РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017Справа №910/24412/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB)

про стягнення ,11 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу", Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB)

про визнання недійсним договору

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Мартинюк А.П. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - Демченко І.І. (представник за довіреністю);

Ярмоленко Є.П. (представник за довіреністю);

від відповідача 2 - Собко О.В. (представник за довіреністю);

Малярчук Ю.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача 3 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сбербанк Лізинг Україна» (у подальшому змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу") звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB) про стягнення .44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2013 між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 130814-01/ФЛ-Ю-О, за умовами якого позивач зобов'язався придбати у власність майно (турбінні компресорні агрегати Маrs90) та надати його відповідачу 1 за плату в якості предмету лізингу в тимчасове володіння і користування. На виконання вказаного договору 14.08.2013 між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу № 130814-01/КП, за яким відповідач 1 зобов'язався поставити, а позивач прийняти та оплатити зазначений вище товар. Утім, після сплати позивачем відповідачу 1 передбаченої Договором купівлі-продажу грошової суми у вигляді передоплати, останній позивачу товар так і не поставив, чим порушив умови цього правочину. Відтак, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів сплачену ним попередню оплату в розмірі 37219501,50 дол. США, що станом на 29.12.2016 за курсом Національного банку України еквівалентно ,52 грн., а також 396754192,92 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу.

У подальшому, 01.02.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів 37219501,50 дол. США, що станом на 30.01.2017 за курсом Національного банку України еквівалентно ,90 грн., 396754192,92 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу, 31745076,02 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.3. Договору купівлі-продажу, а також 158321195,86 грн. відсотків за користування чужими коштами.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про те, що в частині збільшення позовних вимог про стягнення попередньої оплати в розмірі 37219501,50 дол. США, що станом на 30.01.2017 за курсом Національного банку України еквівалентно ,90 грн., та 396754192,92 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу, остання підлягає прийняттю. Одночасно, у частині заявленої вимоги про стягнення 31745076,02 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.3. Договору купівлі-продажу, та зміни предмета позову зазначена заява не може бути розглянута по суті в даній справі з огляду на наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову (п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається із позовної заяви, вимога про стягнення з відповідачів відсотків за користування чужими коштами позивачем заявлена не була, обґрунтування такої вимоги в позові також відсутнє.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що дана вимога є новою позовною вимогою, направленою на одночасну зміну предмета і підстав позову, та не може бути розглянута судом по суті в рамках даної справи, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні вказаної заяви позивача в цій частині. Слід також зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним окремим позовом до господарського суду в загальному порядку.

Одночасно, вимога позивача про стягнення 31745076,02 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.3. Договору купівлі-продажу, направлена на зміну підстав позову в цій частині.

Як вбачається із позовної заяви, підставою для стягнення штрафних санкцій позивачем зазначено п. 7.2. Договору купівлі-продажу, що передбачає покладення відповідальності у вигляді штрафних санкцій за прострочення поставки товару.

Поряд із цим, пунктом 7.3. Договору купівлі-продажу передбачено нарахування штрафних санкцій у разі прострочення повернення сплаченої за товар грошової суми у відповідності до п. 4.3. Договору купівлі-продажу, що передбачає настання такої відповідальності внаслідок виявлення під час гарантійного строку істотного порушення вимог до якості товару.

Із наведеного вбачається, що вимога позивача про стягнення 31745076,02 грн. штрафних санкцій має іншу підставу для їх нарахування, яка в позовній заяві обґрунтована не була. Таким чином, за відсутності відповідної заяви про зміну підстав позову, дана вимога не може бути прийнята судом до розгляду по суті в межах даного позову.

Надалі, 22.06.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів попередню оплату в розмірі 37219501,50 дол. США, що станом на 30.01.2017 за курсом Національного банку України еквівалентно ,90 грн., 396754192,92 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу, 138364045,00 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.3. Договору купівлі-продажу, 174434854,91 грн. відсотків за користування чужими коштами, а також 264638512,94 грн. збитків (упущеної вигоди).

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про відмову в її прийнятті у частині збільшення позовних вимог про стягнення донарахованих штрафних санкцій на підставі п. 7.3. Договору купівлі-продажу, оскільки дана вимога не була прийнята судом до розгляду.

У частині зміни предмета позову, а саме пред'явлення ще однієї позовної вимоги про стягнення 264638512,94 грн. збитків (упущеної вигоди), дана заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач посилається на недоотримання ним внаслідок неправомірних дій відповідача 1 грошових коштів у розмірі 10170580,82 дол. США, що станом на 29.12.2016 за курсом НБУ гривні до долара США становить еквівалент 273519036,94 грн. Дану грошову суму позивач визначає як збитки (упущену вигоду), спричинені сплатою відповідачем 1 лізингових платежів авансом, що підлягають відшкодуванню на підставі ст. 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Утім, у прохальній частині позову дана позовна вимога відсутня.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що заява про зміну предмету позову підлягає прийняттю, оскільки обґрунтування цієї позовної вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) містилося в позові, у зв'язку з чим дана заява не направлена на одночасну зміну предмета та підстав позову.

У подальшому, 10.08.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог у частині стягнення збитків, відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів 9774170,94 дол. США, що станом на 09.08.2017 за курсом НБУ гривні до долара США еквівалентно 251489418,29 грн.

Таким чином, подальший розгляд справи здійснюється судом за заявленими позовними вимогами про стягнення солідарно з відповідачів попередньої оплати в розмірі 37219501,50 дол. США, що станом на 30.01.2017 за курсом Національного банку України еквівалентно ,90 грн., 396754192,92 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу, та збитків (упущеної вигоди) у розмірі 9774170,94 дол. США, що станом на 09.08.2017 за курсом НБУ гривні до долара США еквівалентно 251489418,29 грн.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення та просив задовольнити позов у повному обсязі, з урахуванням вищезазначених заяв.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечував, пославшись у відзиві, зокрема, на те, що позивач відмовився від отримання товару від відповідача 1 за Договором купівлі-продажу, а відтак і від передачі цього майна відповідачу 1 у лізинг. Оскільки, позивач сплачені відповідачем 1 авансові лізингові платежі не повернув, останній направляв позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 297495475,50 грн., внаслідок чого зобов'язання відповідача 1 перед позивачем за Договором купівлі-продажу припинилося на цю суму. Також, позивачем неправомірно відкориговані сплачені ним грошові кошти в якості попередньої оплати на зміну курсу гривні до долара США, оскільки такому коригуванню підлягають тільки визначені в п. 2.1, 2.2 Договору купівлі-продажу суми. Одночасно, відповідач 1 просив провадження у справі в цій частині припинити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Крім того, нарахування позивачем штрафних санкції у розмірі 396754192,92 грн. на підставі п. 7.2. вказаного договору здійснено після спливу шестимісячного строку з дня прострочення поставки товару, та на суму більшу, ніж визначена в договорі його вартість. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 138364045,00 грн., нарахованих на підставі п. 7.3. Договору купівлі-продажу, то настання такої відповідальності пов'язано даним пунктом із неповерненням відповідачем 1 попередньої оплати саме внаслідок виявлення під час гарантійного строку істотного порушення вимог до якості товару. Також, на думку відповідача 1, безпідставно нараховані позивачем відсотки за користування чужими грошовими коштами, оскільки розмір цих відсотків договором або законом у даному випадку не передбачено. Щодо заявленої вимоги про стягнення збитків, то вона направлена одночасно на зміну предмету та підстав позову. Поряд із цим, позивачем не доведено наявність всіх елементів складу господарського правопорушення, а зважаючи на відмову позивача від приймання товару, висловлену в повідомленнях від 08.12.2016, останній сам відмовився від отримання прибутку за Договором лізингу та не вчиняв жодних дій для придбання майна з інших джерел для передачі його в лізинг відповідачу 1. Крім того, дана вимога не підлягає розгляду в господарському суді, з огляду на передбачене в Договорі лізингу застереження про розгляд спорів за цим договором Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України, у зв'язку з чим провадження в цій частині позовних вимог підлягає припиненню.

