ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. Справа № 911/1499/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства Дар

до Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс в особі філії Кагарлицький елеватор

про стягнення 428615,51 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (керівник);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 59/КАМ/Ю від 01.03.2017 р.).

Обставини справи:

Фермерське господарство Дар (далі ФГ Дар, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс в особі філії Кагарлицький елеватор (далі ТОВ Комплекс Агромарс, відповідач) про стягнення 428615,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку товару відповідно до договору поставки соєвих бобів № 603/2016/КАМ/0 від 14.12.2016 р., у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 370547,50 грн. основного боргу, 3929,00 грн. 3% річних, 18099,51 грн. інфляційних втрат, 36039,50 грн. пені, а також витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

08.06.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання б/н від 08.06.2017 р. (вх. № 11810/17 від 08.06.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копії статуту, копії свідоцтва про державну реєстрацію, копії довідки платника податку та банківських виписок позивача.

У судовому засіданні 08.06.2017 р. представник позивача зазначив про сплату відповідачем суми основного боргу та підтримував решту позовних вимог про стягнення 18099,51 грн. інфляційних втрат, 3929,00 грн. трьох відсотків річних та 36039,50 грн. пені; представник відповідача у судове засідання не зявився.

Розгляд справи відкладався.

26.06.2017 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 26.06.2017 р. (вх. № 12948/17 від 26.06.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копій платіжних доручень № НОМЕР_1 від 23.05.2017 р., № НОМЕР_2 від 29.05.2017 р., № НОМЕР_3 від 23.05.2017 р. та копії довіреності представника відповідача.

26.06.2017 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подане клопотання б/н від 26.06.2017 р. (вх. № 12971/17 від 26.06.2017 р.) про продовження строку вирішення справи на 15 днів, яке було задоволено ухвалою суду від 26.06.2017 р.

У судовому засіданні 26.06.2017 р. представник відповідача зазначив про сплату основного боргу відповідачем та заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки відзиву щодо решти позовних вимог ФГ Дар; представник позивача у судове засідання не зявився.

У судовому засіданні 31.07.2017 р. представник позивача підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу та підтримував решту позовних вимог про стягнення 18099,51 грн. інфляційних втрат, 3929,00 грн. 3% річних та 36039,50 грн. пені.

У судовому засіданні 31.07.2017 р. представник відповідача заперечував проти задоволення решти позовних вимог в частині нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем не було передано відповідачу усі супровідні документи, передбачені п. 4.4 договору, у звязку з чим відповідач вважає, що строк оплати не настав і, відповідно, відсутні підстави для нарахування відповідачу штрафних санкцій, а тому не визнає заявлені позивачем вимоги та просить суд відмовити у задоволенні позову. Поряд з цим, представник відповідача зазначав, що станом на день судового засідання від філії Кагарлицький елеватор не надійшли відомості на підтвердження ненадання відповідачу документів, передбачених п. 4.4 договору. При цьому письмового відзиву на позов відповідач не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 31.07.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

14.12.2016 р. між Фермерським господарством Дар (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс (філія Кагарлицький елеватор) (покупець) було укладено договір поставки соєвих бобів № 603/2016/КАМ/0, відповідно до п. 3.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник бере на себе зобовязання здійснити поставку товару, які не обтяжені правами третіх осіб, та передати його у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Згідно з п. 3.2 договору предметом даного договору є поставка соєвих бобів, що вирощується на полях (далі - товар).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах терміну DAP (DELIVERED AT PLACE) за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 95.

У відповідності до п. 4.4 договору, у момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості; товарно-транспортна накладна (ТТН); видаткова накладна; оригінал рахунку-фактури; інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

Згідно з п. 4.3 договору право власності на товар, що поставляється, переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару покупцю та підписання сторонами видаткових накладних.

У пункті 6.1 даного договору сторонами погоджено, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем згідно з даними, вказаними у договорі та супровідних документах на товар, які вказані у п. 4.4 даного договору, та порядку, що визначається чинним законодавством України.

Претензії за кількістю та якістю товару можуть бути заявлені покупцем в момент прийняття товару (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 7.2 даного договору розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 (семи) календарних днів за умови настання наступних умов: з дати поставки товару покупцю; за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 4.4 даного договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

У пункті 8.3 договору встановлено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого товару.

Пунктом 11.1 договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором.

Як слідує з матеріалів справи, ФГ Дар поставило ТОВ Комплекс Агромарс (філія Кагарлицький елеватор) товар загальною вартістю 820574,50 грн., що підтверджується видатковою накладною № 100 від 29.12.2016 р., яка підписана в двосторонньому порядку уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплена печатками підприємств (копія долучена до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом).

ФГ Дар було виставлено ТОВ Комплекс Агромарс рахунок-фактуру № 86 від 29.12.2016 р., відповідно до якого загальна вартість поставленого позивачем товару за договором № 603/2016/КАМ/0 від 14.12.2016 р. становить 820547,50 грн.

