ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017р. Справа № 914/1114/17

За позовом: Анімаккорд Лтд, м. Нікосія

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення 32000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: Калініченко Н.А.

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Анімаккорд Лтд, м. Нікосія до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Львів про стягнення 32000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.06.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.06.2017р. Крім того, ухвалою суду від 06.06.2017р. в задоволенні клопотання представника Анімаккорд ЛТД про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Для всебічного та об'єктивного вирішення спору, дослідження та з'ясування всіх обставин даної справи, 20.06.2017р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 03.08.2017р. представник позивача з'явився, позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги позивача обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача, а саме розповсюдженням контрафактного товару на якому відтворено самостійну частину аудіовізуального твору мультиплікаційних серіалів «ІНФОРМАЦІЯ_1» без дозволу позивача, який є належним правовласником вказаного твору, внаслідок чого позивачем порушені авторські права передбачені вимогами п.б ст. 50 Закону України «Про авторські і суміжні права». Представник позивача зазначив, що наявність у позивача виключних майнових прав суб'єкта авторського права на аудіовізуальний твір - (серіал «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2») підтверджується долученими до матеріалів справи документами, зокрема, договором №ММ2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_2») від 10.12.2014р. з відповідними додатками №№1-3 до договору та актом приймання передачі №1 від 01.01.2015р. Ствердив, що факт розповсюдження контрафактної продукції підтверджується чеком виданим платіжним банківським терміналом на якому вказано адресу та назву магазину, а також товарним чеком з наявною печаткою, де зазначено прізвище та ініціали фізичної особи-підприємця відповідача. Крім того, посилається на те, що розповсюдження контрафактної продукції підтверджується відеофіксацією з якої вбачається, який саме товар було придбано у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Позов просить задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача виплату компенсації за порушення майнових авторських прав в розмірі 32000,00 грн.

Відповідач явки повноважного представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце судового засідання. Вимог ухвал суду від 06.06.2017р. та 20.06.2017р. відповідач не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 14.06.2017р., Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, куди і скеровувались ухвали господарського суду від 06.06.2017р. та 20.06.2017р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно приписів п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно із законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника та за відсутності його відзиву на позов, в порядку ст.75 ГПК України, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи та подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, створивши у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1. ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.4. ст. 16 ГПК України, справи у спорах про порушення майнових прав інтелектуальної власності розглядаються господарським судом за місцем вчинення порушення.

Враховуючи законодавчі вимоги та загальні положення щодо підсудності даного спору, спір підлягає вирішенню за місцем вчинення порушення, господарським судом Львівської області.

Згідно ст.123 ГПК України, іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно абз. 6 п. 2 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/608 від 31.05.02р., правовий статус іноземної юридичної особи визначається за законом країни, де створено (інкорпоровано) юридичну особу. Правовий статус іноземного суб'єкта господарювання підтверджується, як правило, випискою з торговельного (банківського, судового) реєстру країни, де такий суб'єкт господарювання має офіційно зареєстровану контору. Правовий статус іноземних суб'єктів господарювання може також підтверджуватись еквівалентними доказами правового статусу, що визнаються як такі законодавством країни створення, громадянства або місця знаходження такого суб'єкта і видані компетентними органами цієї країни.

Позивач - Анімаккорд ЛТД (компанія) є юридичною особою зареєстрованою за законодавством Республіки Кіпр, місцезнаходженням якої є м. Нікосія, що підтверджується свідоцтвом від 22.07.2015р. серія НОМЕР_2.

10.12.2014р. між Анімаккорд Лтд (позивач, за договором - набувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЯ_1" (правовласник) укладено договір №ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2) згідно умов п.1.1. якого, правовласник передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду. Правовласник передає і відчужує набувачу виключне право на серії в повному обсязі з дати підписання відповідних актів передачі прав (п.п.1.1.1.)

Пунктом 1 розділу А договору визначено, що аудіовізуальні твори - означає кольорові анімаційні серіали «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами серій. Керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною серій, в т.ч., графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках цього договору.

Відповідно до п.1.3. договору, правовласник заявляє та гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори та, що після передачі/відчуження за актами передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобовязаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду. Виключне право на аудіовізуальні твори передається та відчужується правовласником набувачеві у повному обсязі для використання його будь-яким способом та у будь-якій форму згідно умов цього договору (п.1.4. договору).

