РІШЕННЯ

14 серпня 2017 року Справа № 913/518/17

Провадження №33/913/518/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1, м.Київ

до Публічного акціонерного товариства Алчевський Металургійний Комбінат, м.Сєвєродонецьк, Луганська область,

про стягнення 148 197 грн 12 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Богуславська Є.В.

У засіданні брали участь:

від позивача:; представники ОСОБА_2, на підставі довіреності від 19.06.2017, ОСОБА_3 на підставі довіреності від 29.03.2017;

від відповідача: ОСОБА_4, на підставі довірності від 25.12.2016 № 01-026/1034.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський Металургійний Комбінат про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг №06/101 від 11.01.2013 року та в подальшому укладених до нього додаткових угод №1 від 05.03.2013, №2 від 26.04.2013, №4 від 01.10.2013, №5 від 17.12.2013, №6 від 02.06.2014, №7 від 01.10.2014, №8 від 16.12.2014, №9 від 31.01.2015, №10 від 31.03.2015, №11 від 29.05.2015, №12 від 31.07.2015, №13 від 30.09.2015, №14 від 30.11.2015, в розмірі 148 197 грн 12 коп., з яких:

- 118 069 грн 48 коп. - сума основного боргу;

- 24 971 грн 00 коп. сума інфляційних нарахувань;

- 5 156 грн 64 коп. - сума нарахованих 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.06.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.07.2017 (з урахуванням ухвали Господарського суду Луганської області від 10.07.2017 про виправлення описки в даті та часі проведення судового засідання ).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.07.2017 розгляд справи відкладено на 14.08.2017 у звязку з не наданням всіх необхідних документів для розгляду справи та неявкою представника відповідача.

В судове засідання 14.08.2017 прибули представники обох сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором в частині проведення своєчасного та повного розрахунку за отримані послуги з прибирання приміщень, які надавалися протягом вересня грудня 2015 року, у звязку з чим позивачем на підставі ст.625 ЦК України також нараховані відповідачу 3% річних та інфляційні.

Представники позивача в судовому засіданні надали письмові пояснення з додатковими документами (зокрема довідку з банківської установи, на підтвердження здійснення відповідачем часткової оплати зобовязання жовтня 2015 року на суму 21601 грн 17 коп., які судом розглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні та у відзиві за вих.№026-36/2 від 18.07.2017 представник відповідача підтвердив факт надання позивачем послуг протягом вересня - грудня 2015 року на загальну суму 139 670 грн 65 коп., підтвердив здійснену часткову оплату в сумі 21 601 грн 17 коп., та зазначає про допущені помилки позивачем в розрахунку втрат від інфляції. Посилаючись на скрутне фінансове становище, представник підтримав раніше подане клопотання за вих.№026-425 від 18.07.2017 про відстрочку виконання рішення суду до 30.09.2017 та просив його задовольнити.

Також від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення від 11.08.17 № 026-36/3, в яких останній на обґрунтування заявленої вимоги про відстрочку рішення зазначає про те, що фінансування всіх витрат на підприємстві, включаючи оплату за рішення суду, здійснюються виключно шляхом планування на кожний наступний місяць та з подальшим узгодженням з керівництвом. Оскільки фінансування витрат на серпень 2017 року вже відбулося, у відповідача не має можливості здійснити оплату за рішенням суду в цьому місяці, тому просить відстрочити виконання рішення саме до 30.09.2017.

У судовому засіданні 14.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, та заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 (далі позивач), як виконавцем, та Публічним акціонерним товариством Алчевський Металургійний Комбінат (далі відповідач), як замовником, укладено договір про надання послуг №06/101 від 11.01.2013 (далі договір) (а.с.30-36).

Відповідно до п.1.2. договору замовник зобовязується прийняти та оплатити послуги, які здійснюються виконавцем, згідно умов даного договору.

Пункт 1.3. передбачає, що замовник приймає на себе обовязок по виконанню комплексу послуг по прибиранню приміщень та площ замовника, а також використовуваних замовником нежитлових приміщень, адреса, площа та вартість обслуговування котрих вказана в додатку №2 до цього договору.

Договір вступає в силу з 01.02.2013 та діє по 31.12.2013 (п.6.1. договору).

Дострокове припинення дії даного договору не звільняє виконавця від зобовязань надання послуг, оплата яких вже була проведена, а замовника від зобовязання оплатити фактичні надані виконавцем послуги, що передбачено п.6.4. договору.