На підставі викладеного відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача 1 просив відмовити в задоволенні позову та припинити провадження в частині позовних вимог про стягнення суми попередньої оплати та збитків.

Відповідач 2 заявив до суду клопотання від 22.06.2017 про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки аналогічні вимоги про стягнення попередньої оплати та штрафних санкцій за Договором купівлі-продажу розглядаються, наразі, Вищим господарським судом України у межах справи № 910/21720/15. Також, відповідач 2 у клопотанні від 01.08.2017 просив призначити судову експертизу в справі з метою визначення документальної обґрунтованості розрахунку збитків (упущеної вигоди). Крім того, у клопотанні від 01.08.2017 відповідач 2 просив у частині позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) припинити провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, зважаючи на наявне в Договорі лізингу третейське застереження.

Також, відповідач 2 подав зустрічний позов до ТОВ «Центр фінансового лізингу», ТОВ "Карпатигаз" та Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB) про визнання Договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову ПАТ "Укргазвидобування" послалося на те, що у відповідача 2 були відсутні повноваження на укладення оспорюваного правочину в такій редакції, оскільки в погодженому комітетом з управління за Договором про спільну діяльність без створення юридичної особи від 10.06.2002 № 3 проекті Договору купівлі-продажу спірний п. 2.6. відсутній. Водночас, договори, сума яких перевищує 3000000,00 грн. або її еквівалент в іноземній валюті, підлягають попередньому погодженню комітетом з управління. На підставі викладеного, оскільки спірний правочин вчинено відповідачем 2 за відсутності необхідного обсягу повноважень, позивач просив визнати такий договір недійсним, як такий, що суперечить ч. 2.ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Під час судового засідання представник відповідача 2 просив у задоволенні позову відмовити, у частині вимог про стягнення суми попередньої оплати та збитків провадження в справі припинити, а до вимог про стягнення штрафних санкцій застосувати позовну давність. Позовні вимоги за зустрічним позовом представник відповідача 2 підтримав у повному обсязі.

Відповідач 1 за зустрічним позовом проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, зокрема послався на те, що недійсність окремих положень договору не спричиняє недійсність правочину в цілому. Крім того, спірний пункт не містить жодних майнових зобов'язань, у зв'язку з чим погодження його комітетом з управління не вимагається, що свідчить про наявність у відповідача 2 необхідного обсягу повноважень. Одночасно, відповідачем 2 вчинено конклюдентні дії по наступному схваленню цього правочину. Поряд із цим, відповідач 1 просив застосувати строк позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача 1 надав усні пояснення та просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не надав, проте під час судового засідання представник відповідача 2 заявив про визнання позову та просив його задовольнити.

Відповідач 3 відзиву на первісний та зустрічний позови не надав, уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку.

Одночасно, під час судового засідання представники відповідачів 1 та 2 заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване необхідністю ознайомлення відповідача 3 із заявою позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині розмірі нарахованих збитків та наведеними розрахунками упущеної вигоди.

Разом із цим, як вбачається із матеріалів справи, відповідач 3 завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання шляхом звернення господарського суду міста Києва з судовим дорученням до центрального органу Королівства Швеції.

Станом на час розгляду справи в судовому засіданні від вказаного органу надійшло повідомлення про вручення судового доручення Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB).

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін, без участі представників відповідача 3, у зв'язку з чим клопотання представників відповідачів 1 та 2 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наступне.

14.08.2013 між позивачем та відповідачем 1, як оператором спільної діяльності між відповідачем 2, відповідачем 3 та відповідачем 1 за Договором про спільну діяльність без створення юридичної особи від 10.06.2002 № 3 (Далі - Договір про спільну діяльність), що представляє інтереси спільної діяльності та діє від імені спільної діяльності, укладено договір фінансового лізингу № 130814-01/ФЛ-Ю-О (далі - Договір лізингу), за умовами п. 2.1. якого позивач у відповідності з вимогою відповідача 1 зобов'язався придбати у власність на умовах, передбачених контрактом (договором поставки майна, укладеним між позивачем та відповідачем 1) майно, зазначене в специфікації, і надати відповідачу 1 це майно за плату в якості предмету лізингу на умовах Договору лізингу в тимчасове володіння і користування.

На виконання п. 2.1. Договору лізингу між позивачем та відповідачем 1, як оператором спільної діяльності за Договором про спільну діяльність, укладено Договір купівлі-продажу від 14.08.2013 № 130814-01/КП (далі - Договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу відповідач 1 поставляє, а позивач приймає та зобов'язується оплатити турбінні компресорні агрегати Маrs90, зазначені в Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу, на умовах визначених у цьому договорі.

Згідно зі Специфікацією, що є Додатком № 1 до Договору купівлі-продажу, відповідач 1 повинен передати, а позивач - оплатити та прийняти наступний товар: "Турбінний компресорний агрегат (виробництва компанії "Солар Турбінс Інтернешнл Компані" США) Маrs 90, 2013 року випуску, в кількості 3 одиниці" (далі - товар).

Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу загальна вартість товару, визначеного в п. 1.1., складає 330577459,41 грн., у тому числі ПДВ 20 % 54096243,23 грн., що на день підписання цього Договору еквівалентно 41358371,00 дол. США згідно з курсом Національного банку України. Кінцева загальна вартість Товару буде визначена в порядку, передбаченому п. 2.6. Договору.

Згідно із п.2.2.1. Договору купівлі-продажу перша частина загальної вартості товару в розмірі 50 %, що складає 165288729,71 грн., у т.ч. ПДВ 20 % 27548121,61 грн., що на день укладення даного Договору еквівалентно 20679185,50 дол. США згідно з курсом Національного банку України, сплачується позивачем після підписання даного Договору не пізніше 16.08.2013. Сума платежу буде збільшена чи зменшена згідно з умовами пункту 2.3. Договору.

Відповідно до п. 2.2.2. Договору купівлі-продажу друга частина загальної вартості товару в розмірі 39,99 %, що складає 132206745,79 грн., що на день укладання Договору еквівалентно 16540316,00 дол. США згідно з курсом Національного банку України, сплачується позивачем не пізніше 22.08.2013, але в будь-якому випадку після отримання документів, що підтверджують сплату відповідачем 1 заводу-виробнику товару, а саме Solar Turbines International Company, раніше сплачену суму в розмірі 16540316,00 дол. США. Сума платежу буде збільшена чи зменшена згідно з умовами пункту 2.3. Договору.

Підпунктом 2.2.3 Договору купівлі-продажу сторони погодили, що третя частина загальної вартості товару в розмірі 10,01 %, що орієнтовно складає 33081983,91 грн., у т.ч. ПДВ 20 % 5513663,98 грн., що на день укладання Договору еквівалентно 4138869,50 дол. США згідно з курсом Національного банку України, сплачується позивачем протягом 5 робочих днів із моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі товару і додаткової угоди до цього Договору, що стосується визначення кінцевої вартості товару в порядку, визначеному п. 2.6. Договору, а також після надання відповідачем 1 документів, визначених в пп. 2.2.3.1 - 2.2.3.2 Договору.

Строк поставки товару складає не більше 140 календарних днів з моменту оплати позивачем частини вартості товару відповідно до умов пп. 2.2.1. цього Договору, строк поставки товару продовжується на строк затримки вищевказаної оплати (п. 3.2. Договору купівлі-продажу).

Оскільки, поставку товару відповідач 1 так і не здійснив, позивач у повідомленнях-вимогах від 08.12.2016 № 69, 70, 71, що були отримані 14.12.2016 відповідачами 1, 2 та 12.12.2016 відповідачем 3, відмовився від поставки товару та просив повернути перераховані ним кошти у розмірі 37219501,00 дол. США за курсом НБУ гривні до долара США станом на день здійснення відповідного платежу.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який у межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.04.2016 у справі № 910/21720/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016, відмовлено у задоволенні первісного позову ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" до ТОВ "Карпатигаз", ПАТ "Укргазвидобування" та компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) про зобов'язання виконати умови договору купівлі-продажу від 14.08.2013 за № 130814-01/КП та стягнення 352 987 637,88 грн., та у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Карпатигаз" до ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 14.08.2013 за № 130814-01/КП та договору фінансового лізингу від 14.08.2013 № 130814-01/ФЛ-Ю-О.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2016 вищезазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва. У частині зустрічних позовних вимог рішення суду залишені без змін.

