РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 Справа №910/17313/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом»

про стягнення заборгованості

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Драчова М.С. (дов. № 573 від 05.05.2017);

від відповідача не з'явився.

встановив :

20.09.2016 Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» про стягнення заборгованості за договором на послуги водопостачання та водовідведення №01831/5-01 від 13.02.2003 у загальному розмірі 486 542,30 грн., з яких: 318 657,15 грн. - основна заборгованість, 114 908,42 грн. - інфляційні втрати, 13 575,81 грн. - 3% річних, 7 535,21 грн. - пеня та 31 865,71 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором від 13.02.2003 №01831/5-01 на послуги водопостачання та водовідведення, з урахуванням додаткових угод, в частині повної, своєчасної та систематичної оплати отриманих послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2016 суддею Зеленіною Н.І. порушено провадження у справі №910/17313/16, розгляд справи призначено на 11.10.2016.

03.10.2016 та 11.10.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Судове засідання призначене на 11.10.2016 не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у зв'язку із виходом судді Зеленіної Н.І. з лікарняного, розгляд справи призначено на 27.10.2016.

27.10.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що додаткова угода від 03.09.2012 до договору від 13.02.2003 №01831/5-01 є недійсною з моменту її укладання у зв'язку з відсутністю у посадової особи повноважень на її вчинення, а тому вважав, що сума заборгованості відповідача за вказаним договором є значно меншою.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2016 за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

23.11.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на відзив відповідача та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судових засіданнях 27.11.2016 та 23.11.2016, судом у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 23.11.2016 та 06.12.2016 відповідно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2016 зупинено провадження у справі №910/17313/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» про стягнення 486 542,30 грн., до вирішення спору у справі №910/19187/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання додаткової угоди недійсною, та набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2016 про зупинення провадження у справі №910/17313/16, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 у справі №910/17313/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2017, ухвалу господарського суду міста Києва від 06.12.2016 про зупинення провадження у справі №910/17313/16 скасовано, а справу №910/17313/16 направлено до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/2025 від 06.07.2017 у зв'язку із перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17313/16, за результатом проведення якого справу №910/17313/16 передано для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.07.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/17313/16 до свого провадження, розгляд справи призначено на 10.08.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.08.2017 за клопотанням позивача в порядку ст. 25 ГПК України змінено назву позивача з публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Представник позивача з'явися у судове засідання 10.08.2017, надав пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 10.08.2017 не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із відпусткою юриста, який представляв інтереси відповідача.

Розглянувши в судовому засіданні 10.08.2017 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Неможливість представника відповідача взяти участь у судовому засіданні 10.08.2017 у зв'язку із відпусткою, не може бути належними підставами для відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

13.02.2003 між Відкритим акціонерним товариством «АК «Київводоканал», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач, постачальник), та Міжрегіональною Академією управління персоналом у формі акціонерного товариства закритого типу, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - відповідач, абонент) було укладено договір № 01831/5-01 на послуги водопостачання та водовідведення (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розрахуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила).

Відповідно до п. 3.1 договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об'ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватися один раз на квартал.

Згідно з п. 3.3 договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності до Правил.

За умовами п. 3.5 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи абонента.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у 5-ти денний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Відповідно до п. 3.7 договору, в редакції угоди про внесення змін до договору від 21.10.2003, постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжний документ (дебетове повідомлення, вимогу-доручення тощо) для сплати за надані йому послуги згідно цього договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів, що надійшли від абонента, на розрахунковий рахунок постачальника. В разі утворення заборгованості за надані послуги, всі кошти, що надходять від абонента, першочергово зараховуються в погашення боргу. Оплата може проводитися абонентом за згодою постачальника іншими способами, що не заборонені законодавством.

За умовами п. 4.1 договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми.

Згідно з п. 4.2 договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 договору).

03.09.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №01831/5-01 від 13.02.2003 на водовідведення додаткового об'єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів (далі - угода).

Відповідно до абз.2 п. 1 угоди постачальник надає абоненту послуги з водовідведення додаткового об'єму стічних вод від об'єкта абонента за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 2, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в період дощів та сніготанення в порядку, передбаченому Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, ДСТУ 3013-95 Гідросфера «Правила контролю за відведенням дощових і снігових вод з території міст і промислових підприємств», затвердженим наказом Держстандарту України від 23.02.1995 №58, та даними гідрометеослужби і паспорту водного господарства абонента.

