ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 917/186/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівМачульського Г.М. (доповідача), Коробенка Г.П., Алєєвої І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Україна"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду
від06.10.2016
у справі№917/186/16
Господарського судуПолтавської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод"
простягнення суми
за участю

- відповідача:Швець І.М. (довіреність від 01.06.2012)
В С Т А Н О В И В:

Звернувшись в суд з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" (далі - позивач), уточнивши свої вимоги, просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (далі - відповідач) основного боргу у розмірі 875389,15 грн., пеню в розмірі 246 713,69 грн., три відсотки річних в розмірі 14 312,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 33 716,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умов укладеного між сторонами договору поставки не розрахувався за придбаний товар повністю, у зв'язку з чим позивач на розмір заборгованості нарахував відповідачу пеню, передбачену умовами договору, три відсотки річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач в ході розгляду справи подав до суду заяву про розстрочку виконання рішення суду, згідно якої просив розстрочити його виконання на 24 місяці відповідно до графіку: протягом перших 12 місяців - по 40 000,00 грн. щомісяця, наступні 12 місяців - решту суми рівними частинами щомісячно.

Заява відповідача про розстрочку виконання рішення суду мотивована тим, що обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду у даній справі, є, зокрема, скрутне матеріальне становище, яке зумовлене значним скороченням обсягів реалізації продукції на ринках СНД, втрата основних ринків збуту у сукупності з соціальними та економічними процесами у державі, збільшення вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, що у сукупності призвело до зменшення обсягів виробництва та реалізації продукції відповідачем.

На підтвердження обставин, які утруднюють виконання рішення суду відповідачем були подані відповідні документи.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.08.2016 (суддя Гетя Н.Г.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., судді Шепітько І.І., Хачатрян В.С.), позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 875 389,15 грн. заборгованості, 232291,09 грн. пені, 13 957,49 грн. три відсотки річних, 18 593,94 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено, розподілено судові витрати, розстрочено виконання рішення згідно графіку викладеного у резолютивній частині рішення.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вищевказані судові рішення в частині розстрочення виконання рішення суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач не використав наданого законом процесуального права на участь своїх представників у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної норм матеріального і процесуального права, а згідно статті 11111 ч.2 п.4 цього кодексу у постанові суду касаційної інстанції мають бути зазначені стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду, рішення, постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 01.04.2015 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 0104-1 згідно з умовами якого, з урахуванням укладення низки протоколів погодження ціни, позивач поставив відповідачу молоко на загальну суму 6 114 421,15 грн., що підтверджується відповідними документами, але покупець оплатив його частково на суму 5239032,00 грн., у зв'язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 875389,15 грн., який сторони зафіксували в акті взаємних розрахунків.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару належним чином не виконував, за поставлений товар вчасно не розраховувався, позивачем на суму заборгованості, яка складає 875389,15 грн., нараховано пеню в розмірі 246 713,69 грн., три відсотки річних в розмірі 14 312,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 33 716,74 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, своє рішення про часткове задоволення позову мотивував тим, що борг підтверджений матеріалами справи, а нарахування позивачем пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат на заборгованість, що сплачувалась відповідачем з прострочкою, є правомірним, проте перевіривши ці розрахунки, суд здійснив власний перерахунок заявлених сум до стягнення, разом з тим, суд розстрочив виконання рішення у зв'язку з наявністю обставин, що є підставою для вчинення такої процесуальної дії відповідно до вимог законодавства.

У касаційному порядку позивачем оскаржено судові рішення лише в частині надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду.

Підстави для скасування судових рішень в оскаржуваній частині відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 83 частини 1- пункту 6 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно статті 121 цього кодексу за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця норма права не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Апеляційним судом встановлено, що згідно висновків незалежного аудитора ПП "Аудит-К", фінансовий стан відповідача за період з 01.01.2016 по 30.06.2016 не стійкий, у зв'язку із відсутністю джерел власних коштів та залученням зовнішнього фінансування, зокрема кредитів банків.

При цьому апеляційним судом встановлено, що на розгляді в судах перебуває низка справ про стягнення заборгованості з відповідача, частина з яких припинена у зв'язку із затвердженням мирових угод з кредиторами про погашення заборгованості на умовах розстрочення, відтак оплата відповідачем всієї суми заборгованості відразу призведе до банкрутства підприємства.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності оскарженої постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Враховуючи викладене суд касаційної інстанції погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду вирішено із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі, та враховані матеріальні інтереси позивача.

За вказаних обставин підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 у справі Господарського суду Полтавської області №917/186/16, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

І.В. Алєєва