Згідно п.1.7.1. договору, до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладеним правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобовязується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1. договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назви анімаційних серіалів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до цього договору.

Додатком №1 до договору №ММ-2 від 10.12.2014р. сторони погодили основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуальних творів „ ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» права на котрі підлягають відчуженню згідно договору.

Відповідно до п.7.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Так, між Анімаккорд ЛТД та ТзОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" було підписано до договору №ММ-2 акти приймання-передачі від 01.01.2015 №1, від 30.04.2015 №3 і від 01.07.2015 №4, згідно з якими позивач прийняв права на серії анімаційних серіалів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" згідно серій вказаних в актах.

Таким чином, судом встановлено, що Анімаккорд ЛТД - позивачу належать виключні майнові авторські права на аудіовізуальні твори - мультиплікаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" російською мовою та їх складові частини.

Позивачем в підтвердження факту розповсюдження та реалізації відповідачем товару - постелі на якій відтворено самостійну частину аудіовізуального твору та персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_1» долучено до матеріалів справи примірник придбаної у відповідача продукції як речовий доказ - комплект постелі на упакуванні якої розміщені зображення персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» і «ІНФОРМАЦІЯ_1» (1шт.) згідно клопотання від 19.06.2017р., чек з банківського терміналу на якому вказано адресу та назву магазину - «ІНФОРМАЦІЯ_3», АДРЕСА_3 та товарний чек з печаткою - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1. Також, в підтвердження продажу та реалізації товару позивачем долучено до матеріалів справи відеофіксацію.

З метою врегулювання досудового спору, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про порушення авторських прав від 04.04.2017р. з вимогою припинити порушення його авторських прав (припинити розповсюдження контрафактного товару), надати інформацію про походження контрафактної продукції та врегулювати спір. Проте, таке повідомлення залишене відповідачем без відповіді та задоволення (докази надсилання та отримання повідомлення в матеріалах справи). Крім того, з метою вжиття заходів для добровільного врегулювання спору під час розгляду справи, 14.06.2017р. позивач повторно звернувся до відповідача з повідомленням про порушення авторського права (пропозицією позасудового вирішення спору). Однак, повторно таке повідомлення залишене відповідачем без належного реагування.

Позивач звернувся до господарського суду Львівської області з вимогою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 32000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав. Посилається на неправомірне розповсюдження відповідачем контрафактного товару на якому відтворено самостійну частину аудіовізуальних творів зображення персонажа «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_1» без згоди на таке використання позивача як власника авторських майнових прав.

Статтею 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Статтею 37 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, до правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав.

Відповідно до п. «д» ч.1. ст. 3 Закону України «Про авторське право і суміжні права», дія цього Закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України.

Згідно ст.418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1. ст.424 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно ч.ч. 3, 4, ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ст.440 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Використанням твору є його, зокрема, відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; продаж, передання в найм (оренду) тощо; (п.п.2,7. ч.1. ст.441 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими. Примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі; Контрафактний примірник твору - примірник твору, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Так, згідно ст. 1 Закону, розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Пунктом 44 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010р. передбачено, що відповідно до пункту "б" статті 50 Закону № 3792-XII ( 3792-12) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Крім того, суд звертає увагу, що приписами п.27 Постанови Вищого Господарського суду України від 17.10.2012р. №12 роз'яснено, використання твору та/або об'єкта суміжних прав поза межами умов, визначених договором, визнається порушенням авторського права (суміжних прав), оскільки відповідні дії вчиняються поза межами повноважень, наданих суб'єктом майнових прав на відповідний об'єкт. Контрафактними є й примірники творів та/або об'єктів суміжних прав, у яких поряд з правомірно використовуваними об'єктами авторського права та/або суміжних прав використовуються неправомірно відтворені (наприклад, розділ у книжці, стаття у збірнику, пісня на диску для лазерних систем зчитування тощо). Особа, що вчинила таке відтворення, може за власний рахунок видалити контрафактні частини (елементи) з примірників творів та/або об'єктів суміжних прав, що, однак, не звільняє порушника від цивільно-правової відповідальності за Законом України "Про авторське право і суміжні права" (абз.7 п.46 . вищевказаної Постанови).

