ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р.Справа № 915/457/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

(згідно розпорядження керівника апарату від 14.08.2017р. №826 щодо повторного автоматичного розподілу справи)

при секретарі: Герасименко Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017р.

по справі № 915/457/17

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення АМК,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 5-ріш від 15.03.2017 року по справі № 1-26.250/67-2016.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на норми статей 59, 60 Закону України Про захист економічної конкуренції. Позивач вважає оскаржуване рішення неправомірним, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи; відповідачем не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а отже рішення підлягає визнанню недійсним з огляду на таке:

По-перше, позивач зазначає, що Відділенню не надано законодавством право оцінювати відповіді на предмет їх чіткості, прямоти, конкретики, однозначності. Відділення має лише встановлювати факт надання/ненадання інформації.

По-друге, на момент винесення розпорядження 07.10.2016 року Відділення не мало у своєму розпорядженні докази, які містили інформацію, яка б дозволила зробити порівняння та аналіз з інформацією, яку подала Адміністрація у відповідь на вимогу. Тому відповідач не міг зробити висновки щодо подання інформації у неповному обсязі в контексті змісту відповідей на питання. Крім того, у подальшому у оскаржуваному рішенні відповідач не наводить, що в його розумінні є поданням інформації у повному обсязі по кожному з пунктів вимоги.

Проте як вбачається з тексту оскаржуваного рішення та матеріалів справи відповідач проводив розслідування та при винесенні рішення використовував недопустимий доказ відповідь ДП «АМПУ» на вимогу № 2 від 10.10.2016 № 1-292/80-1461. Зазначена вимога стосувалась розгляду заяв ПАТ «Укррічфлот» та не стосувалась розпорядження від 07.10.2016 № 72-р та справи щодо порушення законодавства в порядку п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином, Адміністрація вважає, що Відділення допустило істотне процесуальне порушення, яке полягає у залученні до справи № 1-26.250/67-2016 недопустимого доказу відповіді ДП «АМПУ» від 21.10.2016 № 18-09/5818 на другу вимогу, яка була створена після «порушення», і не може через це бути доказом вини, оскільки «порушення» є закінченим 23.09.2016.

ДП «АМПУ» вважає, що порушенням законодавства у вигляді подання інформації у неповному обсязі, що передбачено п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є подання інформації на запит, але не за усіма вимогами (пунктами, питаннями тощо), тобто, надання відповіді не з усіх поставлених питань у вимозі (запиті).

ДП «АМПУ» зазначає, що на вимогу Відділення та визначене ним коло питань була надана вся інформація по кожному питанню (пункту вимоги), що виключало існування ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а відтак і підстав для порушення справи Відділенням.

Відділення, не розуміючи змісту порушеного заявником питання та не володіючи інформацією у повному обсязі щодо суті діяльності морського порту, поставило, в тому числі, некоректні питання у вимозі, запитувало неіснуючу інформацію, та у подальшому зробило висновки, виходячи з власних припущень та інтерпретації суті відповідей як подання інформації у неповному обсязі, хоча і порівнювати цю інформацію станом на 07.10.2016 у Відділення не було з чим.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених доводів, позивач вважає, що Відділенням винесено рішення, яке підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки порушення та неправильне застосування норм матеріального права призвело до винесення неправильного рішення, а висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Також в позовній заяві позивачем заявлена вимога про витребування у Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України додаткові документи, а саме: копію наказу про створення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; копію наказу про затвердження персонального складу адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; копію регламенту адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого Антимонопольним комітетом України; копії протоколів засідань адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 14.03. та від 15.03.2017р. по справі №1-26.250/67-2016.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.05.2017р. прийнято зазначену позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №915/457/17.

У відзиві на позовну заяву від 09.06.2017р. відповідач повністю заперечує проти позову та зазначає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016, оскільки залишив поза увагою межі виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України і не спростував висновків Відділення, а також звів свої зауваження до міркувань та припущень, а не до конкретних фактів, які можна було б вважати не зясованими та/або недоведеними Відділенням. Тому Відділення, приймаючи оскаржуване рішення, діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, визначені законодавством про захист економічної конкуренції.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017р. (суддя Смородінова О.Г.) в позові Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду доказів, які б спростовували висновки органу АМК при прийнятті оскаржуваного рішення, тобто доказів подання на вимогу голови Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 1-292/80-1266 від 05.09.2016 запитуваної інформації у повному обсязі.

