РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017Справа №910/9052/17

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

доТовариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"
простягнення 10 011, 52 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;

від відповідача:Міщенко А.Л. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач, Компанія) звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (далі - відповідач, Товариство) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 10 011, 52 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не в повній мірі відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9052/17 та її розгляд призначено судом на 07.07.2017 року.

21.06.2017 року до суду надійшов лист з Моторного (транспортного) страхового бюро України із запитуваною інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АК/1416066.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.07.2017 року відклав розгляд справи на 04.08.2017 року.

04.08.2017 року судове засідання не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Також, 04.08.2017 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.08.2017 року призначив справу № 910/9052/17 до розгляду на 11.08.2017 року.

Позивач явку свого уповноваженого представника у судове засідання, призначене на 11.08.2017 року, не забезпечив, проте надіслав клопотання про розгляд справи без його представника.

Відповідач проти позову заперечував, по викладеним у відзиві доводам та просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду надіслані позивачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, за змістом вищезазначеної норми позивач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2015 року між Компанією та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 83593а5х (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом AUDI Q7, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 20.2 Договору страхуванню на умовах цього Договору підлягають такі ризики:

- Викрадення - незаконне заволодіння ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час шляхом: грабежу, крадіжки, розбою;

- Збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП;

- Збитки внаслідок інших подій.

Договір страхування укладено на термін з 13.11.2015 року по 12.11.2016 року (п. п. 14.1-14.2 Договору).

08.09.2016 року близько 13:50 год. в м. Суми по вул. Черепіна сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 28.09.2016 року по справі № 591/4860/16-п ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рахунку страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту AUDI Q7, д/н НОМЕР_1 становить 11 011, 52 грн.

Відтак, позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 83593а5х від 13.11.2015 року, страхових актів № АХА20166304 від 15.09.2016 та № АХА20166298 від 15.09.2016 року. постанови Зарічного районного суду міста Суми від 28.09.2016 року по справі № 591/4860/16-п, внаслідок завданої шкоди застрахованому транспортному засобу під час спірної ДТП здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 11 011, 52 грн., як вбачається з копій платіжних доручень № 268 746 від 16.09.2016 року та № 268720 від 16.09.2016 року наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач вказує про те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, була застрахована Товариством на підставі Полісу № АК/1416066 зі строком дії з 08.09.2016 року по 07.09.2017 року, цим полісом встановлено франшизу в розмірі 1000, 00 грн.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно із статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Проте відповідач, на думку позивача, не виплатив страхове відшкодування.

Водночас, відповідач у своєму відзиві вказує на те, що відповідно поліса АК/1416066 строк його дії починається з 16 год. 16 хв. 08.09.2016 року до 07.09.2017 року включно. А тому враховуючи той факт що вищевказана ДТП сталася о 13 год. 50 хв., то строк дії даного поліса ще не настав, а тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП не була забезпечена у відповідача.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 673 від 27.11.2011 року затверджене положення про особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до п.п. 2.1.5 п. 2.1 р. 2 якого договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів набирає чинності з моменту, зазначеного в ньому.

Отже, виходячи з вищевикладеного, сума страхового відшкодування у розмірі 10 011, 52 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 16.08.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко