ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 911/1882/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко»

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації»

про визнання договору недійсним

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

Позивача - Шляхтун А.П. (довіреність б/н від 08.06.2017 року)

Відповідача1 - Лабатюк Я.М. (довіреність б/н від 20.04.2017 року)

Відповідача2 - Сиротін Д.В. (довіреність б/н від 05.04.2017 року).

обставини справи:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» з позовом про визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору надання послуг факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 року.

Провадження у справі № 911/1882/17 порушено ухвалою суду від 22.06.2017року та призначено справу до розгляду на 17.07.2017 року.

В судовому засіданні 17.07.2017 року позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачі проти позову заперечували та надали письмові відзиви на позов.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач зазначає, що 13.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (відповідач1, Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (відповідач2, Фактор) був укладений Договір надання послуги факторингу № Ф130417 (далі - Договір факторингу).

Пунктом 1.1 Договору факторингу визначено, що Фактор зобов'язується передати грошові кошти у сумі 1 034 693,52 грн. у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові своє право грошової вимоги за Договором поставки товару № 320 від 18.11.2014 року до ТОВ «Одужуйте швидше» у розмірі 1 034 693,52 грн.

За вказаним Договором поставки товару № 320 від 18.11.2014 року ТОВ «Фрам Ко» є Постачальником, а ТОВ «Одужуйте швидше» - Покупцем.

Позивач зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» на підставі Договору факторингу звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою від 17.05.2017 року про стягнення з ТОВ «Одужуйте швидше» 1034693,52 грн., відповідний позов було прийнято до розгляду та 22.05.2017 року порушено провадження у справі № 910/7916/17.

ТОВ «Одужуйте швидше» зазначає, що не визнає позовні вимоги у вищезазначеній справі № 910/7916/17, вважає Договір факторингу недійсним і, як наслідок таким, що порушує законні інтереси ТОВ «Одужуйте швидше».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір факторингу та Додатки №1, 2 від 13.04.2017 року до нього підписано від імені ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» директором ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту, від імені ТОВ «Фрам Ко» генеральним директором ОСОБА_6, що також діє на підставі Статуту.

Позивач зазначає що всі три підписи ОСОБА_5. (на третій сторінці Договору факторингу, на Додатку № 1 та Додатку № 2 до нього) візуально не відрізняються один від одного. Також, в надісланому ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» на адресу ТОВ «Одужуйте швидше» повідомленні від 03.05.2017 року № 13/04 про відступлення права грошової вимоги Факторові з вимогою сплати боргу у сумі 1 034 693,52 грн., підпис директора ОСОБА_5 ідентичний підписам у Договорі факторингу.

Позивач зазначає, що власноручно виконати 4 повністю однакові підписи є неможливим. Також, позивач зазначає, що на позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» у справі № 910/7916/17 підпис директора ОСОБА_5 відрізняється від підписів, про які зазначено вище.

У зв'язку з чим, позивач стверджує, що директор ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» ОСОБА_5 власноручно не підписував ні Договір факторингу з додатками, ні повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

Також, позивач стверджує, що як зазначено в надісланому на його адресу повідомленні Фактора від 03.05.2017 року № 13/04, відступлення права грошової вимоги сплати боргу відбулось на підставі укладеного між ТОВ «Фрам Ко» (Клієнт) і ТОВ «ФК «ЄБР» (Фактор) Договору факторингу, за яким Фактор передав грошові кошти в сумі 1 034 693,52 грн. у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступив своє право грошової вимоги за Договором поставки товару № 320 від 18.11.2014 року до ТОВ «Одужуйте швидше» (боржник) в розмірі 1 034 693,52 грн.

Однак, у п. 2.1 Договору факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 року встановлено, що винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної у п. 1.1 договору (1 034 693,52 грн.). Фактор сплачує клієнтові у строк до 01.07.2017 року шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти у розмірі 982958,84 грн. Отже, перерахування грошових коштів у сумі 1034693,52 грн. Договором факторингу не передбачено.