У зв'язку з тим, що невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", тягне за собою передбачену законом відповідальність, а ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України зазначені вимоги не виконало, тому суд погоджується з висновками відповідача, за якими позивача правомірно, згідно з положеннями Закону України "Про захист економічної конкуренції", було притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що законні підстави для скасування у судовому порядку рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016 відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області скасувати повністю та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на такі порушення, не взяті судом першої інстанції до уваги:

- судом першої інстанції та відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення адміністративної колегії невірно застосовано п.14 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції»;

- суд невірно встановив обставини, щодо порушення відповідачем ст.41 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», п.12,23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які затверджені розпорядженням АМК України №5 від 19.04.94р.;

- суд першої інстанції не дослідив правомочність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення адміністративної колегії. По суті спірне рішення адміністративної колегії винесено поза межами повноважень, адже такі повноваження колегії мають висвітлюватись регламентом. Отже, адміністративна колегія не дотримала ч.2 ст. 19 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства, та встановленням усіх фактичних обставин справи, та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 15.08.2017 року представник відповідача не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутнього в засіданні представника позивача, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, 15.03.2017р. Адміністративна колегія Миколаївського обласного територіального відділені Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи №1-26.250/67-2016 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» прийняла рішення № 5-ріш, яким визнано дії державного підприємства "Адміністрація морських портів України", (адреса: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Миколаївської філії, які полягали у поданні інформації в неповному обсязі Миколаївському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу голови територіального відділення від 05.09.2016 №1-292/80-1266 у встановлений ним строк, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме: подання інформації в неповному обсязі територіальному відділенню Антимонопольному комітету України у встановлені головою територіального відділення строки; за вчинення порушення, зазначеного в пункті 1 цього рішення, накладено на державне підприємство "Адміністрація морських портів України" штраф відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Приписами ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до пункту 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань. Там же зазначено, що судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Водночас, як зазначено у п.п. 13.1 п. 13 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15, у вирішенні спорів з відповідних справ судам необхідно враховувати наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001 N 32-р.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов'язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак господарські суди у розгляді відповідних справ мають з'ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Як зазначено у п.п. 13.4 п. 13 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15, належність витребуваних органом Антимонопольного комітету України відомостей до інформації з обмеженим доступом (визначення якої наведено в статті 30 Закону України "Про інформацію") за змістом частини третьої статті 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" не звільняє підприємство чи організацію, до якої звернуто відповідну вимогу, від обов'язку щодо надання такої інформації.

Відповідно до пункту 12 статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет" територіальним відділенням проводиться дослідження товарних ринків, в тому числі ринків надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій тощо, а також здійснюється державний контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, з боку субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на цих ринках.

З оспорюваного рішення вбачається, що справу № 1-26.250/67-2016 було розпочато 07.10.2016 розпорядженням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі Відділення, територіальне відділення) № 72-р за власною ініціативою Відділення за ознаками порушення державним підприємством "Адміністрація морських портів України" законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В ході розгляду справи територіальним відділенням встановлено наступне (далі за текстом рішення):

У Відділенні на розгляді знаходяться заяви від 16.08.2016 № 1124, від 16.08.2016 № 1125 публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Миколаївський річковий порт" АСК "Укррічфлот" (надалі заявник, "МРП") щодо неправомірних, на думку заявника, дій державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії «Адміністрація морських портів України» (надалі ММТП, МФ ДП "АМПУ").

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (надалі Підприємство, ДП «АМПУ», Відповідач), (адреса: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) є державним унітарним підприємством і діє, як державне підприємство, створене відповідно до Закону України «Про морські порти України».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», а також згідно з наказом Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 № 163 «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту і створення державного підприємства «Адміністрація морських портів України» входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

ДП «АМПУ» представляє собою унітарне підприємство, що складається з центрального апарату (м. Київ), головного представництва (м. Одеса) та 13 філій в морських портах України.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18 квітня 2014 року № 184 було затверджено Положення про Миколаївську філію державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі Положення).

Відповідно до пункту 1.2. Положення МФ ДП «АМПУ» діє як філія Підприємства.

Згідно пункту 3.1. Філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності.

Відповідно до положень пункту 3.4. Положення, дії, які вчиняються філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобовязаннями Філії.

З метою повного, всебічного та обєктивного розгляду вищенаведених заяв "МРП" територіальне відділення, керуючись положеннями статей 7, 17, 22, 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного Комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 21.02.2001 за № 32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 30.03.2001 за № 291/5482, на адресу ДП «АМПУ» направило вимогу про надання інформації від 05.09.2016 № 1-292/80-1266 (надалі Вимога), відповідно до якої у 10-ти денний термін з дня отримання Вимоги було необхідно надати інформацію по пятнадцяти пунктам (питанням) та належним чином завірені копії документів. Копію Вимоги було також направлено на адресу ММТП.

Вимога була отримана ДП «АМПУ» 09.09.2016, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 774. За клопотанням Підприємства від 13.09.2016 № 18-09/5055 Відділенням було подовжено термін надання інформації на Вимогу до 23.09.2016 включно.

23.09.2016 (вх. №80-03/2090) до Відділення від Підприємства надійшов лист від 22.09.2016 № 18-09/5265 із відповіддю на Вимогу, із змісту якого вбачається, що Відповідач не надав Відділенню відповідей на певні питання, поставлені у Вимозі, на деякі питання Вимоги надав інформацію в неповному обсязі. Крім того, інформація, надана у вищезазначеному листі ММТП, не містить чітких, конкретних та однозначних відповідей на деякі питання Відділення. Здебільше, відповіді ММТП полягають лише у цитуванні норм законодавства про морські порти, Господарського, Цивільного кодексів України.

З оскаржуваного рішення вбачається наступне (за текстом):

У пункті 3 Вимоги вимагалось вказати, які обєкти портової інфраструктури використовуються субєктом господарювання, який проводить навантажувально-розвантажувальних роботи (надалі - НРР) на території ММТП.

На пункт 3 вимоги Відповідач не надав відповіді взагалі.

У пункті 4.2. Вимоги Відділення вимагало зазначити, яка діяльність (дії) ММТП включається в поняття «організація НРР за схемою «борт-борт».

Аналіз пояснень ММТП на питання 4.2. Вимоги свідчить, що Відповідач, процитувавши норми законодавчих актів про морські порти, не надав чіткої, прямої, конкретної відповіді на питання, а саме: не зазначив, яка діяльність (дії) ММТП включається в поняття «організація НРР за схемою «борт-борт».

Відступаючи від суті питання, ММТП лише, посилаючись на Закон, зазначив мету утворення Адміністрації морських портів України, а також процитував положення пунктів 2.1. та 2.3. Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд.

Виходячи з наведеного, Відповідач не надав інформації на пункт 4.2 Вимоги, а надав інформацію (письмові пояснення), яка не містить відповіді на питання (пункт 4.2. Вимоги), що задавалось головою Відділення.

У пункті 4.4. Вимоги Відділення вимагало вказати: «Чи належать зазначені послуги до обовязкових послуг, які мають бути замовлені при виконанні відповідних операцій в акваторії порту, тобто чи можливе здійснення НРР за схемою «борт-борт» без надання ММТП «послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта».

Як вбачається із змісту відповіді ММТП, Відповідач не надав інформації на питання 4.4. Вимоги, а лише процитував норми законодавства, та зробив висновок про обовязковість отримання відповідних послуг Адміністрації при здійсненні субєктом господарювання своєї діяльності на обєктах портової інфраструктури Адміністрації. Однак, яких конкретно послуг Відповідач не вказав, отже, не зрозуміло, про які послуги йде мова: про які запитувало Відділення, чи якісь інші послуги.

Таку відповідь не можна вважати належним виконанням Вимоги голови Відділення, оскільки вона не містить чіткої, конкретної, однозначної відповіді на поставлене питання.

Виходячи з наведеного, орган АМК дійшов висновку, що Відповідач не надав інформації на пункт 4.4 Вимоги, а надав інформацію (письмові пояснення), яка не включає в себе відповідь на питання (пункт 4.4. Вимоги), що задавалось головою Відділення.

У пункті 4.5. Вимоги пропонувалось зазначити, чи є обовязковим для отримання доступу в ММТП замовлення та оплата субєктом господарювання, який має намір проводити на території (акваторії) порту НРР за схемою "борт-борт", «послуг по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта». Якщо так навести нормативно-правове обґрунтування (стаття, пункт, абзац нормативно-правового акту). Якщо ні вказати, у яких випадках замовлення цих послуг є обовязковим.