У процесі нового розгляду справи в частині первісного позову ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якої останнім заявлено вимоги про солідарне стягнення з ТОВ "Карпатигаз", ПАТ "Укргазвидобування" та компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) на його користь гривневого еквіваленту 37219501,50 дол. США, що станом на 22.12.2016 за курсом НБУ становило 983687827,48 грн., та штрафів у розмірі 352987637,88 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/21720/15 первісний позов ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" до ТОВ "Карпатигаз", ПАТ "Укргазвидобування" та компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) про зобов'язання виконати умови договору купівлі-продажу від 14.08.2013 за № 130814-01/КП та стягнення 352987637,88 грн. задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ "Карпатигаз", ПАТ "Укргазвидабування" та компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) на користь ТОВ "Центр фінансового лізингу" (як правонаступника ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна") гривневий еквівалент 37219501,50 дол. США, що станом на 22.12.2016 за курсом Національного Банку України становив 983687827,48 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення суду залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 та набрало законної сили.

Таким чином, у справі № 910/21720/15 розглянуті позовні вимоги ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" до ТОВ "Карпатигаз", ПАТ "Укргазвидобування" та компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB), зокрема, про стягнення на підставі ст. 693 ЦК України внаслідок невиконання ТОВ "Карпатигаз" умов договору купівлі-продажу від 14.08.2013 за № 130814-01/КП гривневого еквіваленту непоставленого товару в розмірі 37219501,50 дол. США, що станом на 22.12.2016 за курсом Національного Банку України становило 983687827,48 грн.

Як вбачається із матеріалів даної справи, позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та зміну предмету позову) у частині стягнення 37219501,50 дол. США, що станом на 30.01.2017 за курсом Національного Банку України становило ,90 грн., обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 умов договору купівлі-продажу від 14.08.2013 № 130814-01/КП щодо поставки товару позивачу. Оскільки, відповідач 1 після отримання від позивача грошових коштів у розмірі 37219501,50 дол. США поставку товару так і не здійснив, позивач просив на підставі ст. 693 ЦК України повернути сплачені ним кошти.

Таким чином, у межах справи № 910/21720/15 вирішено спір між тими ж сторонами (ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" (ТОВ "Центр фінансового лізингу") до ТОВ "Карпатигаз", ПАТ "Укргазвидобування" та компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB), про той же предмет (стягнення грошових коштів (попередньої оплати) і з тих же підстав (не передання відповідачем 1 товару позивачу після внесення ним попередньої оплати обумовлює виникнення в позивача можливості пред'явити позов про повернення сплаченої попередньої оплати на підставі ст. 693 ЦК України), що й розглядається в межах даної справи № 910/24412/16.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що в частині позовних вимог про стягнення 37219501,50 дол. США, що станом на 30.01.2017 за курсом Національного Банку України становило ,90 грн., провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Відтак, відповідні клопотання відповідача 1 та відповідача 2 про припинення провадження в справі в цій частині підлягають задоволенню.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що різниця в гривневому еквіваленті суми попередньої оплати, сплаченої у доларах США, що стягнута в межах справи № 910/21720/15 у розмірі 983687827,48 грн., та заявлений у межах даної справи її гривневий еквівалент у розмірі ,90 грн., не свідчить про різні предмети позовів у цих справах, оскільки матеріально-правова вимога - стягнення грошових коштів у розмірі 37219501,50 дол. США, що становить сплачену позивачем суму попередньої оплати, залишається незмінною, а відрізняється тільки кількісний показник еквіваленту цієї суми в гривнях, залежно від дати, станом на яку він визначався.

Крім того, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів штрафні санкції у розмірі 396754192,92 грн., нараховані на суму ,92 грн. за період з 30.12.2015 по 29.12.2016, на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу.

Зазначеним пунктом передбачено, що в разі прострочення поставки товару або його частини відповідачем 1, останній сплачує позивачу штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Одночасно, п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як вбачається з рішення господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/21720/15, однією із позовних вимог у цій справі була вимога ТОВ "Сбербанк Лізинг Україна" про стягнення з відповідачів на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу штрафу в розмірі 352987637,88 грн. за період з 22.08.2014 по 18.08.2015. Однак, у даному рішенні судом було встановлено, що вказані штрафні санкції можуть бути нараховані позивачем лише з 09.01.2014 у межах шестимісячного строку, а саме по 08.06.2014, що слугувало підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Згідно із ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Аналогічна правова позиція викладена в п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Отже судове рішення, прийняте в справі № 910/21720/15, має преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ним факти не потребують повторного доведення.

Таким чином, позивачем у межах даної справи заявлено позовну вимогу про стягнення штрафу на підставі п. 7.2. Договору купівлі-продажу, період для реалізації права на нарахування якого встановлений у рішенні суду в справі № 910/21720/15, а саме: з 09.01.2014 по 08.06.2014. Отже, нарахування такого штрафу за інший період - з 30.12.2015 по 29.12.2016, як наразі заявлено позивачем, є безпідставним, оскільки здійснено поза встановленим ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячним строком.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно заяви відповідача 2 про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне.

За пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10).

З огляду на наведене вище, встановивши відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення пені (нарахованої за п. 7.2. Договору купівлі-продажу), та враховуючи відмову в прийнятті до розгляду позовної вимоги про стягнення штрафної санкції (нарахованої за п. 7.3. Договору купівлі-продажу), заява відповідача 2 про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення солідарно з відповідачів збитків (упущеної вигоди) у розмірі 9774170,94 дол. США, що є еквівалентом 251489418,29 грн. станом на 09.08.2017.

Дана вимога обґрунтована тим, що відповідач 1 за Договором лізингу є одночасно продавцем предмету лізингу та лізингоотримувачем. Відтак, після виконання позивачем умов Договору купівлі-продажу щодо сплати попередньої оплати за товар, відповідач 1 повинен був не пізніше 140 календарних днів здійснити поставку позивачу даного товару, що надалі мав бути переданий відповідачу 1 у лізинг за відповідним договором. Так, умовами Договору лізингу сторонами було погоджено сплату відповідачем 1 лізингових платежів у строки та в сумах, визначених у графіку лізингових платежів, із урахуванням коригування цих сум на зміну курсу гривні до долара США.

Оскільки, відповідач 1 вказаний товар позивачу не поставив, останній не отримав вигоду у вигляді грошових коштів, що мали бути отримані за рахунок коригування лізингових платежів, сплачених за графіком, внаслідок зміни курсу гривні до долара США.

Відповідно до статті 22 ЦК України, що кореспондується з положеннями ст. 224, 225 ГК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас, обов'язковою передумовою задоволення вимог щодо відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв'язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Також, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, відшкодування збитків є видом господарських санкцій.

Приписами ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарсько-правова відповідальність базується, зокрема, на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов'язань у натурі.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для прийняття рішення про повне відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до приписів ст. 142 ГК України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

За умовами укладеного сторонами Договору лізингу позивач мав передати відповідачу 1 за плату в лізинг товар, який зобов'язався придбати у власність на умовах, передбачених договором поставки майна, вчиненим між позивачем та відповідачем 1.

Відповідно до п. 2.3. Договору лізингу відповідач 1 зобов'язується прийняти майно в лізинг та у формі лізингових платежів відшкодувати позивачу витрати, понесені позивачем внаслідок придбання майна, а також оплатити винагороду позивачу.

Одночасно, із правової природи укладеного між сторонами Договору лізингу вбачається, що останній є договором фінансового лізингу, а встановлений у ньому порядок передачі майна характерний для зворотного лізингу.

Поняття зворотного лізингу наведено в підпункті 14.1.97 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та визначається як господарська операція, що здійснюється фізичною чи юридичною особою і передбачає продаж основних засобів фінансовій організації з одночасним зворотним отриманням таких основних засобів такою фізичною чи юридичною особою в оперативний або фінансовий лізинг.

