ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року Справа № 903/138/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Корнілової Ж..О., Нєсвєтової Н.М.
за участі представників: позивача: відповідача: Демченко О.А. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату
на рішення та постановуГосподарського суду Волинської області від 27 березня 2017 року Рівненського апеляційного господарського суду від 04 травня 2017 року
у справі№ 903/138/17
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор"
про визнання недійсним договору
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 р. публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ "Укргазвидобування" звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 30/05-1 від 30.05.2016.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.03.2017 (суддя - Гарбар І.О.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.05.2017 (головуючий - Демянчук Ю.Г., судді - Тимошенко О.М., Юрчук М.І.), у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, 27.03.2015 між ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ "Укргазвидобування" (виконавець) та приватним підприємством "ФАРТ." (замовник) було укладено договір про оформлення та відвантаження нафтопродуктів № 193/6-тр/Ш, предметом якого є надання виконавцем послуг замовнику з оформлення, наливу та відвантаженню нафтопродуктів (бензинів автомобільних, дизельного палива, уайт-спіриту, бітумної продукції, деетанпропан-бутанізованого конденсату) залізничним та автомобільним транспортом із Шебелинського відділення з переробки газу, газового конденсату та нафти по території України згідно рознарядок ПАТ "Укргазвидобування".

Відповідно до п. п. 7.3, 7.4 цього договору зміни до нього можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою в формі додатку до цього договору.

Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід'ємною частиною, про що повинно бути вказано в них, і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

30.05.2016 між ПП "ФАРТ." (первісний кредитор) та ТОВ "Золотий екватор" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 30/05-1, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги до позивача - ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату (боржник) згідно з договору № 193/6-тр/Ш від 27.03.2016, укладеного між боржником та первісним кредитором (основний договір) в сумі 417 090,27 грн.

Пунктами 1.2, 1.3 договору про відступлення права вимоги № 30/05-1 від 30.05.2016 передбачено, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, а саме в межах суми, передбаченої п. 1.1. договору.

З моменту підписання даного договору новий кредитор має право в повному обсязі вимагати від боржника виконання зобов'язань згідно з умов основного договору.

Первісний кредитор заявляє, що вимога, яку він відступає, нікому не заставлена, не продана, під забороною чи арештом не перебуває, не є предметом спору третіх осіб.

Предметом спору є вимоги боржника про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 30/05-1 від 30.05.2016, укладеним між ТОВ "Золотий Екватор" і ПП "ФАРТ.".

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 922/2668/14).

Здійснивши аналіз договору з оформлення та відвантаження нафтопродуктів № 193/6-тр/Ш від 27.03.2015 господарські суди прийшли до правильного висновку, що він не містить умов щодо обов'язкового повідомлення іншої сторони договору у разі відступлення права вимоги та не містить заборон щодо укладення правочину про відступлення права вимоги за договором у разі неповідомлення іншої сторони договору.

Отже, оскільки сторонами не було погоджено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється за згодою боржника і позивачем не доведено, що оспорюваний договір суперечить вимогам чинного законодавства, то господарські суди прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.

Також суди правомірно відхили посилання позивача на те, що зміна кредитора у зобов'язанні за основним договором проведена без згоди позивача, обов'язковість якої передбачена п. п. 7.3., 7.4. основного договору, оскільки вказані пункти регулюють порядок внесення змін до основного договору, а не містять умови щодо обов'язковості згоди позивача на заміну кредитора у зобов'язанні.

Доводи, які наведені позивачем у касаційній скарзі, як підстава для скасування судових рішень, повторюють доводи апеляційної скарги, які були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції і їм дана належна правова оцінка.

Отже, підстав для скасування постановлених у справі відповідно до вимог закону та встановлених обставин, судових рішень не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати, пов'язані з поданням касаційної скарги, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 27 березня 2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04 травня 2017 року у справі за № 903/138/17- без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя Ж. Корнілова
Суддя Н.Нєсвєтова