Також, позивач в обґрунтування позову зазначає, що відповідач2 (Фактор) не надав позивачу документів, якими підтверджується перерахування (передання) грошових коштів Клієнту за Договором факторингу, також позивачу не надано первинний документ, на підставі якого Клієнт передав Фактору своє право грошової вимоги за Договором поставки до ТОВ «Одужуйте швидше» у розмірі 1034693,52 грн. Також позивач зазначає, що ТОВ «Фрам Ко» не повідомило ТОВ «Одужуйте швидше» про укладення між ним і ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» Договору факторингу.

Враховуючи вищенаведене, позивач стверджує, що Договір факторингу від імені ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» директор ОСОБА_5 власноручно не підписував, тому відповідний Договір факторингу від імені ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» укладено особою, яка не мала на це повноважень. Також, відсутні докази належного виконання Договору факторингу.

У зв'язку з чим, позивач стверджує, що при укладенні Договору факторингу не дотримані вимоги ч.ч. 2, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, що за приписами ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

З огляду на викладене, позивач в позові просить визнати Договір надання послуги факторингу № Ф130417 від 13.04.2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», недійсним.

Також, в додаткових поясненнях позивач зазначив, що за спірним Договором факторингу було передано неіснуючу заборгованість, оскільки за період з 01.01.2017 року по 16.03.2017 року згідно з відповідним актом звірки розрахунків, заборгованість позивача становила 1027827,51 грн., а не 1034693,52 грн., як зазначено в спірному Договорі факторингу.

Відповідач1 подав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що між ним та позивачем тривали відносини поставки товару за Договором поставки товару № 320 від 18.11.2014 року, що позивачем (Покупцем) не заперечується.

За відповідним Договором поставки у позивача виникло зобов'язання оплатити поставлений відповідачем1 товар. Таким чином, позивач не заперечує і не спростовує по суті існування перед відповідачем1 грошового зобов'язання щодо оплати поставленого товару за Договором поставки (заперечує лише суму).

13.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (Фактор) було укладено Договір надання послуги факторингу № Ф130417, за умовами якого Фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 1034693,52 грн. у розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов'язується відступити Факторові своє право грошової вимоги за Договором поставки товару № 320 від 18.11.2014 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одужуйте швидше» (Боржник) в розмірі 1034693,52 грн.

Відповідач1 заперечував посилання позивача, що директор ТОВ ««Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» власноручно не підписував ні Договору факторингу з додатками, ні повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Зазначив, що між сторонами Договору факторингу було досягнуто домовленості у відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України та вчинено відповідний правочин уповноваженими представниками сторін. Оскільки позивач не є учасником такого правочину і не був присутнім під час його вчинення, у нього відсутні підстави стверджувати про обставини підписання. Крім того, питання про підписання Договору факторингу уповноваженими представниками сторін стосується прав і охоронюваних законом інтересів таких сторін. Оскільки обидві сторони Договору факторингу визнають його укладення, у позивача відсутні підстави заперечувати відповідний факт та належність повноважень.

Як вбачається із оскаржуваного правочину - Договору надання послуги факторингу №Ф 130417 від 13.04.2017 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейське бюро реструктуризації» та ТОВ «Фрам Ко», останній підписаний директором ТОВ «ФК «ЄБР» ОСОБА_5 та генеральним директором ТОВ «Фрам Ко» ОСОБА_6 та скріплений мокрими печатками обох сторін - учасників правочину.

Повноваження керівника ТОВ «ФК «ЄБР» ОСОБА_5 та генерального директора ТОВ «Фрам Ко» ОСОБА_6 підтверджується, зокрема, Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по ТОВ «ФК «ЄБР» та ТОВ «Фрам Ко».

Таким чином, спірний правочин вчинений в письмовій формі, підписаний керівниками обох сторін та скріплений печатками підприємств - учасників даного правочину з дотриманням вимог законодавства.

Також, відповідач1 зазначає, що ТОВ «Одужуйте швидше» не є стороною Договору факторингу, тому зобов'язальні відносини щодо фінансування і оплат за Договором факторингу, які існують між Клієнтом - ТОВ «Фрам Ко» та Фактором - ТОВ «ФК «ЄБР» не стосуються прав позивача. Крім того, невиконання умов договору не є підставою його недійсності.

Оскільки, ст.215 Цивільного кодексу України пов'язує недійсність правочину з недодержанням вимог закону сторонами в момент його вчинення, а не з обставинами подальшого виконання сторонами умов цього правочину, наведені в позові обставини не є підставою для визнання Договору факторингу недійсним.