Судом у рішенні від 21.03.2017 у справі № 910/21720/15 встановлено, що позивач належним чином виконував умови відповідного Договору купівлі-продажу в частині сплати відповідачу 1 попередньої оплати за товар, поставка якого мала бути здійснена останнім у погоджений сторонами строк по 08.01.2014 включно.

Проте, невиконання відповідачем 1 зобов'язань за Договором купівлі-продажу в частині поставки позивачу товару унеможливило передати цей товар у подальший лізинг відповідачу 1 за плату та одержати очікуваний прибуток - винагороду, з урахуванням збільшення її розміру відповідно до п. 8.8 Договору лізингу.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зауважити, що посилання відповідача 1 на невчинення позивачем дій по придбанню майна з інших джерел для передачі його в лізинг відповідачу 1 суперечить погодженим сторонами положенням Договору лізингу, в якому прямо передбачено придбання такого майна на умовах договору поставки, укладеного саме між позивачем та відповідачем 1.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, вчинене відповідачем 1 порушення договірних зобов'язань у вигляді безпідставного не здійснення поставки позивачу товару в обумовлений сторонами строк свідчить про протиправність такої поведінки та є причиною понесення позивачем збитків у вигляді неодержаного прибутку. Наявність причин та їх поважність щодо не виконання обов'язку з поставки товару відповідачем 1 обґрунтовано не було.

Наявність порушеного права позивача на отримання товару, передбаченого умовами Договору купівлі-продажу, внаслідок порушення відповідачем 1 зобов'язань за цим договором, встановлено в рішенні суду від 21.03.2017 у справі № 910/21720/15.

Водночас, відсутність своєї вини відповідачем 1 належними та допустимим доказами суду доведено не було.

Крім того, не може бути підставою для звільнення від відповідальності за завдані збитки посилання відповідача 1 на те, що він може передати даний товар позивачу в лізинг у майбутньому, оскільки виконання прийнятих за Договором купівлі-продажу зобов'язань не є відшкодуванням понесених наразі позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

До того ж, згідно з п. 1.3., 2.1. Договору поруки від 14.08.2013 № 130814-011П-Ю/УГВУ861/20/2-13, укладеного між позивачем, як кредитором, та відповідачем 2, як поручителем, відповідач 2 зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання відповідачем 1 (боржником) всіх грошових зобов'язань за Договором лізингу зі всіма можливими змінами та доповненнями, включно з тими, що можуть бути укладені в майбутньому, при умові збільшення загальної суми лізингових платежів на суму не більше 9527145,00 грн. (без урахування валютних коригувань, передбачених умовами п. 8 Договору лізингу).

З метою підтвердження розміру упущеної вигоди позивачем додано до матеріалів справи розрахунок упущеної вигоди, здійснений з урахуванням графіку лізингових платежів та їх коригуванням на змінений курс гривні до долара США за порядком, визначеним у Договорі лізингу.

Відповідно до п. 8.1. Договору лізингу лізингові платежі повинні бути здійснені відповідачем 1 у строки та в сумах, зазначених у графіку лізингових платежів із урахуванням коригування на зміну курсу гривні до долара США та інших умов, передбачених п. 8.8. цього договору. При цьому не підлягають коригуванню лізингові платежі, що сплачуються авансом, та підлягає коригуванню відступний платіж при його сплаті відповідно до умов договору. Платежі здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, зазначений у реквізитах позивача. Лізингові платежі включають: винагороду (проценти, комісії) позивачу, з урахуванням коригувань, збільшення розміру винагороди (проценти, комісії) позивачу та інших умов, указаних у п. 8.8. договору; платежі по компенсації частини вартості майна.

Якщо строк оплати будь-якого лізингового платежу, зазначеного в графіку лізингових платежем, припадає на неробочий (вихідний, святковий чи ін.) день, то відповідач 1 зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, що передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий чи ін.) день (п. 8.7. Договору лізингу).

Згідно з п. 8.8. Договору лізингу відповідач 1 сплачує платежі по цьому договору наступним чином: відповідач 1 сплачує лізингові платежі у відповідності з графіком лізингових платежів (додаток № 2 до даного договору) з наступним коригуванням на зміну курсу гривні до долара США (при цьому, не підлягає коригуванню лізингові платежі, що сплачуються авансом, та підлягає коригуванню відступний платіж при його сплаті вимогам договору). Сума Sn, що підлягає сплаті на користь позивача на дату сплати лізингового платежу, згідно з графіком лізингових платежів, визначається наступним чином: Sn = So*Kn/Ko, де Kn - курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на дату сплати лізингового платежу згідно з графіком лізингових платежів; Ко - курс гривні до долара США, по якому ПАТ «Дочірній Банк Сбербанка Росії» (далі - Банк) за дорученням позивача фактично здійснив продаж (конвертацію в гривню) коштів у іноземній валюті (валютного кредиту/займу, отриманих позивачем для придбання майна та його подальшої передачі відповідачу 1 у фінансовий лізинг). Сторони домовились, що вказаний курс гривні до долара США визначається по даним Банку, оформленим ним відповідною довідкою (далі - довідка банку). Позивач письмово інформує відповідача 1 про такий курс протягом 10 робочих днів із моменту отримання з Банку вищевказаної довідки, з додаванням копії довідки Банку, завіреної позивачем. До моменту отримання копії довідки Банку відповідачем 1, розмір Ко прирівнюється до курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату підписання даного договору. Направлення позивачем відповідачу 1 довідки Банку є його правом, а не обов'язком, та ніяким чином не впливає на зобов'язання відповідача 1 сплачувати лізингові платежі на умовах, передбачених договором, у т.ч. із коригуванням платежів згідно даного пункту договору. У випадку не направлення позивачем відповідачу 1 копії довідки Банку, відповідач 1 зобов'язаний застосовувати при розрахунках сум лізингових платежів у якості Ко курс гривні до долара США, встановлений НБУ на дату підписання цього договору. Після отримання відповідачем 1 копії довідки Банку, у разі, якщо по даним довідки Банку розмір Ко буде менше курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату підписання даного договору, здійснюється перерахування лізингових платежів, сплачених відповідачем 1 із розрахунку, що Ко дорівнює курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату підписання даного договору. У цьому випадку відповідач 1 зобов'язаний доплатити суму збільшення таких лізингових платежів протягом 3 робочих днів із дати отримання копії довідки банку та відповідного рахунку позивача. So - сума платежу, зазначена в графі «сумарний лізинговий платіж, (грн.)» у графіку лізингових платежів або сума відступного платежу, зазначена в графі «сума сплати відступного платежу, (грн.)» у графіку лізингових платежів (додаток № 2 до даного договору).

У разі, якщо на дату сплати лізингового платежу згідно з графіком лізингових платежів середньозважений курс на міжбанківському валютному ринку України по даним НБУ (http://www.bank.gov.ua) буде більше Kn - курсу гривні до долару США, встановленого НБУ на дату оплати лізингового платежу згідно з графіком лізингових платежів, то відповідач 1 самостійно перераховує лізинговий платіж по формулі, зазначеній у п. 8.8.1. цього договору, із використанням у якості Kn середньозважений курс на міжбанківському валютному ринку України по даним НБУ на дату оплати лізингового платежу згідно з графіком лізингових платежів. Відповідач 1 зобов'язаний доплатити суму збільшення таких лізингових платежів протягом 5 робочих днів із дати оплати відповідного лізингового платежу згідно з графіком лізингових платежів (п. 8.8.2. Договору лізингу).

Пунктом 8.9. Договору лізингу передбачено, що порядок визначення суми лізингових платежів, які підлягають оплаті, передбачений пп. 8.8.1., 8.8.2. п. 8.8 цього договору, застосовується в разі, якщо курс гривні до долара США, встановлений НБУ на дату оплати лізингового платежу згідно з графіком лізингових платежів та/або середньозважений курс на міжбанківському валютному ринку України за даними НБУ, відповідно, перевищує курс гривні до долару США, зазначений у довідці банку, або перевищує курс гривні до долара США, встановлений НБУ на дату підписання цього договору в залежності від того, направлялась копія довідки Банку відповідачу 1, згідно з п. 8.8.1. даного договору.