Згідно ст.7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі, аудіовізуальні твори; (п.7.ч.1. ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

У відповідності до вимог ст. 15 Закону, до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Статтею 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, відповідно до статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Таким чином, назва твору підлягає охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вона є результатом творчої діяльності автора (є оригінальною) і може використовуватися самостійно.

Судом встановлено, що зображення персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1" "ІНФОРМАЦІЯ_1" («ІНФОРМАЦІЯ_1») і "ІНФОРМАЦІЯ_1" («ІНФОРМАЦІЯ_1») є частинами аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1" («ІНФОРМАЦІЯ_1 и ІНФОРМАЦІЯ_1»), які можуть використовуватися самостійно та розглядаються судом як твори.

Як встановлено судом та вбачається з долучених до матеріалів справи документів та не спростовано відповідачем, 26.03.2017р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, господарську діяльність в якому здійснює відповідач - ФОП ОСОБА_1 здійснювався продаж (реалізація, розповсюдження) постільної білизни (постелі) на упаковці та зовнішньому вигляді якого відтворено зображення персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1») та «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1») з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1». Факт придбання вказаного товару підтверджується товарним чеком про придбання товару (1 шт. - 995,00 грн.) від 26.03.2017р. з відбитком печатки ФОП ОСОБА_1, чеком про оплату з банківського терміналу (Приватбанк) від 26.03.2017р., а також фотографією товару та відеозаписом на диску (в матеріалах справи).

Крім того, в судовому засіданні оглянуто примірник придбаного товару та встановлено, що на упаковці та зовнішньому вигляді постелі відтворено зображення персонажів «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1») та «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_1») з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010р. №5, належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Приписами п.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" передбачено, відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб'єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: 1) факту протиправної поведінки відповідача (зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об'єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); 2) шкоди, завданої суб'єктові права інтелектуальної власності; 3) причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Доказування наявності перших трьох умов покладається на позивача. При цьому судом застосовується презумпція вини особи, яка завдала шкоду: така особа вважається винною, поки не буде доведено інше.

Згідно п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» роз'яснено, з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України). У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права

Відтак, факт розповсюдження (продажу) відповідачем контрафактного примірника твору - постелі на упаковці та зовнішньому вигляді якого відтворено зображення персонажів (малюнки) «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1" и "ІНФОРМАЦІЯ_1") без отримання відповідного дозволу на таке використання правовласника (позивача) підтверджено наданими у справі доказами, не спростовано відповідачем згідно вимог законодавства, що свідчить порушення авторського права позивача. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно п."а" ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, зокрема виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами визначене ч.1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

У відповідності до ч.1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 Закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Згідно п. 51.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04.06.2010р. передбачено, відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК (435-15), зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Також, відповідно до п.53 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Пунктом «г» ч. 2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Так, Законом України «Про державний бюджет України на 2017р.» встановлено мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі 3200,00 грн.

На підставі вищенаведених норм, враховуючи те, що матеріалами справи та наданими доказами підтверджено порушення відповідачем авторського права у вигляді неправомірного розповсюдження контрафактної продукції (контрафактного примірника твору), а також з урахуванням того, що суду не надано жодних доказів в підтвердження вжиття зі сторони відповідача заходів щодо припинення порушення авторського права, суд дійшов висновку про застосування до відповідача відповідальності за одноразове протиправне використання об'єкта авторського права, що становить 10 розмірів мінімальних заробітних плат в сумі 32000,00 грн.

Таким чином, факт розповсюдження об'єкта авторського права без дозволу відповідного правовласника та вчинення порушення авторського права у вигляді одноразового використання об'єкта авторського права доведено належними та допустимими доказами та не спростовано відповідачем, відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 32000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими поданими доказами, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 1, 16, 31, 32, 33, 34, 42, 43, 49, 82, 84, 85, 116, 117, 123 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Animaccord Ltd. (Анімаккорд Лтд.) (Nikou Georgiou 6, Block C, 7th floor, Flat/Office 703, 1095, Nicosia, Cyprus) (1095, м.Нікосія, Ніку Георгію, буд.6, корпус С, 7 поверх, офіс 703, реєcтраційний номер НОМЕР_2) - 32000,00 грн. - компенсації за порушення майнових авторських прав, 1600,00 грн. - судового збору

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 08.08.2017р.

Суддя Мороз Н.В.