ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2017 Справа № 917/717/17

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М. М.

за участю представників 06.07.2017:

від позивача: Телятник Р. П.,

від відповідача: Лях І. П.,

21.07.2017:

від позивача: Телятник Р. П.,

від відповідача: Лях І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної екологічної інспекції в Полтавській області,

вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, Полтавська область, 36000

до Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області,

вул. Незалежності, 133, смт. Диканька, Диканський район, Полтавська область, 38500

про стягнення 425 206,98 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Державна екологічна інспекція у Полтавській області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області про стягнення 425 206,98 грн. збитків за шкоду, завдану державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок засмічення земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду Полтавської області порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.06.2017.

19.06.2017 відповідачем подано відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи (вх. №7727).

20.06.2017 представником відповідача заявлено письмове клопотання про витребування доказів у Миргородської місцевої прокуратури, а саме витребування інформації щодо досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 з метою з'ясування тієї обставини, що будь-яку посадову особу Диканської селищної ради не притягнуто до кримінальної відповідальності на момент здійснення розрахунку шкоди, заподіяній державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок засмічення та забруднення земель відходами.

Суд, розглянувши заявлене клопотання не знайшов підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не обґрунтовано неможливість подання витребуваного доказу та обставин, що перешкоджають його наданню.

Також, представником відповідача заявлено письмове клопотання №573/02-19 від 19.06.2017 про витребування у позивача акту відбору проб ґрунтів від 27.09.2016 №38 щодо встановлення факту забруднення ґрунтів, на який позивач посилається у позовній заяві.

Заявлене клопотання судом задоволено, ухвалою суду від 20.06.2017 витребувано у позивача засвідчену копію акту відбору проб ґрунтів від 27.09.2016 №38.

05.07.2017 позивачем подано пояснення на поданий відповідачем відзив (вх. №8409 від 05.07.2017).

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано копію акту відбору проб ґрунтів від 27.09.2016 №38 (вх. №8438).

06.07.2017 відповідачем подано для приєднання до матеріалів справи лист Миргородської місцевої прокуратури№01/04-4588-16 від 16.06.2016.

В судовому засіданні від 06.07.2017 оголошено перерву до 21.07.2017.

В судовому засіданні 21.07.2017 представник позивача виклав зміст позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 425206,98 грн. збитків, завданих державі за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за фактом забруднення та засмічення земель; в діях відповідача відсутні складові цивільно-правового делікту.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.09.2016 слідчим суддею Диканського районного суду Полтавської області винесено ухвалу про надання дозволу на проведення позапланової перевірки щодо додержання Диканською селищною радою Диканського району Полтавської області вимог природоохоронного законодавства у сфері поводження з відходами під час їх видалення та складування на земельній ділянці площею 3,170га (кадастровий номер :00:003:0031) та прилеглих до неї земельних ділянок, встановлення факту забруднення земельних ділянок та за наявсності підстав - визначення розміру шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, громадським та державним інтересам (а.с. 35-38).

26.09.2016 Державною екологічною інспекцією у Полтавській області видано наказ щодо проведення позапланового заходу (перевірки) Диканської селищної ради (а.с. 39).

За період з 26.09.2016 - 07.10.2016 Державною екологічною інспекцією у Полтавській області (позивачем) було проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері поводження з відходами під час їх видалення та складування на земельній ділянці площею 3,170 га. (кадастровий номер :00:003:0031) та прилеглих до неї земельних ділянок Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області (відповідачем), за результатом якої складено акт № 206/01-01-14 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на керівника відповідача за порушення вимог природоохоронного законодавства від 18.10.2016 №25-05-09-24 (а.с. 41-42, 80).

Згідно акту перевірки позивачем було встановлено, що на відкритому ґрунті (площа 4,2440 га) розміщені відходи комунальних (міських) змішаних, у тому числі сміття з урн (код 7720.3.1.01, згідно ДК 005-96), на прилеглій до земельної ділянки 3,170 га. (кадастровий номер :00:003:0031) наданій територіальній громаді в особі відповідача на праві комунальної власності для розміщення твердих побутових відходів, що зафіксовано актом обстеження засміченої земельної ділянки від 27.09.2016 №206/01-01-14/01 (а.с. 43).

Під час перевірки позивачем встановлено, що документів, які б свідчили про право користування земельною ділянкою прилеглої до земельної ділянки 3,170 га. (кадастровий номер :00:003:0031) у відповідача відсутні.