Проте відповідач, в порушення умов договору № 603/2016/КАМ/0 від 14.12.2016 р., частково розрахувався за отриманий товар на загальну суму 450000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача за 19.01.2017 р. на суму 50000,00 грн., за 20.01.2017 р. на суму 50000,00 грн., за 23.01.2017 р. на суму 50000,00 грн., за 24.01.2017 р. на суму 100000,00 грн., за 25.01.2017 р. на суму 100000,00 грн. та за 26.01.2017 р. на суму 100000,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з листом-вимогою № 9 від 15.02.2017 р., за змістом якої позивач просив протягом 5-ти днів з моменту отримання даної вимоги перерахувати на рахунок останнього грошові кошти у сумі 370547,50 грн.

Відповідь на претензію отримано не було.

Оскільки ТОВ Комплекс Агромарс станом на час подання даного позову до суду не здійснило з позивачем розрахунок за поставлений товар згідно зазначеної вище видаткової накладної за договором № 603/2016/КАМ/0 від 14.12.2016 р., останній і звернувся з даним позовом до суду з вимогою про стягнення з відповідача 370547,50 грн. основного боргу, 3929,00 грн. 3% річних, 18099,51 грн. інфляційних втрат, 36039,50 грн. пені.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом за наявними у матеріалах справи доказами, після подання даного позову до суду, відповідачем було здійснено оплату поставленого позивачем товару у повному обсязі на загальну суму 370547,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 23.05.2017 р. на суму 260000,00 грн., № НОМЕР_3 від 23.05.2017 р. на суму 100000,00 грн., № НОМЕР_2 від 29.05.2017 р. на суму 10547,50 грн.

Факт надходження оплати за укладеним між сторонами договором № 603/2016/КАМ/0 від 14.12.2016 р. у сумі 370547,50 грн. підтверджується також доданими до матеріалів справи виписками по рахунку позивача від 23.05.2017 р. на загальну суму 360000,00 грн. та від 26.05.2017 р. на суму 10547,50 грн.

Згідно з приписами п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням викладеного, провадження у справі щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 370547,50 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Окрім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач на підставі п. 8.3 договору просить суд стягнути з відповідача 36039,50 грн. пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як було зазначено вище, у пункті 8.3 договору встановлено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення, від вартості неоплаченого товару.

При цьому, факт порушення відповідачем договірних зобов'язань у вигляді несвоєчасної оплати поставленого товару судом встановлений та по суті не спростований відповідачем.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що позивачем було визначено розмір пені в сумі 36039,50 грн., нарахованої на заборгованість відповідача у розмірі 370547,00 грн. за загальний період з 06.01.2017 р. до 15.05.2017 р., який є обґрунтованим та арифметично вірним.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 3929,00 грн., нарахованих на суму основного боргу відповідача у розмірі 370547,00 грн. за період з 06.01.2017 р. до 15.05.2017 р., який є обґрунтованим та арифметично вірним.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 18099,51 грн., нарахованих на суму основного боргу відповідача у розмірі 370547,00 грн. за період з січня 2017 р. по квітень 2017 р., є обґрунтованим та арифметично вірним.

Слід зазначити, що судом залишаються поза увагою заперечення відповідача щодо нарахування позивачем пені, 3% річних, інфляційних втрат з посиланням на те, що останнім не було надано покупцеві усіх документів, передбачених п. 4.4 договору, на поставлений товар, з огляду на таке.

Як зазначалося вище, пунктом 4.4 договору встановлено, що у момент поставки на кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні документи: сертифікат якості; товарно-транспортна накладна (ТТН); видаткова накладна; оригінал рахунку-фактури; інші супровідні документи згідно діючого законодавства.

До матеріалів справи не надано взагалі будь-яких доказів на підтвердження факту ненадання позивачем якихось документів на поставлений товар та відповідного звернення відповідача з цього приводу до постачальника. Про відсутність доказів неналежного виконання позивачем п. 4.4 договору станом на час розгляду справи зазначав і представник відповідача під час судового засідання.

Враховуючи викладене, зазначені вище доводи відповідача визнаються судом безпідставними та необґрунтованими, у звязку з чим пеня, 3% річних та інфляційних втрати підлягають стягненню з відповідача в заявлених позивачем розмірах.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення решти позовних вимог Фермерського господарства «Дар» у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат у даній справі слід зазначити наступне.

Приписами ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 49 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (частина друга статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. У застосуванні даної норми суду слід мати на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

Враховуючи викладене, витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також в частині вимог, провадження щодо яких припинено, згідно з приписами ч. 2 ст. 49 ГПК України, з урахуванням здійснення відповідачем сплати суми основного боргу в розмірі 370547,50 грн. вже в процесі розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс (07350, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка, код 30160757) в особі філії «Кагарлицький елеватор» (09200, Київська обл., Кагарлицький р-н, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 95) основного боргу в сумі 370547 (триста сімдесят тисяч пятсот сорок сім) грн. 50 коп.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс (07350, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка, код 30160757) в особі філії «Кагарлицький елеватор» (09200, Київська обл., Кагарлицький р-н, м. Кагарлик, вул. Фрунзе, 95) на користь Фермерського господарства Дар (09221, Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Леонівка, код 32967476) 36039 (тридцять шість тисяч тридцять девять) грн. 50 коп. пені, 3929 (три тисячі девятсот двадцять девять) грн. 00 коп. 3% річних, 18099 (вісімнадцять тисяч девяносто девять) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 09.08.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна