ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 910/358/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Дроботової Т.Б., Мачульського Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Фізичної особи підприємця ОСОБА_4
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 30.05.2017
у справі№ 910/358/17 Господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_4
до1)Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України 2) Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 3) Державної казначейської служби України
За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: 1) Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", 2) Приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня"
пророзірвання договору та стягнення 342 439,20 грн.,
У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Ровенський О.В. (адвокат, ордер від 09.08.2017);

від відповідача-1: не з'явилися;

від відповідача-2: не з'явилися;

від відповідача-3: не з'явилися;

від третьої особи-1: не з'явилися;

від третьої особи-2: не з'явилися;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 заявив позов до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України, Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про розірвання договору та стягнення 342439,20 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів саме відповідачами по справі, що виключає застосування до даних правовідносин положення ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України.

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скарга мотивована порушенням судами норм матеріального права, а саме ст.ст. 530, 614, 623, 651, 653, 655, 662, 663, ч.1 ст. 665, ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, оскільки на думку скаржника поза увагою суду залишилась та обставина, що придбаний позивачем товар так ним і не отриманий від продавця - відповідача-1.

У відзиві АБ "Укргазбанк" просить оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2010 року у справі №20/33-10 стягнуто з приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" - 1 180 000, 00 доларів США суми кредиту, 264 138,27 доларів США боргу зі сплати процентів за користування кредитом, 153 598,16 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

На виконання вищезазначеного рішення було видано наказ на його примусове виконання від 26.08.2010, постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.10.2010 року відкрито виконавче провадження № 21956512, актом від 05.06.2013 відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні наказу №20/33-10 від 26.08.2010 було описано та накладено арешт на майно, що належить ПП "Нікопольська приватна пивоварня".

Вказане майно передано на відповідальне зберігання директору ПП "Нікопольська приватна пивоварня" ОСОБА_6 та попереджено останнього під розпис про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів № 42834 від 23.01.2015 Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, переможцем торгів по лоту № 32302 з реалізації спірного майна став ФОП ОСОБА_4

Ціна продажу лоту № 32302 склала 342 439,20 грн. і була сплачена позивачем, як і сума гарантійного внеску у розмірі 17 121,96 грн.

Судами встановлено і те, що 13.02.2015 позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про зобов'язання передати спірне майно позивачу.

Проте, Відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було складено акт державного виконавця від 13.02.2015, в якому зазначено, що 13.02.2015 було здійснено вихід за адресою боржника для передачі реалізованого майна новому власнику, але передати майно не представилось можливим, у зв'язку з тим, що вхід на територію було зачинено, також зі слів охоронця записано, що підприємство не працює та нікого на вказаному підприємстві немає.

Листом №Н-10626/20.2 від 26.06.2015 Департамент державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень повідомив ОСОБА_4 про розгляд його звернення. У вказаному листі зазначено, що відповідальним зберігачем спірне реалізоване майно не передано переможцю торгів, в зв`язку з чим, державним виконавцем направлено до ВДВС Нікопольського МРУЮ доручення на здійснення передачі реалізованого майна новому власнику, а саме ФОП ОСОБА_4.

Окрім того, відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції повторно складено акт державного виконавця від 17.07.2015, в якому зазначено, що 17.07.2015 у присутності ОСОБА_4 було здійснено вихід за адресою ПП "Нікопольська приватна броварня" для передачі реалізованого майна, але передати майно не виявилось можливим, у зв'язку з тим, що ворота зачинені та охорона на територію не допустила.

Враховуючи вищенаведені обставини, 21.07.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України складено Акт державного виконавця, яким в присутності понятих зафіксовано, що повноважний представник ПП "Нікопольська приватна броварня" ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності б/н від 19.07.2015, відмовився надати пояснення щодо причин та обставин, за якими ПП "Нікопольська приватна броварня" в особі ОСОБА_6 перешкоджають отриманню новим власником придбаного майна.

Окрім того, 21.07.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України було надіслано до Міністерства внутрішніх справ повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №13247-0-26-10/5.-25/5, передбаченого ст. 388 Кримінального кодексу України.