Відповідь на це питання знову зводиться до цитування ММТП положень статей 18 та 21 Закону України «Про морські порти», статті 627 Цивільного кодексу України.

Пунктом 7.2. Вимоги вимагалось навести правові підстави (із посиланням на конкретні нормативно-правові акти) ненадання дозволу на захід (прихід) до морського порту.

При цьому, слід зауважити, що Відповідач не зазначив жодної правової підстави ненадання дозволу на захід (прихід) до морського порту, хоча така інформація йому добре відома,

Отже, МТПП у відповідь на питання голови Відділення, яке (як і всі інші питання) має важливе смислове навантаження, не надав інформації на пункт 7.2. Вимоги, а обмежився посиланням на загальні законодавчі норми щодо обов'язковості укладання господарських договорів для надання відповідних послуг у морському порту.

Згідно пункту 7.3. необхідно було вказати, чи є при виконанні вантажних операцій за схемою «борт-борт» на території морського порту (в тому числі в портовій акваторії) неподання заявки на послуги, зокрема «послуги по організації НРР за схемою «борт-борт» біля причалів силами та засобами клієнта», визначеною законодавством підставою для відмови адміністрації порту у наданні дозволу на захід (прихід) до морського порту.

Аналіз наданої ММТП інформації на вказане питання Вимоги свідчить, що Відповідач не надав чіткої, прямої, конкретної відповіді на питання.

Відступаючи від суті питання, ММТП процитував норми законодавчих актів про морські порти та, посилаючись на пункт 3 розділу 9, пункт 10.1 Договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, укладеного між ДП "АМПУ" та Річфлотом, вказав, що для руху суден та отримання послуг служби регулювання руху суден в акваторії порту і в портових водах, агенту судна необхідно надати відповідну заявку. Так і для отримання "послуги по організації НРР за схемою "борт-борт" силами та засобами клієнта" замовнику послуг необхідно надати відповідну заявку. У разі відсутності відповідної заявки, правові підстави для надання послуг (заходу до морського порту, тощо) відсутні.

Такі пояснення говорять про те, що ММТП ухиляється від надання прямої, чіткої, однозначної відповіді на поставлене головою Відділення питання, а надає такі відповіді, які не можуть бути оцінені належним чином, оскільки їх тлумачити та розуміти можна по різному.

Отже, МТПП не надав відповіді на пункт 7.3. Вимоги.

У пункті 8 Вимоги Відділення чітко запитало, чи стягується в інших морських портах України при виконанні аналогічних вантажних операцій за схемою «борт-борт» плата за організацію НРР силами та засобами клієнта.

Відповідач, знову відходячи від надання конкретної відповіді на питання, вказав на наявність Договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, додатком до якого є перелік послуг, що надаються в кожному морському порту. При цьому, ММТП повідомив про можливість будь-якої філії ДП "АМПУ" надати послугу по організації НРР за схемою "борт-борт" силами та засобами клієнта згідно з затвердженими вільними цінами (тарифами) по замовленню клієнта.

Отже, наведене свідчить, що МТПП не надав відповіді на пункт 8 Вимоги.

У пункті 10.1. Вимоги Відділення вимагало навести перелік послуг, які на території Миколаївської області має право надавати виключно Миколаївська філія ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту).

Аналіз наданої відповіді свідчить, що ММТП не надав інформації на питання пункту 10.1. Вимоги, оскільки не зазначив жодної послуги, яку на території Миколаївської області має право надавати виключно Миколаївська філія ДП «АМПУ» (адміністрація Миколаївського морського порту), а повідомив геть інші обставини, про які не запитувало Відділення у цьому питанні Вимоги.

У пункті 13 Вимоги Відділення зазначило, що за наявною у Відділення інформацією, 21.03.2016 заявник звернувся до Головної диспетчерської Миколаївської філії ДП "АМПУ" із листом щодо підтвердження здійснення перевантаження вантажу "сорго" в кількості 800 тн на т/х "ANTHEI", ошвартованого біля причалу № 12 ММТП. Вантажні операції виконувалися силами та засобами заявника по схемі "борт-борт".