Відповідно до наведеного в п. 1.1. Договору лізингу визначення «лізингових платежів, що сплачуються авансом» - це лізингові платежі, що сплачуються відповідачем 1 до моменту поставки майна та зараховуються в рахунок майбутніх платежів.

Отже, із умов зазначеного Договору лізингу та графіку лізингових платежів слідує, що сплата відповідачем 1 лізингових платежів авансом, без коригування на зміну курсу гривні до долара США, була передбачена сторонами до дати поставки відповідачем 1 товару позивачу, а саме до січня 2014 року.

Як встановлено судом у рішенні від 21.03.2017 у справі № 910/21720/15, відповідач 1 у встановлений Договором купівлі-продажу строк - по 08.01.2014 включно, майно в лізинг позивачу не передав. Поряд із цим, із матеріалів справи та пояснень представників позивача та відповідачів 1, 2 вбачається, що відповідач 1 сплачував авансові лізингові платежі, чим підтвердив дійсність Договору лізингу та наявність наміру отримати в подальшому таке майно у лізинг.

Відтак, починаючи з січня 2014 року лізингові платежі не мали сплачуватися авансом та підлягали коригуванню з урахуванням зміни курсу гривні до долара США та інших умов, передбачених п. 8.8. Договору лізингу, що за даним правочином і становить винагороду позивача.

Однак, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір упущеної вигоди обрахований позивачем у доларах США із подальшим визначення еквіваленту цієї суми в гривнях станом на 09.08.2017 за курсом НБУ гривні до долара США.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Як вбачається із графіку лізингових платежів та умов Договору лізингу, лізингові платежі мали бути сплачені в гривнях із коригуванням на зміну курсу гривні до долара США.

З огляду на викладене, оскільки сторонами погоджено обов'язок відповідача 1 доплатити суму збільшених внаслідок коригування лізингових платежів, виражених у гривнях, суд дійшов висновку про те, що розмір упущеної вигоди має також обраховуватися в гривнях.

Крім того, позивачем помилково включено до розміру упущеної вигоди сумарні лізингові платежі за період із червня 2016 року по грудень 2016 року. Оскільки, розмір упущеної вигоди становить суму грошових коштів, отриману внаслідок коригування лізингових платежів на зміну курсу гривні до долара США, то останні не є збитками та підлягають вирахуванню із суми упущеної вигоди за вказаний період. До того ж, не підлягає коригуванню лізинговий платіж за грудень 2016 року, у зв'язку з тим, що на момент відмови позивача від поставки товару 08.12.2016 строк оплати відповідного лізингового платежу (23.12.2016, згідно з графіком) ще не настав.

Також, у матеріалах справи наявна копія листа від 29.08.2013 № 279 позивача відповідачу 1 (а також опису вкладення і рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 13.09.2013) щодо необхідності використання при сплаті лізингових платежів в якості Ко - курс, що становить 8,1215 грн./дол. США. До вказаного листа додано довідку від 28.08.2013 № 1853/5/50-5 ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» щодо продажу позивачу 22.08.2013 валюти в сумі 16540316,00 дол. США за курсом 8,1215 грн./дол. США.

Отже, з урахуванням п. 8.8.1. Договору лізингу, до формули розрахунку суми лізингового платежу (Sn) підлягав застосуванню, в якості Ко, курс у розмірі 8,1215 грн./дол. США (на суму проданої валюти). Поряд із цим, станом на момент укладення Договору лізингу 14.08.2013 курс гривні до долара США за даними НБУ становив 7,9930 грн./дол. США, тобто в будь-якому випадку, незалежно від отримання відповідачем 1 зазначеної вище довідки, застосування позивачем цього курсу призвело би до збільшення розміру суми лізингового платежу та, відповідно, збитків. Відтак, суд дійшов висновку про застосування для перерахунку в якості Ко курс у розмірі 8,1215 грн./дол. США, що застосований позивачем.

Водночас, заперечень щодо розміру розрахованих позивачем збитків або контррозрахунку відповідачами до суду надано не було.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявлених позивачем збитків за визначеною в п. 8.8. Договору лізингу формулою, з урахуванням співвідношення середньозваженого курсу на міжбанківському валютному ринку України по даним НБУ та курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату оплати лізингового платежу згідно з графіком (відповідно до п. 8.8.2. Договору лізингу), суд дійшов висновку про те, що загальна сума збитків у вигляді упущеної вигоди становить 237507020,04 грн., з яких помісячно суми вирахувані наступним чином: за січень 2014 року в розмірі 24645,69 грн.: сума лізингового платежу, що підлягала сплаті згідно з п. 8.1., 8.8. Договору лізингу станом на 24.01.2014 становила 6164529,96 грн. (сумарний лізинговий платіж, визначений у графіку в розмірі 6139884,24 грн.*8,1541 (середньозважений курс, застосований відповідно до п. 8.8.2. Договору лізингу)/8,1215 (курс фактичного продажу) = 6164529,96 грн.), з яких підлягає вирахуванню фактично сплачений лізинговий платіж у розмірі 6139884,24 грн., у зв'язку з чим, розмір упущеної вигоди за січень 2014 року становить 24645,72 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 24645,69 грн. (3022,49 дол. США*8,1541 = 24645,69 грн.); за лютий 2014 року в розмірі 687841,18 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.02.2014 у розмірі 6785093,32 грн. (6097252,11 грн.*9,0377 (середньозважений курс)/8,1215 = 6785093,32 грн.) - 6097252,11 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 687841,21 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 687841,18 грн. (76107,99 дол. США*9,0377 = 687841,18 грн.); за березень 2014 року в розмірі 1641947,53 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.03.2014 у розмірі 7556294,09 грн. (5914346,53 грн.*10,3762 (середньозважений курс)/8,1215 = 7556294,09 грн.) - 5914346,53 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 1641947,56 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 1641947,53 грн. (158241,70 дол. США*10,3761 = 1641947,53 грн.); за квітень 2014 року в розмірі 2415528,85 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.04.2014 у розмірі 8427516,71 грн. (6011987,86 грн.*11,3846 (середньозважений курс)/8,1215 = 8427516,71 грн.) - 6011987,86 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 2415528,85 грн.; за травень 2014 року в розмірі 2621847,18 грн.: сума лізингового платежу станом на 23.05.2014 у розмірі 8547195,55 грн. (5925348,37 грн.*11,7151 (середньозважений курс)/8,1215 = 8547195,55 грн.) - 5925348,37 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 2621847,18 грн.; за червень 2014 року в розмірі 2751604,33 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.06.2014 у розмірі 8678346,33 грн. (5926723,60 грн.*11,8921 (курс НБУ)/8,1215 = 8678346,33 грн.) - 5926723,60 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 2751622,73 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 2751604,33 грн. (231380,86 дол. США*11,8921 = 2751604,33 грн.); за липень 2014 року в розмірі 2562154,37 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.07.2014 у розмірі 8405005,49 грн. (5842834,58 грн.*11,6829 (середньозважений курс)/8,1215 = 8405005,49 грн.) - 5842834,58 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 2562170,91 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 2562154,37 грн. (219308,08 дол. США*11,6829 = 2562154,37 грн.); за серпень 2014 року в розмірі 3771720,57 грн.: сума лізингового платежу станом на 22.08.2014 у розмірі 9613179,91 грн. (5841459,34 грн.*13,3654 (середньозважений курс)/8,1215 = 9613179,91 грн.) - 5841459,34 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 3771720,57 грн.; за вересень 2014 року в розмірі 3443453,06 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.09.2014 у розмірі 9242280,28 грн. (5798827,22 грн.*12,9442 (середньозважений курс)/8,1215 = 9242280,28 грн.) - 5798827,22 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 3443453,06 грн.; за жовтень 2014 року в розмірі 3400433,28 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.10.2014 у розмірі 9119517,93 грн. (5719063,88 грн.*12,9504 (середньозважений курс)/8,1215 = 9119517,93 грн.) - 5719063,88 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 3400454,05 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 3400433,28 грн. (262573,61 дол. США*12,9504 = 3400433,28 грн.); за листопад 2014 року в розмірі 5177037,80 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.11.2014 у розмірі 11236056,68 грн. (6059016,41 грн.*15,0608 (середньозважений курс)/8,1215 = 11236056,68 грн.) - 6059016,41 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 5177040,27 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 5177037,80 грн. (343742,55 дол. США*15,0608 = 5177037,80 грн.); за грудень 2014 року в розмірі 5308413,55 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.12.2014 у розмірі 10944963,64 грн. (5636550,09 грн.*15,7702 (середньозважений курс)/8,1215 = 10944963,64 грн.) - 5636550,09 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 5308413,55 грн.; за січень 2015 року в розмірі 5315801,68 грн.: сума лізингового платежу станом на 23.01.2015 у розмірі 10944118,21 грн. (5628298,71 грн.*15,7921 (середньозважений курс)/8,1215 = 10944118,21 грн.) - 5628298,71 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 5315819,50 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 5315801,68 грн. (336611,45 дол. США*15,7921 = 5315801,68 грн.); за лютий 2015 року в розмірі 13871971,83 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.02.2015 у розмірі 19457638,41 грн. (5585666,58 грн.*28,2912 (середньозважений курс)/8,1215 = 19457638,41 грн.) - 5585666,58 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 13871971,83 грн.; за березень 2015 року в розмірі 10181709,24 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.03.2015 у розмірі 15633978,52 грн. (5452269,28 грн.*23,2878 (середньозважений курс)/8,1215 = 15633978,52 грн.) - 5452269,28 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 10181709,24 грн.; за квітень 2015 року в розмірі 9759099,25 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.04.2015 у розмірі 15259510,55 грн. (5500402,33 грн.*22,5311 (курс НБУ)/8,1215 = 15259510,55 грн.) - 5500402,33 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 9759108,22 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 9759099,25 грн. (433139,05 дол. США*22,5311 = 9759099,25 грн.); за травень 2015 року в розмірі 8501865,48 грн.: сума лізингового платежу станом на 22.05.2015 у розмірі 13932143,23 грн. (5430265,60 грн.*20,8369 (середньозважений курс)/8,1215 = 13932143,23 грн.) - 5430265,60 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 8501877,63 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 8501865,48 грн. (408019,69 дол. США*20,8369 = 8501865,48 грн.); за червень 2015 року в розмірі 8937461,52 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.06.2015 у розмірі 14352599,59 грн. (5415138,07 грн.*21,5257 (курс НБУ)/8,1215 = 14352599,59 грн.) - 5415138,07 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 8937461,52 грн.; за липень 2015 року в розмірі 9186952,32 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.07.2015 у розмірі 14534704,13 грн. (5347751,81 грн.*22,0735 (середньозважений курс)/8,1215 = 14534704,13 грн.) - 5347751,81 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 9186952,32 грн.; за серпень 2015 року в розмірі 9170677,45 грн.: сума лізингового платежу станом на 21.08.2015 у розмірі 14500551,28 грн. (5329873,83 грн.*22,0955 (середньозважений курс)/8,1215 = 14500551,28 грн.) - 5329873,83 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 9170677,45 грн.; за вересень 2015 року в розмірі 8758534,11 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.09.2015 у розмірі 14045775,80 грн. (5287241,69 грн.*21,5751 (курс НБУ)/8,1215 = 14045775,80 грн.) - 5287241,69 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 8758534,11 грн.; за жовтень 2015 року в розмірі 9296706,41 грн.: сума лізингового платежу станом на 23.10.2015 у розмірі 14520692,80 грн. (5223981,12 грн.*22,5747 (середньозважений курс)/8,1215 = 14520692,80 грн.) - 5223981,12 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 9296711,68 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 9296706,41 грн. (411819,71 дол. США*22,5747 = 9296706,41 грн.); за листопад 2015 року в розмірі 10855425,15 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.11.2015 у розмірі 16385583,37 грн. (5530158,22 грн.*24,0636 (курс НБУ)/8,1215 = 16385583,37 грн.) - 5530158,22 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 10855425,15 грн.; за грудень 2015 року в розмірі 9417400,79 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.12.2015 у розмірі 14558870,48 грн. (5141467,33 грн.*22,9973 (курс НБУ)/8,1215 = 14558870,48 грн.) - 5141467,33 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 9417403,15 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 9417400,79 грн. (409500,28 дол. США*22,9973 = 9417400,79 грн.); за січень 2016 року в розмірі 10500009,65 грн.: сума лізингового платежу станом на 22.01.2016 у розмірі 15615332,51 грн. (5115315,42 грн.*24,7922 (середньозважений курс)/8,1215 = 15615332,51 грн.) - 5115315,42 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 10500017,09 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 10500009,65 грн. (423520,69 дол. США*24,7922 = 10500009,65 грн.); за лютий 2016 року в розмірі 11937858,06 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.02.2016 у розмірі 17010665,69 грн. (5072799,76 грн.*27,2339 (курс НБУ)/8,1215 = 17010665,69 грн.) - 5072799,76 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 11937865,93 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 11937858,06 грн. (438345,52 дол. США*27,2339 = 11937858,06 грн.); за березень 2016 року в розмірі 11168527,26 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.03.2016 у розмірі 161711389,69 грн. (5002854,67 грн.*26,2522 (середньозважений курс)/8,1215 = 161711389,69 грн.) - 5002854,67 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 11168535,02 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 11168527,26 грн. (425432,05 дол. США*26,2522 = 11168527,26 грн.); за квітень 2016 року в розмірі 10595322,04 грн.: сума лізингового платежу станом на 22.04.2016 у розмірі 15583099,28 грн. (4987768,47 грн.*25,3737 (курс НБУ)/8,1215 = 15583099,28 грн.) - 4987768,47 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 10595330,81 грн., однак за розрахунком позивача дана сума становить 10595322,04 грн. (417571,03 дол. США*25,3737 = 10595322,04 грн.); за травень 2016 року в розмірі 11278404,21 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.05.2016 у розмірі 15270176,65 грн. (4934281,05 грн.*25,1337 (середньозважений курс)/8,1215 = 15270176,65 грн.) - 3991772,44 грн. (фактичний лізинговий платіж) = 11278404,21 грн.; за червень 2016 року в розмірі 10118418,88 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.06.2016 у розмірі 15021156,06 грн. (4902737,18 грн.*24,8829 (курс НБУ)/8,1215 = 15021156,06 грн.) - 4902737,18 грн. (сумарний лізинговий платіж) = 10118418,88 грн.; за липень 2016 року в розмірі 9973782,84 грн.: сума лізингового платежу станом на 22.07.2016 у розмірі 14825775,54 грн. (4851992,70 грн.*24,8161 (курс НБУ)/8,1215 = 14825775,54 грн.) - 4851992,70 грн. (сумарний лізинговий платіж) = 9973782,84 грн.; за серпень 2016 року в розмірі 10193616,70 грн.: сума лізингового платежу станом на 23.08.2016 у розмірі 15011322,59 грн. (4817705,89 грн.*25,3055 (середньозважений курс)/8,1215 = 15011322,59 грн.) - 4817705,89 грн. (сумарний лізинговий платіж) = 10193616,70 грн.; за вересень 2016 року в розмірі 10506476,87 грн.: сума лізингового платежу станом на 23.09.2016 у розмірі 15281667,11 грн. (4775190,24 грн.*25,9906 (середньозважений курс)/8,1215 = 15281667,11 грн.) - 4775190,24 грн. (сумарний лізинговий платіж) = 10506476,87 грн.; за жовтень 2016 року в розмірі 10506476,87 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.10.2016 у розмірі 14941586,43 грн. (4728560,18 грн.*25,6628 (курс НБУ)/8,1215 = 14941586,43 грн.) - 4728560,18 грн. (сумарний лізинговий платіж) = 10213026,25 грн.; за листопад 2016 року в розмірі 10086888,05 грн.: сума лізингового платежу станом на 24.11.2016 у розмірі 14777047,00 грн. (4690158,95 грн.*25,5880 (середньозважений курс)/8,1215 = 14777047,00 грн.) - 4690158,95 грн. (сумарний лізинговий платіж) = 10086888,05 грн.

Ураховуючи викладене, встановивши в діях відповідача 1 наявність всіх необхідних елементів для покладення на нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а саме: підтверджене судовим рішенням у справі № 910/21720/15 безпідставне невиконання відповідачем 1 договірного обов'язку з поставки позивачу товару в обумовлений сторонами строк, що свідчить про протиправність такої поведінки та є причиною понесення позивачем збитків у вигляді неодержаного прибутку, беручи до уваги не доведеність відповідачем 1 відсутності своєї вини, а також реальність отримання позивачем прибутку при належному виконанні відповідачем 1 зобов'язань за Договором купівлі-продажу, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення упущеної вигоди підлягає задоволенню частково в розмірі 237507020,04 грн.

Щодо заявленого відповідачем 2 клопотання від 01.08.2017 про призначення в справі судової експертизи документів про економічну діяльність підприємств і організацій для визначення документальної обґрунтованості розрахунку заявлених позивачем до стягнення збитків (упущеної вигоди), то суд дійшов висновку в його задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.02.2012 № 4).

Як вбачається із розрахунку розміру упущеної вигоди, позивач його здійснює на підставі погодженого сторонами графіку лізингових платежів, що підлягають коригуванню внаслідок зміни курсу гривні до долара США, із урахуванням співвідношення середньозваженого курсу на міжбанківському валютному ринку України по даним НБУ та курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на дату оплати лізингового платежу згідно з графіком. Відтак, виходячи з наведеної у Договорі лізингу формули для розрахунку лізингових платежів та значень, які підставляються до неї, остання не потребує наявності спеціальних знань для здійснення за нею розрахунку, а всі дані по зазначеним курсам наявні на офіційному веб-сайті http://www.bank.gov.ua.

Таким чином, оскільки для розрахунку заявленої упущеної вигоди відсутня потреба в спеціальних знаннях та дослідженні документів про економічну діяльність позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення судової експертизи у справі, що зумовлює суд у задоволенні відповідного клопотання відповідача 2 відмовити.

Крім того, відповідачем 2 заявлено клопотання від 01.08.2017 про припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В обґрунтування даного клопотання відповідач 2 посилається на те, що в п. 12.1. Договору лізингу сторонами було погоджено вирішення всіх спорів, суперечок чи вимог, які виникають по цьому договору чи у зв'язку з ним, у т.ч. щодо тлумачення, виконання, порушення, розірвання або недійсності, підлягають розгляду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до його регламенту. Правом, що регулює цей договір, є матеріальне право України. Арбітражний суд складається з одного арбітру. Місце проведення засідання арбітражного суду - місто Київ. Мова арбітражного провадження - українська.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Водночас, із заявлених позовних вимог та підстав виникнення спірних правовідносин вбачається, що останні обґрунтовані порушенням відповідачем 1 умов Договору купівлі-продажу, а не Договору лізингу. Так, унаслідок невиконання відповідачем 1 умов Договору купівлі-продажу у частині поставки позивачу товару, останній не одержав очікуваного прибутку від передачі цього товару в подальший лізинг відповідачу 1.

Виходячи з положень ст. 216-218 ГК України, відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди є господарською санкцією, тобто правовим засобом відповідальності у сфері господарювання, а покладення на винну сторону такої господарсько-правової відповідальності здійснюється на підставі вчиненого ним правопорушення та не залежить від наявності відповідного застереження в договорі.

З аналізу наведеного слідує, що наявність у потерпілої особи права на відшкодування збитків обумовлена приписами чинного законодавства.

Відтак, підстави для заявлення вимоги про стягнення упущеної вигоди в Договорі лізингу не передбачені та не випливають із застосування його положень, тобто, спір у даній справі не пов'язаний з розглядом вимог щодо виконання зобов'язань за Договором лізингу, що виключає наявність підстав для віднесення такого спору на розгляд третейського суду.

Поряд із цим, наведене вище третейське застереження не виключає можливості посилання на положення Договору лізингу з метою обґрунтування вимог, що виникають з інших підстав. Так, посилання позивачем на зазначену в Договорі лізингу формулу розрахунку лізингових платежів та графік їх сплати здійснено лише задля обрахунку розміру збитків (упущеної вигоди).

Одночасно, рішення з господарського спору повинно прийматись шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у справі, у зв'язку з чим дослідження судом умов Договору лізингу є необхідним для повного і всебічного розгляду даного спору та не може бути обмежене вказаним третейським застереженням, ураховуючи не пов'язаність цього спору із виконанням Договору лізингу безпосередньо.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача 2 від 01.08.2017 про припинення провадження у справі.

Щодо солідарності обов'язку відповідачів по відшкодуванню збитків, суд зазначає наступне.

Відповідач 1, укладаючи Договір лізингу та Договір купівлі-продажу та беручи на себе зобов'язання за вказаними договорами, діяв як оператор спільної діяльності між відповідачем 2 та відповідачем 3 за Договором про спільну діяльність без створення юридичної особи від 10.06.2002 № 3 у редакції Додаткової угоди від 25.02.2011 № 4.

Статтею 1130 ЦК України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно ч. 2 ст. 1138 ЦК України, якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Також, порядок відшкодування витрат і збитків погоджений відповідачами в Договорі про спільну діяльність від 10.06.2002 № 3 у редакції Додаткової угоди від 25.02.2011 № 4, згідно з п. 11.1. якого спільні витрати і збитки, пов'язані із спільною діяльністю, покриваються за рахунок спільного майна учасників.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача упущеної вигоди в розмірі 237507020,04 грн.

Щодо зустрічного позову ПАТ "Укргазвидобування".

В обґрунтування заявленого зустрічного позову про визнання Договору купівлі-продажу недійсним позивач посилається на те, що в проекті цього договору, розгляд якого здійснювався на засіданні членів комітету з управління за Договором про спільну діяльність № 3, був відсутній п. 2.6., який у подальшому включено до спірного правочину. Відтак, відповідач 2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для включення зазначеного пункту до Договору купівлі-продажу, що зумовлює його недійсність відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з вимогами ч. 2 вищезазначеної статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Судом встановлено, що 10.06.2002 між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір про спільну діяльність без утворення юридичної особи № 3, за умовами якого сторони об'єднують власні зусилля та засоби для досягнення спільної господарської мети.

До вказаного Договору сторонами укладались додаткові угоди. Так, додатковою угодою від 25.02.2011 № 4 внесено зміни та доповнення до зазначеного Договору, пов'язані з тим, що позивач та відповідач 2 вирішили залучити до спільної діяльності та включити до складу учасників Договору відповідача 3.

Відповідно до п. 6.2. Договору (тут і далі в редакції додаткової угоди № 4) відповідачу 2 надаються повноваження та права, зокрема, укладати від імені спільної діяльності договори (контракти), необхідні для досягнення цілей спільної діяльності, у т.ч. на виконання робіт (надання послуг), реалізацію продукції спільної діяльності, придбання матеріально-технічних ресурсів, палива, електроенергії.

Згідно з п. 6.2.8. даного правочину відповідач 2 зобов'язується укладати від імені спільної діяльності угоди на реалізацію вуглеводнів, видобутих у результаті спільної діяльності за цінами, попередньо затвердженими рішенням Комітету з управління (затверджена ціна).

Підпунктом 6.2.9. п. 6.2. зазначеної угоди передбачено, що відповідач 2 зобов'язується укладати від імені спільної діяльності всі інші необхідні договори відповідно до чинного законодавства України у зв'язку із спільною діяльністю та від імені спільної діяльності, у т.ч. на придбання основних засобів, матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей, із урахуванням положень пп. 6.2.8 п. 6.2 цього Договору. При цьому, договори, сума яких перевищує 3000000,00 грн. або її еквівалент в іноземній валюті, підлягають попередньому погодженню комітетом з управління. Укладення договорів, на суму, що не перевищує 3000000,00 грн. або її еквівалент в іноземній валюті, не потребує попереднього погодження комітетом з управління.