В п.3.1. договору сторони погодили, що вартість послуг на обєкті визначається шляхом встановлення фіксованої вартості за обслуговування обєкту, вказаної в додатках №1 та №2 цього договору.

Відповідно до п.3.3. договору приймання-передача наданих послуг за місяць послуг до договору здійснюється сторонами в кінці кожного місяця по акту наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюються їх печатками та являються невідємною частиною договору (далі акт).

Пункт 3.3. договору передбачає, що акт складається на всі обєкти, на яких надаються послуги, з розбивкою по кожному з обєктів, якщо сторонами не обумовлено інше. Акт надається замовнику виконавцем в двох екземплярах до 30-31 числа (включно) кожного місяця.

Згідно п.3.9. договору оплата послуг, наданих виконавцем за даним договором, проводиться замовником протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту (актів) наданих послуг.

Акти і рахунки для оплати послуг повинні бути надані замовнику не пізніше останнього робочого дня поточного місяця (п.3.10. договору).

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод: №1 від 05.03.2013, №2 від 26.04.2013, №4 від 01.10.2013, №5 від 17.12.2013, №6 від 02.06.2014, №7 від 01.10.2014, №8 від 16.12.2014, №9 від 31.01.2015, №10 від 31.03.2015, №11 від 29.05.2015, №12 від 31.07.2015, №13 від 30.09.2015, №14 від 30.11.2015, якими сторони змінювали тарифи на визначені послуги, а додатковою угодою №5 від 17.12.2013 договір пролонговано до 31.12.2014, додатковою угодою №8 від 16.12.2014 до 31.12.2015.

На виконання вказаних умов договору, та укладених до нього додаткових угод, позивачем були надані відповідачу в період з вересня по грудень 2015 року послуги з прибирання приміщень, на обєктах відповідача, визначених в договорі. Отримані послуги відповідач повнісю не оплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 118 069 грн 48 коп., за стягненням якої та, нарахованих у звязку із допущенням простроченням, 3% річних та інфляційних втрат, звернувся позивач до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, укладений між сторонами договір №06/101 від 11.01.2013 є договором про надання послуг, до якого застосовуються положення глави 63 Цивільного кодексу України, глав 19-22 Господарського кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт належного виконання позивачем зобовязань за за договором №06/101 від 11.01.2013, зокрема надання послуг з прибирання приміщень протягом вересня грудня 2015 року, підтверджується наявними матеріалами справи.

В матеріалах справи наявні наступні копії актів надання послуг: №2354 від 30.09.2015 на суму 10060 грн 23 коп., №2679 від 31.10.2015 на суму 10 060 грн 23 коп., №2678 від 31.10.2015 на суму 33162 грн 17 коп., №3062 від 30.11.2015 на суму 33105 грн 39 коп., №3061 від 30.11.2015 на суму на суму 10060 грн 23 коп., №3391 від 31.12.2015 на суму 33162 грн 17 коп., №3390 від 31.12.2015 на суму 10060 грн 23 коп. (а.с.99, 101, 103, 105, 107, 109, 111) а також виставленими відповідачу рахунками для оплати наданих послуг: №2355 від 30.09.2015 на суму 10060 грн 23 коп., №2693 від 31.10.2015 на суму 10060 грн 23 коп., №2692 від 31.10.2015 на суму 33162 грн 17 коп., №3041 від 30.11.2015 на суму 33105 грн 39 коп., №3042 від 30.11.2015 на суму 10060 грн 23 коп., №3384 від 31.12.2015 на суму 33162 грн 17 коп., №3383 від 31.12.2015 на суму 10060 грн 23 коп. (а.с. 98, 100, 102, 104, 106, 108, 110).

Вказані акти були підписані представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств.

Судом враховується, що відповідачем не оспорюється заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу. Акти підписані представником відповідача без зауважень.

Натомість відповідачем як замовником зобовязання виконувалися не належним чином, розрахунок було проведено лише частково за зобовязаннями жовтня 2015 року на суму 21601 грн 17 коп., що підтверджується обома сторонами, зокрема долученою відповідачем копією платіжного доручення №10970 від 01.11.2016.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у відповідача в сумі 118 069 грн 48 коп. за отримані послуги з прибирання приміщень протягом вересня грудня 2015 року, строк виконання зобовязань з оплати по яким, враховуючи умови п.3.9. договору (оплата послуг, наданих виконавцем за даним договором, проводиться замовником протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту (актів) наданих послуг) вже настав.