Відповідь на це питання знову зводиться до цитування ММТП положень статей 15, 18 та 21 Закону України «Про морські порти», статті 75 Господарського кодексу України, та твердження Відповідача про те, що Річфлот всупереч вимогам Правил та норм Закону, не уклав з ДП "АМПУ" окремого договору, який визначає взаємні права та обовязки підприємств щодо експлуатації операційної акваторії причалів Адміністрації.

Однак Відповідач не вказав жодної правової підстави встановлення ним умови, про яку вказувало Відділення, що свідчить про ненадання ним інформації на пункт 13.1. Вимоги.

У пункті 13.2. Вимоги Відділення вимагало вказати, чи є заявник портовим оператором у розумінні Закону України "Про морські порти України". Якщо так надати документи (за наявності), які це підтверджують; якщо ні вказати його статус відповідно до норм законодавства про морські порти.

Аналізуючи пояснення ММТП, Відділення дійшло висновку, що вони є неточними та нечіткими. Так, ММТП повинен був надати відповідь на це питання у вигляді слів "так" чи "ні".

ММТП надав Відділенню документи, які не мають жодного відношення до суті питання (зокрема статусу заявника), при цьому не надав однозначної відповіді на поставлене головою Відділення питання.

У пункті 13.3. Вимоги Відділення вимагало вказати, чи є заявник у розумінні норм законодавства про морські порти оператором терміналу. Якщо так надати документи (за наявності), які це підтверджують.

Слід зауважити, що питання полягало у зазначенні статусу заявника не в даному конкретному випадку, а взагалі в розумінні норм законодавства про морські порти.

Таким чином, із наведених пояснень слідує, що ММТП не надав інформацію на питання пункту 13.3. Вимоги, а надав пояснення, які не стосуються та не розкривають суті поставленого питання.

Відділення ще раз зауважує, що інформація вимагала у ММТП у зв'язку із розглядом двох заяв "МРП" про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Подання інформації в неповному обсязі та у такому вигляді, в якому її надав ММТП до Відділення, не дає змоги здійснити повний, всебічний та обєктивний розгляд заяв МРП.

У пункті 14 Вимоги зазначено наступне: "У відповідь на листи "МРП" від 08.04.2016 № 597 та від 09.04.2016 № 621 Підприємство направило лист від 01.04.2016 № 18-01/2528), із змісту якого виходило, що необхідності в укладенні заявником із ММТП договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу вже не має, а для отримання доступу в ММТП "МРП", відповідно до пункту 1.1.3. договору №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016, має можливість замовити за письмовою заявкою в адміністрації Миколаївського морського порту послуги суднозаходу. Тариф з організації НРР за схемою "борт-борт" біля причалів силами та засобами клієнта складає 9,70 грн., який розміщено на офіційному сайті. Враховуючи викладене, ММТП запропонував заявнику надавати письмові заявки згідно діючого договору та додатку № 6, який є його невід'ємною частиною. У звязку з наведеним, вимагаю: 14.1. Надати Додаток № 6 до договору від 09.03.2016 №44-П-АМПУ-16 "Перелік послуг, які надаються Миколаївською філією ДП "АМПУ" та включає в себе «послуги з організації НРР за схемою "борт-борт" біля причалів силами та засобами клієнта».

Слід акцентувати, що Відділення вимагало надати саме такий додаток № 6 до договору від 09.03.2016 №44-П-АМПУ-16 "Перелік послуг, які надаються Миколаївською філією ДП "АМПУ", який включає в себе «послуги з організації НРР за схемою "борт-борт" біля причалів силами та засобами клієнта».

Отже, ММТП надав до Відділення не той документ, що вимагався Головою.

У разі відсутності такого документу, Відповідач повинен був вказати про це, а не надавати Відділенню документ, який воно не вимагало.

З матеріалів справи також вбачається, що оскільки ДП "АМПУ" надало інформацію на Вимогу в неповному обсязі, а також здійснивши аналіз наданої ММТП інформації, та іншої, отриманої в ході розгляду заяв інформації, у Відділення виникла потреба повторно витребувати інформацію, що запитувалась у Вимозі, а також отримати від Підприємства додаткову інформацію (пояснень, документів), тому на адресу ДП «АМПУ» Відділення направило вимогу про надання інформації від 10.10.2016 № 1-292/80-1461 (надалі Вимога 2), відповідно до якої у 7-ми денний термін з дня отримання вимоги було необхідно надати інформацію та належним чином завірені копії документів. Копію Вимоги 2 було також направлено на адресу ММТП.