Відповідач1 у відзиві наголошував на безпідставності тверджень позивача, що ТОВ «Фрам Ко» не повідомило його про укладення спірного Договору факторингу, оскільки законом обов'язок повідомлення право грошової вимоги на підставі договору факторингу покладено на Фактора. Крім того, за приписами ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» надсилав позивачу відповідне повідомлення про відступлення права грошової вимоги за Договором поставки товару №320 від 18.11.2014 року і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий Фактор, якому має бути здійснений платіж, що підтверджується і самим позивачем у позовній заяві.

Посилання позивача на обставини, викладені в ухвалі Господарського суду Київської області про забезпечення позову від 31.03.2017 року у справі № 911/907/17 не стосуються суті даного спору, крім того, відповідні заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою Господарського суду Київської області від 24.04.2017 року, тому відповідні обставини станом на день розгляду даної справи не можуть братися судом до уваги.

Відповідно до п.2.1. Договору факторингу детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між Клієнтом і Фактором визначені у Додатку №1 та Додатку №2 до цього Договору.

Згідно з Додатком №1 до Договору факторингу ТОВ «Фрам Ко» було передано ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» право вимоги до боржника ТОВ «Одужуйте швидше» за Договором поставки товару №320 від 18.11.2014 року на суму 1034693,52 грн.

Згідно з Додатком № 2 (Порядок відступлення вимоги), що є невід'ємною частиною Договору факторингу, ТОВ «Фрам Ко» було передано Фактору документи, які підтверджують дійсність вимоги перед боржником - ТОВ «Одужуйте швидше», а саме: Договір поставки №320 від 18.11.2014 року, реєстр неоплачений накладних станом на 16.03.2017 року, реєстр податкових накладних, також були передані оригінали Товарно-транспортних накладних за період з 24.01.2017 року по 16.03.2017 року, які підтверджують факт здійснення господарської операції - поставки товару на суму 1034693,52 грн. і виникнення грошових зобов'язань.

Вказані Додатки до Договору факторингу підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, що свідчить про факт передачі відповідних документів, які підтверджують право вимоги до ТОВ «Одужуйте швидше».

З огляду на викладене, відповідач1 зазначає, що укладаючи Договір факторингу дії сторін відповідали їх вільному волевиявленню, а укладений договір спрямований на реальне настання правових наслідків, який породжує для його сторін взаємні права та обов'язки.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 року у справі № 910/7916/17 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до ТОВ «Одужуйте швидше» за участю третьої особи - ТОВ «Фрам Ко» про стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 1 034 693,52 грн. позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з ТОВ «Одужуйте швидше» на користь «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» 1 034 693,52 грн., чим також підтверджується реальність та дійсність переданих Фактору прав грошових вимог.

Відповідач2 в своїх запереченнях також зазначив, що він є юридичною особою за законодавством України. Статус фінансової установи Фактора підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 07.05.2015 року № 915 та Розпорядженням Нацкомісії фінпослуг №1570 від 11.05.2017 року «Про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)».

Також товариство має затверджені Правила надання фінансових послуг факторингу (затверджено 10.03.2017 року), відповідно до яких та з дотриманням Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» укладався оспорюваний Договір надання послуги факторингу від 13.04.2017 року.

Умови щодо детальної інформації про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між Клієнтом і Фактором сторонами договору визначені в Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору факторингу (п.2.1. Договору факторингу).

Зокрема, в Додатку №1 визначено, що Клієнтом - ТОВ «Фрам Ко» передано Фактору - ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» право вимоги до Боржника - ТОВ «Одужуйте швидше» за Договором поставки товару № 320 від 18.11.2014 року на суму 1034693,52 грн.

У Додатку №2 (Порядок відступлення вимоги), який є невід'ємною частиною Договору факторингу, передбачено що ТОВ «Фрам Ко» передало Фактору документи, які підтверджують дійсність вимоги перед боржником - ТОВ «Одужуйте швидше»: Договір поставки №320 від 18.11.2014 року, реєстр неоплачений накладних станом на 16.03.2017 року, реєстр податкових накладних, оригінали Товарно-транспортних накладних станом на 16.03.2017 року, які підтверджують факт поставки товару Постачальником на користь ТОВ «Одужуйте швидше» (Покупця) на суму 1034693,52 грн.