Згідно абз. 3 п. 1 угоди вартість послуг розраховується постачальником щомісячно (в інших випадках на квартал або рік) в залежності від об'ємів відведених стічних вод та на підставі тарифів на послуги з водовідведення, встановлених уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України, і величини рівня атмосферних опадів за даними Гідрометцентру України. У разі зміни тарифів у період дії договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до договору стосовно строків їх введення та розмірів.

За умовами абз. 4 п. 1 угоди оплата послуг здійснюється абонентом на підставі розрахункового документа, який постачальник направляє відповідачу в електронному вигляді (дебетові повідомлення) або у паперовому вигляді (вимоги-доручення, рахунки тощо), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника щомісячно, у п'ятиденний строк з дня направлення розрахункового документа абоненту або до банківської установи абонента. В разі неотримання від постачальника поточного розрахункового документа, абонент самостійно отримує його у постачальника та здійснює оплату вартості наданих послуг не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним періодом. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від визначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Згідно з наданими позивачем актами про зняття показників водолічильників, погодженими та підписаними відповідачем, дебетово-інформаційними повідомленнями, розшифровками рахунків відповідача, підтверджується надання абоненту послуг з водопостачання і водовідведення за період з 01.09.2013 по 31.07.2016 за кодом 1-489, за кодом 10-1296 та за кодом 10-51296 на загальну суму 385 154,28 грн., з яких сплачено 55 053,87 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 318 657,15 грн. (з врахуванням перерахунків на суму 11 443,26 грн.).

При цьому додатково сплачені відповідачем кошти в розмірі 12 380,80 грн. відповідно до вказаного призначення платежу було зараховано позивачем в погашення боргу, що утворився в попередній період.

Абонент про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.09.2013 по 31.07.2016 послуг не повідомляв, свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту не направляв, а тому відповідно до п. 3.6 договору, кількість та вартість наданих позивачем з 01.09.2013 по 31.07.2016 послуг з водопостачання та водовідведення вважаються погодженими абонентом.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Обгрунтовуючими позовні вимоги, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 13.02.2003 №01831/5-01 на послуги водопостачання та водовідведення, з урахуванням додаткових угод, в частині повної, своєчасної та систематичної оплати отриманих послуг, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 318 657,15 грн., а тому ним також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 114 908,42 грн. - інфляційних втрат, 13 575,81 грн. - 3% річних, 7 535,21 грн. - пені та 31 865,71 грн. - штрафу.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» одним з основних обов'язків споживача є своєчасне внесення плати за використану воду.

Згідно з п. 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

На підтвердження надання послуг з водопостачання та водовідведення відповідачу в період з 01.09.2013 по 31.07.2016 позивачем надано завірені копії актів про зняття показників водолічильників та розшифровок рахунків Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом».

Однак, як свідчать матеріали справи, за надані позивачем послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.09.2013 по 31.07.2016 відповідач розрахувався не в повному обсязі, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 318 657,15 грн.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував проти наявності заборгованості перед позивачем, проте посилався на те, що додаткова угода від 03.09.2012 до договору від 13.02.2003 №01831/5-01 є недійсною з моменту її укладання у зв'язку з відсутністю у посадової особи повноважень на її вчинення, а тому вважав, що сума заборгованості відповідача за вказаним договором є значно меншою, ніж зазначено позивачем, проте будь-якого контррозрахунку не надав.

Крім того, рішенням господарського суду м. Києва від 30.11.2016 у справі №910/19187/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про визнання додаткової угоди недійсною, відмовлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів наявність за відповідачем заборгованості у сумі 318 657,15 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 114 908,42 грн. - інфляційних втрат, 13 575,81 грн. - 3% річних, 7 535,21 грн. - пені та 31 865,71 грн. - штрафу.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), у зв'язку із чим наявні правові підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача 114 908,42 грн. - інфляційних втрат та 13 575,81 грн. - 3% річних.

Крім того, пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011.

За умовами п. 4.1 договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми.

Згідно з п. 4.2 договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Таким чином, у даній справі договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору згідно п.п. 4.1, 4.2 договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 7 535,21 грн. та штраф у розмірі 31 865,71 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (03039, м. Київ, вул. Фрометівська, 2, код 00127522) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, код 03327664) 318 657 (триста вісімнадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 15 коп. основного боргу, 114 908 (сто чотирнадцять тисяч дев'ятсот вісім) грн. 42 коп. інфляційних втрат, 13 575 (тринадцять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 81 коп. 3% річних, 7 535 (сім тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. 21 коп. пені, 31 865 (тридцять одну тисячу вісімсот шістдесят п'ять) грн. 71 коп. штрафу та 7 298 (сім тисяч двісті дев'яносто вісім) грн. 14 коп. судового збору, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 14.08.2017.

Суддя В.О. Демидов