Вимога 2 складалась із питань, ідентичних за змістом тим, на які ДП "АМПУ" не було надано інформації у відповіді, наданої Відповідачем на першу Вимогу листом від 22.09.2016 № 18-09/5265, а також інших питань, в отриманні відповідей на які у Відділення виникла потреба у звязку із розглядом заяв.

Вимога 2 була отримана Відповідачем 13.10.2016, його Філією 12.10.2016. Термін надання інформації спливав 20.10.2016 включно.

19.10.2016 Відповідач звернувся до Відділення із клопотанням від 19.10.2016 № 18-09/5692 про подовження строку надання інформації на Вимогу 2 до 21.10.2016 включно. Відділення задовольнило клопотання Підприємства та подовжило строк надання інформації до 21.10.2016 включно. Листом від 21.10.2016 № 18-09/5818 Відповідачем було надано відповідь на Вимогу 2.

Відділення, здійснивши аналіз наданих Відповідачем пояснень, у своєму рішенні дійшло висновку, що вони не спростовують, а лише підтверджують факт вчинення ДП "АМПУ" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що розглядається у даній справі. При цьому, позивач стверджує, що Відділення при винесенні рішення, використовувало недопустимий доказ відповідь ДП "АМПУ" на Вимогу 2 від 10.10.2016 № 1-292/80-1461, оскільки доказування подання неповної інформації, має відбуватись на доказах, які були в розпорядженні станом на 07.10.2016. Позивач вказує, що Вимога 2 стосувалась розгляду заяв ПАТ "Укррічфлот" та не стосувалась розпорядження і справи щодо порушення законодавства в порядку пункту 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Позивач зазначає, що якщо припустити, що порушення дійсно мало місце, то воно не могло бути триваючим, тому закінченим воно вважається в момент вчинення Адміністрацією дії, а саме 23.09.2016 до канцелярії Відділення відповіді на Вимогу, яка, на думку Відділення, містила інформацію, подану у неповному обсязі. Проте з такими доводами позивача погодитись не можна.

Вимога 2 була надіслана Відділенням на адресу Підприємства у звязку із поданням позивачем інформації на Вимогу в неповному обсязі та складалась із питань, ідентичних за змістом тим, на які ДП "АМПУ" не було надано інформації у відповіді, наданої листом від 22.09.2016 № 18-09/5265, а також інших питань, в отриманні відповідей на які у Відділення виникла потреба у звязку із розглядом заяв.

Так, у преамбулі Вимоги 2 Відділення зазначило, зокрема, наступне: « 23.09.2016 р. (вх. № 80-03/2090) до Відділення від Підприємства надійшов лист від 22.09.2016 р. № 18-09/5265 із відповіддю на Вимогу, із змісту якого вбачається, що Підприємство не надало Відділенню відповідей на певні питання, поставлені у Вимозі, на деякі питання Вимоги надано інформацію в неповному обсязі. Крім того, здійснивши аналіз наданої ММТП інформації, а також іншої, отриманої в ході розгляду заяв інформації, у Відділення виникла потреба в отриманні від Підприємства додаткової інформації (пояснень, документів).»

Позивачем було надано відповідь (інформацію) на Вимогу 2 листом від 21.10.2016 № 18-09/5818, зміст якого засвідчив той факт, що позивач одразу на Вимогу міг та мав можливість надати інформацію у повному обсязі.

Отже, виходячи із вищенаведеного, Вимога 2 та відповідь позивача на неї, є належними та допустимими доказами у справі № 1-26.250/67-2016.

Предметом спору у даній судовій справі є матеріально-правова вимога Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 15.03.2017 № 5-ріш по справі № 1-26.250/67-2016.