Щодо тверджень позивача, що Договір про надання послуги факторингу не підписаний директором ОСОБА_5, відповідач2 зазначив, що відповідні твердження позивача не відповідають дійсності, не обґрунтовані та не доведені, ґрунтуються на безпідставних припущеннях.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» підтверджує, що оспорюваний правочин укладався при повному розумінні сторонами вимог законодавства України, відповідав внутрішній волі та дійсним намірам сторін за договором, підписувався уповноваженими особами - керівниками товариств та скріплювався печатками.

Судом було досліджено обставини спору з врахуванням викладених в позові обставин та заперечень відповідачів, та встановлено наступне.

Поняття факторингу та його особливості визначені главою 73 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного кодексу України передбачено що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст.1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У відповідності до ст.1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт; клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності; фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Отже, суб'єктний склад оспорюваного Договору факторингу відповідає вимогам ст.1079 Цивільного кодексу України. Зокрема, Фактором за цим договором є ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», яке є фінансовою компанією, видом діяльності якої є надання фінансових послуг, а Клієнтом юридична особа - ТОВ «Фрам Ко».

Відповідно до умов договору (п.2.1) оплата Фактором коштів Клієнту здійснюється у строк до 01.07.2017 року, Додатковою угодою № 1 від 30.06.2017 року внесено зміни до договору та продовжено термін розрахунків між сторонами до 01.10.2017 року. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про порушення сторонами умов договору факторингу.

Предмет Договору факторингу також відповідає вимогам ст.ст. 1077, 1078 Цивільного кодексу України, адже ним передбачено зобов'язання Фактора сплатити Клієнту грошові кошти в розмірі та порядку, визначеному відповідним договором, та зобов'язання Клієнта відступити за це Фактору право грошової вимоги.

Таким чином, істотні умови Договору факторингу відповідають вимогам, встановленим законом для даного виду договорів. За твердженням відповідачів, які є сторонами спірного Договору факторингу, умови такого договору відповідають їх волі та намірам і виконуються сторонами у відповідності до погодженого договором порядку та строків виконання.

Як визначено п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Так само за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов (якщо інше чітко не визначено відповідною нормою законодавства).

З огляду на норми законодавства, які регулюють відносини факторингу, ні невиконання зобов'язань за договором факторингу, ні відсутність всіх істотних умов, не передбачають наслідком недійсність такого договору.

Таким чином, в будь-якому випадку, порушення умов Договору факторингу свідчить про його неналежне виконання, що не є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно з ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У зв'язку з чим, судом встановлено, що Фактор несвоєчасно та належним чином повідомляв Боржника про відступлення права грошової вимоги, тому вимоги ч.1 ст. 1082 Цивільного кодексу України дотримані.

Однак, обставини щодо повідомлення Боржника про відступлення права вимоги не впливають на чинність Договору факторингу і стосуються спору про наявність чи відсутність підстав сплати відповідної заборгованості, який розглядався в матеріалах справи № 910/7916/17, в якій прийнято рішення на користь Фактора.

Крім того, з огляду на п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Також, з огляду на п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). Наведене спростовує обгрунтуврання позивачем позовних вимог обставинами щодо неукладеності спірного Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як визначено ч.ч. 2, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Крім того, згідно з п. 2.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст.1080 Цивільного кодексу України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У зв'язку з чим, суд зазначає, що наведені в позові обставини щодо підписання спірного Договору факторингу та його виконання мають місце між сторонами Договору факторингу і не стосуються прав та охоронюваних законом інтересів позивача, який не є учасником відповідних відносин і стороною спірного Договору.

Позивачем в позові не наведено обставин щодо порушень при укладенні спірного Договору факторингу, які пов'язані з правами та інтересами саме позивача. Крім того, наведені позивачем в позові обставини щодо укладення Договору факторингу, які на думку позивача свідчать про порушення, спростовані відповідачами - сторонами договору.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки за наслідками розгляду спору судом не встановлено обставин щодо порушення при укладенні спірного Договору факторингу вимог ч.ч. 2, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України та обставин щодо порушення відповідним Договором прав і охоронюваних законом прав позивача, які підлягають захисту в обраний в позові спосіб - шляхом визнання договору недійсним, позовні вимог є необґрунтованими і безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 08.08.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін