протягом 3-х днів на його.

В свою чергу, ТОВ "Торговий дім "Фінпром" у листі №0401/01 від 04.01.2017 зазначило, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб шляхом виставлення рахунку та його часткової оплати. Окрім того, вказаний договір був частково виконаний сторонами, товар був частково отриманий покупцем, у зв'язку з чим посилання позивача на безпідставність перерахування 4 000 000,00 грн. є необґрунтованим.

ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" посилаючись на те, що ТОВ "Торговий дім "Фінпром" не повернуло кошти у розмірі 4 000 000,00 грн звернулось з даним позовом, предметом якого є матеріально-правова вимога ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" до ТОВ "Торговий дім "Фінпром" про стягнення 4 000 000,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ТОВ "Торговий дім "Фінпром" набув спірні грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству, з метою створення та реалізації зобов'язань сторін щодо поставки зерна пшениці.

При цьому, судами попередніх інстанцій було враховано, що укладений між сторонами правочин з поставки пшениці був частково виконаний, у зв'язку з чим зроблено висновок про виникнення у сторін взаємних прав та обов'язків та встановлено, що вказані відносини не були припинені.

Судами попередніх інстанцій було відхилено посилання ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш" на те, що спірний договір поставки не є укладеним у спрощений спосіб, оскільки сторонами не погоджено всіх істотних умов, зокрема щодо якості та класу пшениці з підстав того, що чинним законодавством не встановлено спеціальних вимог та порядку укладення договору поставки зерна, його змісту, а в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони домовлялись укласти договір у певній (в даному випадку - письмовій) формі.

За встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про повернення 4 000 000,00, як безпідставно отриманих.

Главою 83 ЦК України визначені загальні підстави для виникнення зобов"язання у зв"язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема: договори та інші правочини.

За змістом ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 2 ст. 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З урахуванням зазначених норм права та встановлених судами попередніх інстанцій обставин, щодо вчинення сторонами дій спрямованих на виникнення між ними цивільних прав та обов'язків, а саме виставлення відповідачем рахунку на оплату товару, часткову оплату позивачем цього рахунку та часткове виконання відповідачем обумовлених сторонами поставки товару (зерна пшениці) і отримання цього товару позивачем, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки попередніх судових інстанцій про виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків з поставки зерна.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що кошти у розмірі 4000000,00 грн були перераховані позивачем на рахунок відповідача на виконання своїх зобов'язань з оплати вартості товару, який був частково поставлений та отриманий позивачем, дійшли вмотивованого висновку, що відповідач набув спірні грошові кошти за наявності достатніх правових підстав.

З урахуванням фактичних обставин справи та правової конструкції кондикційних зобов'язань (ст. 1212 ЦК України), колегія суддів вважає висновки попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо доводів ТОВ "Зернокомплекс "Сиваш", викладених у касаційній скарзі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернокомплекс "Сиваш" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 у справі №911/4204/16 - без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І

Судді: Палій В.В.

Нєсвєтова Н.М.