Згідно з п. 14 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки;.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 2 статті 12 зазначеного Закону передбачено, що повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 цього Закону у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження, між іншим, при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом (пункт 5 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо подання суб'єктами господарювання та інш. документів, інформації тощо, необхідних для виконання цими органами завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (ч. 2 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Згідно з ч. 1 ст. 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Тобто, виходячи зі змісту статей 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо подання суб'єктами господарювання та інших документів, інформації тощо, необхідних для виконання цими органами завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, є обов'язковими для виконання у визначені ними строки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.08.2012 зі справи № 08/03/26/64/2011.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, згідно пункту 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є подання в неповному обсязі інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Отже, кваліфікуючою ознакою цієї норми є не лише подання в неповному обсязі інформації органу Антимонопольного комітету України, а й таке подання в неповному обсязі інформації повинно відбутися у встановлені органами Антимонопольного комітету чи нормативно-правовими актами строки.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ДП «АМПУ» в особі Миколаївської філії ДП «АМПУ», виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що голова Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України відповідну інформацію, а ДП Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії ДП Адміністрація морських портів України у свою чергу зобов'язане було надати таку інформацію у встановлені строки.

ДП "АМПУ" зазначає, що Відділенням при винесенні спірного рішення невірно застосовано норму матеріального права, покладену в основу рішення пункт 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Позивач вважає, що зміст цієї норми та поняття "подання інформації в неповному обсязі" невірно тлумачиться та застосовується Відділенням, оскільки співвідношення стосовно обсягу інформації має встановлюватись виключно між викладеними у вимозі питаннями та відповіддю на ці поставлені питання. Отже, подання інформації у неповному обсязі полягає саме у неподанні відповіді щодо кожних пунктів вимоги, а не в контексті змісту відповіді, тому порушенням конкурентного законодавства, передбаченим пунктом 14 статті 50 є подання інформації на запит, але не за усіма вимогами (пунктами, питаннями, тощо), тобто надання відповіді не з усіх поставлених питань у вимозі (запиті). У звязку з цим позивач робить висновок, що на вимогу Відділення та визначене ним коло питань, ним була надана вся інформація по кожному питанню (пункту вимоги), що виключало існування ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а відтак і підстав для порушення справи Відділенням. Відділенню не надано законодавством право оцінювати відповіді на предмет їх чіткості, прямоти, конкретики, однозначності. Відділення має лише встановлювати факт надання/ненадання інформації.

Відділення ж у свою чергу, наголошує на тому, що позивач невірно розуміє та трактує норми законодавства про захист економічної конкуренції, внаслідок чого робить необґрунтовані і безпідставні висновки, які намагається навязати суду.

Однак, така думка позивача є невірною, оскільки інформація органом АМК витребовується з певною метою, так як надсилання на адресу позивача вимоги про надання інформації від 05.09.2016 №1-292/80-1266 було здійснене з метою повного, всебічного та обєктивного з'ясування фактичних даних, які дали б можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Як вище вже було зазначено, вимогу було направлено на адресу позивача у звязку із розглядом Відділенням заяв публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії "Миколаївський річковий порт" АСК "Укррічфлот" про порушення МФ ДП "АМПУ" законодавства про захист економічної конкуренції.

Заявник у поданих до Відділення заявах повідомляв, що МФ ДП "АМПУ" відносно нього вчиняються дії, які призводять до суттєвого обмеження та спотворення конкуренції, а також завдають значних збитків заявнику.

Такі дії полягають у відмові МФ "АМПУ" в наданні дозволу на захід у Миколаївський морський порт плавзасобів заявника для здійснення перевантаження вантажів відповідно до умов договорів, укладених "МРП" із субєктами господарювання.

Тому відповіді на питання, що запитувались Відділенням, мали важливе значення для з'ясування та встановлення дійсних обставин заяв, підтвердження чи спростування наведених заявником фактів. Надані Підприємством пояснення, у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції та можливому порушенні справи, у розумінні Закону України "Про захист економічної конкуренції" вважались би доказами у справі.

Тому Відділенням і було сформовано певний перелік питань, що стосувались обставин заяв, за результатами аналізу змісту відповідей на які можливо було б дійти певних однозначних висновків.

Разом з тим, позивач на деякі питання Вимоги надав інформацію в неповному обсязі, тобто зміст його відповідей не відповідає змісту поставлених питань, він також не надав Відділенню жодної відповіді на питання пункту 3 Вимоги і це підтверджено матеріалами справи (лист Підприємства від 22.09.2016 № 18-09/5265). Щодо тверджень скаржника, що судом першої інстанції та відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення адміністративної колегії невірно застосовано п.14 ст.50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальні засади діяльності органів АМК щодо захисту від порушень у сфері законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема: розгляд справ про порушення конкурентного законодавства, порядок виконання рішень та розпоряджень органів АМКУ, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції, регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про захист економічної конкуренції", а також Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються Законом України «Про захист економічної конкуренції», іншими актами законодавства і полягають, зокрема, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, визначених розділом 7 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Правилами розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.07.1998 за № 471/2911 (надалі - Правила).

