ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 921/458/16-г/10
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Тернопільської області 27.01.2017 Львівського апеляційного господарського суду 28.03.2017
у справі№ 921/458/16-г/10
Господарського судуТернопільської області
за позовомТернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області
доПублічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта"
простягнення шкоди
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з'явився;
- відповідача Пастух Н.М.;
ВСТАНОВИВ:

02.08.2016 Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" про стягнення шкоди у розмірі 116409,90 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2017 у справі № 921/458/16-г/10 (суддя Півторак М.Є.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 (колегія суддів у складі: Юрченко Я.О. - головуючий суддя, судді Зварич О.В., Хабіб М.І.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 921/458/16-г/10, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Тернопільської дирекції Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 921/458/16-г/10 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом даного позову є вимога позивача щодо стягнення шкоди у розмірі 116409,90 грн. на підставі ст. 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на те, що за період з березня 1999 року по жовтень 2014 року управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі перерахувало відповідачу кошти на виплату пенсії громадянці ОСОБА_6 у розмірі 116409,90 грн.; однак згідно з листа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області ОСОБА_6 з 06.02.1999 вибула на постійне проживання в США, отже особисто пенсію отримувати не могла, а її отримували невідомі особи.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування шкоди з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 28.01.2015 у справі № 5023/3993/12(5023/9057/11), від 04.11.2014 у справі № 904/1197/14, від 02.09.2014 у справі № 910/2023/13, від 22.01.2013 у справі № 5011-71/2684-2012, яка згідно з ст. 11128 ГПК України є обов'язковою для всіх судів України).

Таким чином, позивач повинен довести наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, довіреністю від 13.03.2006 ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 одержувати належне їй майно, гроші, цінні папери від усіх осіб, установ, підприємств та організацій, в тому числі із Ощадних та інших банків, пошти та телеграфу, строком на 5 років.

Довіреністю від 22.10.2013 ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_7 одержувати належне їй майно, гроші, цінні папери від усіх осіб, установ, підприємств та організацій, в тому числі із Ощадних та інших банків, пошти та телеграфу, строком на 5 років. Вказана довіреність посвідчена нотаріусом м. Чікаго Штату Іллінойс США, Сорокою А.

12 грудня 2014 року спеціалістами Управління проведено перевірку виплати пенсій згідно із виплатних документів, в тому числі на підставі довіреностей за період з 01.01.2011 по 31.10.2014 по другій дільниці ВПЗ №46001 (дата виплати 17 число) за період з 01.11.2013 по 31.10.2014 пенсія ОСОБА_6 виплачена, довіреності на виплату пенсії, де ОСОБА_6 є довірителем, в журналі реєстрації доручень не зареєстровано. Виплата пенсії ОСОБА_6 проведена без проведення належної ідентифікації особи та наявності довіреності.

Доставку пенсії ОСОБА_6 проводила листоноша ОСОБА_10, яка згідно із поясненнями начальника відділення поштового зв'язку ОСОБА_11 на час проведення перевірки знаходилась у відпустці.

Відповідно до квитанції № 157 від 15.12.2014 ОСОБА_10 перерахувала на рахунок Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі кошти у сумі 116409,90 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.12.2015 у справі № 607/10344/15-ц позов ОСОБА_10 до Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі, третя особа Тернопільська дирекція УДППЗ "Укрпошта" про повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково; стягнуто із Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на користь ОСОБА_10 суму безпідставно набутих коштів в розмірі 65753, 68 грн., 655,73 грн. судового збору сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд, а також 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 15.03.2016 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.12.2015 у справі № 607/10344/15-ц скасовано; ухвалено нове рішення, яким стягнуто із Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі на користь ОСОБА_10 116409,90 грн. безпідставно набутих коштів; у задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 15.06.2015 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково; визнано дії Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі щодо відмови ОСОБА_6 у відновленні виплати пенсії за віком - протиправними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_6 з 01 січня 2015 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2016 у справі № 607/10344/15-ц касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відхилено; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2015 та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 15.03.2016 залишено без змін; ухвала оскарженню не підлягає.

В даній ухвалі зазначено, що згідно із заявою ОСОБА_6 від 24.11.2014, яка засвідчена офіційною печаткою (official seal) державного нотаріуса штату Іллінойс Крістін Пилипович (Christine Pylypowycz), остання немає жодних претензій фінансового характеру до ОСОБА_10; із заяви від 11.11.2015, яка засвідчена офіційною печаткою (official seal) державного нотаріуса штату Іллінойс Терезою Дачнівською (Theresa Dachniwskyj) вбачається, що всі роки, а саме: з 1999 по 2014 рік заявник (ОСОБА_6.) отримувала пенсію у повному розмірі. Недостач чи невиплат пенсії не було.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, як правомірно зазначено судами попередніх інстанцій рішеннями судів у цивільній справи встановлено, що ОСОБА_6 з 1999 по 2014 рік отримувала пенсію у повному розмірі, відтак посилання позивача на те, що ОСОБА_6 особисто пенсію отримувати не могла, а її отримували невідомі особи є безпідставними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладення відповідальності з відшкодування шкоди на відповідача у зв'язку з тим, що позивачем не доведено наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Водночас доводи касаційної скарги стосуються оцінки доказів, які вже були предметом дослідження попередніми судовими інстанціями, та правильності встановлення ними фактичних обставин справи. Проте, згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Відтак, відповідні доводи, перевірка яких перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, не можуть бути підставою для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 у справі № 921/458/16-г/10 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