Оскільки відповідачем зазначених обставин не спростовано, доказів погашення боргу під час розгляду спору не надано, суд визнає обґрунтованою вимогу заявлену про стягнення основного боргу в сумі 118 069 грн 48 коп.

Розглядаючи заявлені додаткові вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, в п.3.9. договору сторони погодили, що оплата послуг, наданих виконавцем за даним договором, проводиться замовником протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту (актів) наданих послуг.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних, наданий позивачем (а.с.8-13) та встановлено наявність в ньому помилки.

Зокрема, позивачем за зобовязаннями грудня 2015 року неправильно визначено дату виникнення прострочення. В порушення вимог ст.254 Цивільного кодексу України позивачем не враховано, що 30-й день виконання зобовязання припадає на вихідний день -30.01.2016 суботу, що переноситься на перший робочий день 01.02.2016 понеділок; тому датою, з якої слід правильно розраховувати прострочення є 02.02.2016 а не 31.12.2015.

За правильним розрахунком здійсненим судом 3% річних за зобовязаннями грудня 2015 року складають 1773 грн 03 коп. (500 днів прострочки, з 02.02.2016 по 16.06.2017).

За таких обставин, обґрунтовано підлягають стягненню з відповідача 3% річних в загальній сумі 5 149 грн 56 коп. (490,34 +998,73+ 1887,46+1773,03), розраховані за зобовязаннями вересня грудня 2015 року.

Відносно заявленої додаткової вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, розраховані останнім за загальний період з листопада 2015 по травень 2017 року на загальну суму 24 971 грн 00 коп., суд зазначає наступне.

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с.11-13), господарський суд зауважує про наявність в ньому арифметичних помилок, зокрема, за зобовязаннями листопада-грудня 2015 року позивачем неправомірно не враховано місяці, в яких наявною була дефляція, що штучно призвело для збільшення суми нарахованих інфляційних втрат.

Крім того, як вбачається позивач у розрахунку округлював сукупний індекс інфляції. Оскільки за правильним розрахунком суду інфляційні за зобовязаннями вересня-жовтня 2015 року (через неокругляння індексів, а застосування точних показників наведених у програмі «Законодавство») складають більші суми, ніж заявлені позивачем, суд вважає за можливе прийняти саме суми позивача.

Натомість за розрахунком суду за зобовязаннями листопада-грудня 2015 року, враховуючи показники місяців в яких наявною була дефляція, інфляційні за зобовязаннями листопада 2015 року складають 8366,29 грн (119,381% , нараховані з січня 2016 по травень 2017 року). Інфляційні за зобовязаннями грудня 2015 року складають 8122,42 грн (118,792% , нараховані з березня 2016 по травень 2017 року).

Враховуючи зазначене, з відповідача обґрунтовано підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 22 987 грн 71 коп. (2267+4232+8366,29+8122,42).

Відповідачем 31.07.2017 до суду подано заяву про відстрочення виконання рішення зі сплатою стягненої суми 30.09.2017 (а.с.167-170).

Заява обґрунтована тим, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, зокрема, за перші три місяці 2017 року відповідач отримав збитки у розмірі 760 682 грн 00 коп., що підтверджується даними звіту про фінансові результати за 3 місяці 2017 року. Також відповідач має заборгованість з оплати праці, що складає 97753 грн.

Відповідач зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на території Луганської області, зареєстрований як платник податків в СДПІ з ОВП у м.Луганську (місцезнаходженням підприємства є м.Сєвєродонецьк). Основні виробничі фонди відповідача розташовані у м.Алчеську Луганської області, найближчою залізничною станцією, яка примикає до комбінату є станція Комунарськ Донецької залізниці. Блокування залізничного руху по станціях Ясинувата, станції Донецого вузла, Горлівки, Стаханова, Антрацит, Луганськ, Комунарськ призводить до розриву технологічних ланцюжків, відсутності сировини та неможливості відправки готової продукції відповідача, і як наслідок до фактичного призупинення металургійного виробництва і відсутності обігових коштів.

Крім того, ПАТ «Укрзалізниця» 03.06.2016 введена конвенція №ЦЦ0-12/131 на заборону прийому до перевезення завантажених та порожніх вагонів з усіх країн СНД і Балтії у напрямі залізничних станцій Донецького та Луганського напрямів.