Згідно протоколу вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 17.11.2016 за №44 складеного відділом інструментально - лабораторного контролю Державною екологічною інспекцією у Полтавській області на даній земельній ділянці виявлено перевищення нормативного вмісту (концентрації) амонію (обмінного) у перерахунку на азот амоній, хлоридів, щільного залишку водної витяжки та неполярних вуглеводів (нафтопродуктів) в порівняні з фоновими показниками, відповідно до акту відбору проб ґрунтів від 27.09.2016 №38 (а.с. 44-47).

На підставі п. 5.5. Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища 27.10.1997 №171 (у редакції наказу Мінприроди 04.04.2007 №149 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 25.04.2007 за №422/13689) (далі - Методика), позивач провів розрахунок розміру відшкодування збитків від засмічення земель, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, на земельній ділянці площею 42440 м2, який визначив у розмірі 425206,98 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензії №4436/01-14/05-09-15 від 02.12.2016, №1599/0114/05-09-15 від 05.05.2017 щодо відшкодування заподіяних державі збитків.

Оскільки відповідач вказану суму збитків не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 23-2 Закону України «Про відходи» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері поводження з відходами належить здійснення державного нагляду (контролю) за виконанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, іншими органами, органами місцевого самоврядування делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про поводження з відходами.

Згідно п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 №454/2011, остання входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 №1347/20085 (далі - Положення), Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

Відповідно до п. "й" ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п. 6.17 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.11.2011 №1347/20085, Державна екологічна інспекція у Полтавській області може виступати позивачем або відповідачем в судах.

Інспекція в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки на відповідній території. (п.3 Положення про Державну екологічну інспекцію).

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно статті 17 Закону України «Про відходи» суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах.

Згідно статті 33 Закону України «Про відходи» зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства.

Статтею 68 Закону "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Статтею 69 Закону "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки боржника; 2) наявність збитків; 3) безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та настанням збитків; 4) вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 1.3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 30.03.1995 №02-5/218 (зі змінами та доповненнями) на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявністю вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно-правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Отже, за змістом статті 1166 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12 у справі № 5011-71/2684-2012, прийнятої на підставі на підставі п.1 ч.1 ст. 111-16 ГПК України за результатом перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до довідки Диканського комбінату комунальних підприємств від 31.05.2017, саме Диканським комбінатом комунальних підприємств надаються послуги по вивезенню твердих побутових відходів, на підставі укладених договорів з суб'єктами підприємницької діяльності, підприємствами, установами. Вивантаження зазначених відходів здійснюється на території полігону твердих побутових відходів, що знаходяться на земельній ділянці площею 3,170 га (кадастровий номер :00:003:0031) (а.с. 101).

Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано доказів, що саме посадовими особами відповідача завдано шкоду навколишньому природному середовищу.

Посилання позивача на постанову про накладення адміністративного стягнення на керівника відповідача за порушення вимог природоохоронного законодавства від 18.10.2016 №25-05-09-24 судом відхиляється, оскільки постановою Київського районного суду м.Полтави від 24.02.2017 скасовано дану постанову про накладення на керівника відповідача штрафу за вчинення адміністративного правопорушення.

Миргородська місцева прокуратура Полтавської області зазначила, що станом на 19.06.2017 проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000066 від 10.08.2016 за фактом неналежного виконання своїх службових обов'язків службовими особами Диканської селищної ради Полтавської області.

Однак, суд зазначає, що вказані відомості не впливають на вирішення даного спору по суті, оскільки вказане кримінальне провадження не завершено, винних осіб не встановлено.

Позивачем не надано суду жодного доказу вчинення відповідачем протиправних діянь порушення відповідачем вимог законодавства (вироку суду, постанови про адміністративне правопорушення, тощо).

Крім того, згідно 4.1., 4.2 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення. Основою розрахунків розміру шкоди від забруднення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка зазнала забруднення.

Згідно повідомлення Держгеокадастру у Диканському районі Полтавської області від 06.10.2016, грошова оцінка земельної ділянки, на якій розташовані відходи не проведена. (а.с. 52).

Відповідно до роз'яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/744 від 27.06.2001 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища", розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, господарські

суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача.

Позивач не надав доказів наявності вини в діях відповідача та наявності прямого причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою та її розміром.

Таким чином, позивачем не доведено наявність у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків, а саме не доведено причинного зв'язку між протиправною дією та розміром заподіяних збитків, завданих внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.