Предметом даного позову є вимога позивача розірвати договір купівлі-продажу, оформленого у формі акта №25/5 про проведення відповідачем-1 електронних торгів №42834 від 23.01.2015 з реалізації лоту № 32302, укладеного між позивачем, як переможцем торгів, та відповідачем-1, як продавцем, і стягнення з відповідача-3 суми сплачених за придбане майно 325 317, 24 грн. вартості продажу лоту та 17 121,96 грн. гарантійного внеску.

Підставою цих вимог визначено те, що позивач свої вимоги за договором виконав належним чином, проте, реалізоване на аукціоні арештоване майно боржника - приватного підприємства "Нікопольська приватна пивоварня" (лот № 32302), від продавця так і не отримано, оскільки зберігач майна - директор ПП"Нікопольська приватна пивоварня", заважає у доступі до предмета спірного договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 620 цього ж Кодексу, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Таким чином, покупець речі, визначеної індивідуальними ознаками, у випадку відмови продавця її передати, може на власний вибір скористатися або правом на відмову від договору (ч. 1 ст. 665 ЦК України), або правом на витребування речі (ч. 2 ст. 665 ЦК України).

Поряд з цим, для застосування покупцем права відмовитись від договору на останнього покладається обов`язок довести факт відмови продавця передати товар. Під відмовою продавця передати товар слід розуміти невиконання ним дій із передачі товару у строки та на умовах, передбачених договором.

Судами встановлено, що відповідач-1 здійснював всі залежні від нього дії щодо виконання умов договору в межах норм чинного законодавства, не відмовлявся та не ухилявся від здійснення дій щодо передачі спірного майна позивачу. Порушень процедури проведення електронних торгів судами також не встановлено, що відповідно виключає можливість повернення гарантійного внеску.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 року у справі №904/7674/15 витребувано із чужого незаконного володіння ПП "Нікопольська приватна броварня" та зобов`язано передати ФОП ОСОБА_4 майно, що є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Господарський суд Дніпропетровської області у вищевказаному рішені встановив, що причиною, з якої придбане майно не було передано позивачу, стали неправомірні дії директора "Нікопольська приватна броварня" ОСОБА_6, якому спірне майно передавалось на зберігання. Тобто, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України не може бути притягнуто до відповідальності за вчинення дій, які останній не здійснював.

Відтак, на день звернення з позовом про розірвання договору, позивач реалізував своє право щодо витребування придбаного майна. (ч. 2, ст. 665 Цивільного кодексу України).

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення та постанови у справі, оскільки, по-перше, ґрунтуються на переоцінці дій відповідача-1 щодо передачі об'єкта договору купівлі-продажу, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, а по-друге, обумовлені суб'єктивним баченням позивача відповідальності відповідача-1 у тому, що позивач не має доступу до свого майна. Проте, як встановлено у справі №904/7674/15, саме директор ПП "Нікопольська приватна броварня" чинить перешкоди позивачеві у даній справі.

Посилання скаржника на положення ст.ст.530, 663, ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України правомірно відхилені апеляційною інстанцією, оскільки в даному випадку неможливо встановити кінцевий строк виконання зобов`язання щодо передачі спірного майна позивачу.

Доводи скарги про порушення судами положень ст.614 Цивільного кодексу України, якою унормовано, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, відхиляються касаційною інстанцією, позаяк відсутність вини відповідача-1 встановлено судами в ході розгляду даного спору.

Щодо інших доводів скарги, то стаття 623 цього ж Кодексу унормовує відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання і не підлягає застосуванню до заявлених вимог про розірвання договору та стягнення сплачених коштів.

Посилання на ст. 651 Цивільного кодексу України визнаються касаційною інстанцією неспроможним, оскільки істотного порушення договору судами не встановлено, а позбавлення позивача того, на що він розраховував спростовується наслідками розгляду справи №904/7674/15 господарським судом Дніпропетровської області, на виконання рішення якого буде реалізовано і положення ст.662 названого Кодексу.

Відтак, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування рішення та постанови у справі - відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 у справі №910/358/17 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Т.Б. Дроботова

Г.М. Мачульський