Численні аварійні скорочення енергопостачання та зупинки в періоди збоїв в енергопостачанні приводять до простоїв печей з наступним роздмухуванням, що в свою чергу вимагає завантаження додаткової сировини, енергоресурсів, газоподібного і твердого палива, тобто веде до їх перевитрат, що є критичним при недоліку залізорудної сировини і палива на складах комбінату (долучені відповідні акти).

13.02.2017 у звязку з неможливістю здійснення вантажних перевезень через блокування залізничних колій відповідач вимушений був здійснити «гарячу» консервацію основних виробничих фондів підприємства (наказ №109 від 13.02.2017).

Значне коливання курсу валют по відношенню до національної валюти призвело до значної затримки у розрахунках за відвантажену продукцію іноземними контрагентами.

Крім того, обґрунтовуючи заявлену вимогу про відстрочення виконання рішення саме до 30.09.2017, відповідач в додатково наданих письмових поясненнях від 11.08.2017 зазначає, що фінансування всіх витрат на підприємстві, включаючи оплату за рішення суду, здійснюються виключно шляхом планування на кожний наступний місяць та з подальшим узгодженням з керівництвом. Оскільки фінансування витрат на серпень 2017 року вже відбулося, у відповідача не має можливості здійснити оплату за рішенням суду в добровільному порядку в цьому місяці. За таких обставин, відповідач просить відстрочити виконання рішення зі сплатою стягнених сум до 30.09.2017, що створить реальні умови для гарантованого виконання рішення суду.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Проаналізувавши доводи відповідача, та перевіривши надані на підтвердження докази, суд дійшов висновку, що фінансовий стан відповідача на даний час у значній мірі перешкоджає повному фактичному виконанню рішення суду у даній справі, враховуючи що фінансування всіх витрат відповідача, включаючи оплату за рішення суду, здійснюються виключно шляхом планування на кожний наступний місяць та подальшого узгодження з керівництвом, а фінансування витрат на серпень 2017 року вже відбулося.

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання, суд зауважує, що місцезнаходженням більшості основних засобів та виробничих потужностей відповідача є непідконтрольна на даний час Україні територія (м. Алчевськ), проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що триває, створює обєктивні складнощі у веденні господарської діяльності підприємства.

Судом приймаються до уваги доводи відповідача про те, що перелічені вище обставини, які тривають майже три роки, обєктивно призвели до суттєвого дефіциту обігових коштів у відповідача, що стало причиною несвоєчасного та неповного розрахунку з позивачем та наявного браку коштів на сьогоднішній день.

Разом з тим, судом враховується реальність та короткочасність строку, на який просить відповідач відстрочити виконання рішення суду, що в свою чергу сприятиме створенню умов для реального виконання зобовязань перед позивачем.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви відповідача та надання відстрочки виконання рішення суду зі сплатою присуджених до стягнення сум до 30.09.2017.

Встановлені за матеріалами справи обставини та доводи позивача відповідач під час розгляду спору не спростував, докази здійснення погашення боргу в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, позов визнається обґрунтованим, підлягає задоволенню частково. З відповідача на користь позивача слід стягнути 146 206 грн 75 коп., з яких: основний борг в сумі 118 069 грн 48 коп., інфляційні втрати в сумі 22 987 грн 71 коп., 3% річних у сумі 5 149 грн 56 коп., нараховані на підставі ст.625 ЦК України, у звязку із допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобовязання. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 193 грн 10 коп. слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, п.6 ч.1 ст.83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Алчевський Металургійний Комбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський Металургійний Комбінат, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, вул.Вілєсова, буд.20 А, 93400, ідентифікаційний код 05441447, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1, вул.Шота Руставелі 38Б, кім.12, 01033, фактична адреса: м.Київ, вул.Очаківська, 5/6, БЦ «Очаківський», 03151, ідентифікаційний код 35634872, основний борг в сумі 118 069 грн 48 коп., інфляційні втрати в сумі 22 987 грн 71 коп., 3% річних у сумі 5 149 грн 56 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2 193 грн 10 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про відстрочення виконання рішення суду.

5. Відстрочити виконання рішення суду від 14.08.2017 у справі №913/518/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Алчевський Металургійний Комбінат про стягнення основного боргу в сумі 118 069 грн 48 коп., інфляційних втрат в сумі 22 987 грн 71 коп., 3% річних у сумі 5 149 грн 56 коп., витрат зі сплати судового збору в сумі 2 193 грн 10 коп., до 30.09.2017.

Видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.08.2017.

Суддя О.В. Драгнєвіч