Як вбачається із протоколу від 31.05.2013 № 12 засідання членів комітету з управління за Договором, на якому присутні представники учасників, що мають 100 % голосів, це засідання повноважне приймати будь-які рішення, що відносяться до компетенції комітету з управління.

На розгляд порядку денного було винесено питання щодо погодження укладення договору купівлі-продажу обладнання, договору фінансового лізингу, предметом якого є обладнання, та договору купівлі-продажу (викупу) обладнання як предмету лізингу з ТОВ «Сбербанк Лізинг Україна» та про надання директору відповідача 2 повноважень на укладення зазначених договорів.

По даному питанню вирішено прийняти рішення про погодження укладення вищенаведених договорів, відповідно до їх проектів, що є додатками 1-3 до вказаного протоколу, а також укласти та підписати всі додаткові угоди, які повинні або можуть бути укладені відповідно до вищезазначених договорів, та підписувати будь-які інші документи, пов'язані з укладенням вищезазначених договорів та/або додаткових угод до них, які не суперечать чинному законодавству України.

Як вбачається із умов проекту договору купівлі-продажу, що є Додатком 1 до протоколу, спірний п. 2.6. у ньому був відсутній.

Проте, до Договору купівлі-продажу було включено вказаний пункт, що передбачав визначення кінцевої загальної вартості товару після надання відповідачем 1 позивачу документів, що підтверджують митне оформлення, сплати податків та зборів, пов'язаних із ввезенням товару на територію України; сплати інших платежів, пов'язаних з митним оформленням товару; сплату транспортних витрат, пов'язаних із доставкою товару з території заводу-виробника до місця поставки згідно з п. 3.1. Договору, рахунку-фактури (інвойсу) заводу-виробника. Після формування кінцевої загальної вартості товару сторони зобов'язані укласти додаткову угоду до цього Договору щодо зміни загальної вартості товару, вказаної в п. 2.1. Договору, та третьої частини загальної вартості товару, зазначеної в п. 2.2.3. Договору. Обов'язковою умовою підписання сторонами даної додаткової угоди є зміна розрахункової вартості майна в Договорі лізингу шляхом укладення відповідної додаткової угоди до Договору лізингу.

Водночас, як вбачається із проекту договору купівлі-продажу, в останньому на момент його розгляду комісією було визначено вартість товару в розмірі 330577459,41 грн., що еквівалентно по курсу НБУ 41358371,00 дол. США.

Тобто, сума даного правочину, навіть без спірного пункту 2.6., вже перевищувала 3000000,00 грн., що слугувало підставою для вирішення питання про його погодження комітетом з управління за Договором про спільну діяльність № 3.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами додаткової угоди про зміну загальної вартості товару на підставі спірного п. 2.6. Договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим наявність наразі порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивачем не обґрунтовано.

Одночасно, позивачем також не наведено обґрунтованих пояснень щодо істотності даного пункту для вирішення питання про надання комітетом з управлінням погодження на укладення спірного правочину.

Так, за положеннями ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Із приписів ст.ст. 2, 80, 91, 92 ЦК України слідує, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між юридичною особою та її органом, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина 3 ст. 92 ЦК встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (ст. 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності у поведінці третьої особи несе юридична особа.

Закон не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності оцінки добросовісності поведінки третьої особи у відносинах з юридичною особою викладена в постанові Верховного Суду України від 12.07.2017 у справі № 3-537гс15.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином, із змісту норми ч. 1 ст. 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як встановлено судом у рішенні від 21.03.2017 у справі № 910/21720/15, на виконання спірного Договору купівлі-продажу відповідач 1 сплатив позивачу в якості попередньої оплати за товар 37219501,50 дол. США, що свідчить про добросовісність поведінки відповідача 1 та бажання реального настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Одночасно, вказана сума грошових коштів була позивачем прийнята, що під час розгляду справи сторонами не заперечувалось. Крім того, із пояснень представників сторін та матеріалів справи також вбачається, що позивач сплачував за Договором лізингу лізингові платежі, чим підтвердив дійсність намірів по отриманню в лізинг майна, яке повинен бути передати у власність відповідачу 1 за Договором купівлі-продажу.

Наведене свідчить про вчинення позивачем конклюдентних дій по схваленню Договору купівлі-продажу в укладеній між сторонами редакції, що за вищенаведеними приписами чинного законодавства унеможливлює визнання такої угоди недійсною.

Крім того, суд також вважає за необхідне зауважити, що в матеріалах справи наявна копія договору поруки від 14.08.2013 № 130814-011П-Ю/УГВУ861/20/2-13, укладеного між відповідачем 1, як кредитором, та позивачем, як поручителем, за умовами якого позивач зобов'язався відповідати перед відповідачем 1 за виконання відповідачем 2 (боржником) всіх грошових зобов'язань за Договором лізингу (зі всіма можливими змінами та доповненнями, включно з тими, що можуть бути укладені в майбутньому, при умові збільшення загальної суми лізингових платежів на суму не більше 9527145,00 грн., без урахування валютних коригувань, передбачених умовами Договору лізингу) та Договором купівлі-продажу (зі всіма можливими змінами та доповненнями, включно з тими, що можуть бути укладені в майбутньому, при умові збільшення загальної вартості товару на суму не більше 8738930,00 грн.) у повному обсязі.

Згідно з п. 19 вказаного Договору поруки позивач підтвердив, що, підписуючи даний договір, він ознайомлений із Договором лізингу та Договором купівлі-продажу, у т.ч. додатками та додатковими угодами до них.

Таким чином, позивач був ознайомлений із редакцією спірного Договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим, надаючи згоду на поручительство, додатково підтвердив схвалення цього спірного правочину.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено підстав, з яких останній просив визнати спірний правочин недійсним, що зумовлює суд відмовити в задоволенні зустрічного позову з огляду на його необґрунтованість.

Водночас, під час судового засідання представник відповідача 2 заявив усну заяву про визнання позову.

Приписами ст. 78 ГПК України передбачено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Однак, у матеріалах справи відсутня підписана повноважним представником відповідача 2 письмова заява про визнання позову, а прийняття її судом в усній формі зазначеною статтею не передбачено.

Поряд із цим, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (ч. 2 п. 1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.02.2012 № 6).

Таким чином, встановлення судом відсутності правових підстав для визнання спірного правочину недійсним унеможливлює задоволення позову в разі визнання його відповідачем.

Стосовно заяви відповідача 1 про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на наведене вище, встановивши відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, заява відповідача 1 про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору, у зв'язку із задоволенням первісного позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та, внаслідок відмови у задоволенні зустрічного позову, покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19; ідентифікаційний код 30162340), Публічного акціонерного товариства "Укргазвидабування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) та Компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція, 411 37, Ґетеборг, Енгельбректегатан, 32; реєстраційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 237507020 (двохста тридцяти семи мільйонів п'ятиста семи тисяч двадцяти) грн. 04 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19; ідентифікаційний код 30162340) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) витрати по сплаті судового збору в сумі 9856 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 04 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидабування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) витрати по сплаті судового збору в сумі 9856 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 04 коп.

Стягнути з Компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція, 411 37, Ґетеборг, Енгельбректегатан, 32; реєстраційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) витрати по сплаті судового збору в сумі 9856 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 04 коп.

Провадження у справі № 910/24412/16 у частині позовних вимог про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19; ідентифікаційний код 30162340), Публічного акціонерного товариства "Укргазвидабування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) та Компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція, 411 37, Ґетеборг, Енгельбректегатан, 32; реєстраційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) суми попередньої оплати в розмірі (одного мільярду дванадцяти мільйонів вісімдесяти однієї тисячі шестиста дев'яносто однієї) грн. 90 коп. припинити.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ "Укргазвидобування" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 19.08.2017

Суддя Я.В. Маринченко