Всебічне, повне та обєктивне зясування всіх обставин справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно з пунктами 21, 23 Правил проводиться посадовими особами АМК після початку розгляду відповідної справи. Якщо за результатами такого розгляду не буде доведено вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, то згідно зі статтею 49 Закону "Про захист економічної конкуренції" зазначений розгляд справи підлягає закриттю без прийняття рішення по суті.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які мають можливість встановити наявність або відсутність порушення.

Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Механізм та порядок проведення розслідування у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, джерела та спосіб отримання та збирання доказів у ній, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України, що унеможливлює втручання субєктів господарювання, органів влади, місцевого самоврядування, адміністративно-господарського управління та контролю, у діяльність органів Комітету та намагання диктувати свої умови розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Отже, законодавство про захист економічної конкуренції не уповноважує суб'єкта господарювання на власний розсуд вирішувати, яким чином (які саме процесуальні дії вчиняти) проводити розслідування у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та дослідження обставин, що мають значення для неї.

Виходячи із практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, належність доказів є мірою, що визначає залучення до процесу в конкретній справі належних доказів, які мають безпосереднє відношення до предмета доказування, які були належним чином отримані. Належність доказів визначається їх придатністю для встановлення наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування в справі. Допустимість доказів визначається законністю джерел, умов і способів їх одержання.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши надані йому докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст.43 ГПК України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, дійшов вірного висновку, що Вимога 2 та відповідь позивача на неї є належними та допустимими доказами у справі №1-26.250/67-2016.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив правомочність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення адміністративної колегії, по суті спірне рішення адміністративної колегії винесено поза межами повноважень, адже такі повноваження колегії мають висвітлюватись регламентом. Отже, адміністративна колегія не дотримала ч.2 ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що повноваження, порядок утворення і діяльність адміністративної колегії територіального відділення чітко визначені ЗУ «Про Антимонопольний комітет України».

Відповідно до ч.7 ст. 6 вищевказаного Закону Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Перелік повноважень адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України визначені у ч.5 ст.14 вказаного Закону.

Відповідно до ч.7 ст.12-1 вказаного Закону рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України приймається від імені територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Частиною 13 ст.12-1 вказаного Закону зазначено, що порядок діяльності Антимонопольного комітету України, адміністративних колегій Антимонопольного комітету України, адміністративних колегій територіального відділення Антимонопольного комітету України як колегіальних органів визначається цим Законом, іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі регламентами цих органів, що затверджуються Антимонопольним комітетом України.

Відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст. 14 Закону адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження зокрема:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати попередні висновки стосовно узгоджених дій.

Основні завдання, компетенція, повноваження та організаційні засади діяльності територіального відділення АМКУ визначені в Положенні про територіальне відділення АМКУ, затвердженому розпорядженням АМКУ від 23.01.2001р. №32-р, зареєстрованим в Мінюсті України від 30.03.3001р. за №291/5482 (зі змінами).

Згідно п.1 Положення територіальне відділення АМКУ є органом у системі органів Антимонопольного комітету України, утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет ЗУ «Про Антимонопольний комітет України», іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції.

Пунктом 11 Положення визначено, що розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, заяв і справ про надання дозволу на узгоджені дії здійснюється адміністративними колегіями територіального відділення Антимонопольного комітету України відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції та Регламенту про адміністративні колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України. Забезпечення розгляду заяв і справ адміністративною колегією територіального відділення здійснюється головою територіального відділення Комітету відповідно до його повноважень.

З вищенаведених норм законодавства вбачається, що повноваження адміністративної колегії територіального відділення АМКУ визначені виключно ЗУ «Про Антимонопольний комітет України», а порядок діяльності (зокрема, фома та порядок ведення засідань) визначається цим Законом, іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі регламентами цих органів, що затверджуються АМКУ.

Отже, вищенаведене свідчить, що приймаючи рішення, Відділення діяло в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законодавством про захист економічної конкуренції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та дублюють зміст позовних вимог.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2017р. у справі №915/457/17 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя І.Г. Філінюк