ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 922/2958/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Кладько А.С.,

за участю представників:

апелянта - ОСОБА_1 на підставі довіреності №1678 від 30.08.2016,

кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМТИКО" - Лавренко Д.В. (директор), витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,

кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТ-РЕСУРС" - Мала Н.О. на підставі довіреності від 17.07.2017,

боржника - Гармаш В.В. на підставі довіреності від 29.09.2016,

арбітражний керуючий Татіщев О.Є., свідоцтво №935 від 27.05.2013,

Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Кошлаченко О.І. на підставі довіреності №106 від 29.12.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_8, м. Харків (вх.№2219 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 у справі №922/2958/16

за заявою фізичної особи ОСОБА_8, м. Харків

до Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2016 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва", визнано вимоги ОСОБА_8 в розмірі 2 449 820, 00грн основного боргу та 204 000, 00грн штрафу, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ковальова І.В., зобов`язано розпорядника майна розглянути вимоги кредиторів, про результати розгляду повідомити заявників та суд; скласти реєстр вимог кредиторів та подати його на затвердження до господарського суду; разом з боржником організувати та забезпечити проведення інвентаризації майна боржника, про результати проведеної інвентаризації подати суду до попереднього засідання.

Після публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство до місцевого господарського суду надійшла заява ОСОБА_8 з додатковими грошовими вимогами до боржника в сумі 2 823 876, 00грн.

08.06.2017 від заявника надійшла заява про зменшення додаткових грошових вимог до боржника, згідно якої ОСОБА_8 просить суд визнати вимоги в розмірі 347 535, 52грн, що складаються з 96 125, 92грн 3% річних та 251 409, 60грн інфляційних.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 у справі №2-6944/11, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.07.2015, стягнуто з боржника понесені ОСОБА_8 збитки в сумі 2 652 000, 00грн (визнані ухвалою суду від 13.10.2016 у даній справі); рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 боржником не виконано, за таких підстав, на думку заявника, вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних повинні бути включені до 4 черги вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.06.2017 у справі №922/2958/16 (суддя Усатий В.О.) відхилено додаткові вимоги ОСОБА_8 в розмірі 3% річних в сумі 96 125, 92грн та інфляційні в сумі 251 409, 60грн на тій підставі, що дія частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду від 29.06.2017, фізична особа ОСОБА_8 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати додаткові грошові вимоги кредитора ОСОБА_8 в розмірі 347 535, 52грн, що складаються з 96 125, 92грн 3% річних та 251 409, 60грн інфляційних.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що зобов'язання боржника перед кредитором у даній справі існує як грошове, яке виникло з позадоговірних відносин; вважає, що нарахування інфляційних та річних на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 у справі №922/2958/16 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 03.08.2017.

31.07.2017 боржником подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8041), просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

02.08.2017 арбітражним керуючим Татіщевим О.Є. подано до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8129), просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 03.08.2017 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати додаткові грошові вимоги кредитора ОСОБА_8 в розмірі 347 535, 52грн, що складаються з 96 125, 92грн 3% річних та 251 409, 60грн інфляційних.

Арбітражний керуючий Татіщев О.Є. проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

Представник боржника проти доводів апеляційної скарги також заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

Представник кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМТИКО" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

Представник кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТ-РЕСУРС" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

Представник Головного територіального управління юстиції у Харківській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 - без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, учасники провадження у справі про банкрутство про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, а також, що явка представників учасників судового процесу у судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням Дзержинського районного суду Харківської області у справі №2-6944/11 від 26.01.2015 позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено, зобов'язано Державне підприємство "Науково-технічний центр "Вуглеінновація" усунути перешкоди у здійснені ОСОБА_8 права користування належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями першого поверху №№ 23, 24 площею 126, 0кв.м, другого поверху №№1-11 площею 2697, 5кв.м, третього поверху №1-31 площею 1251, 6кв.м, загальною площею 4075, 1кв.м в літ "В-3", розташованими в АДРЕСА_1, стягнуто з Державного підприємства "Науково-технічний центр "Вуглеінновація" на користь ОСОБА_8 2 652 000, 00грн завданих збитків, 1 700, 00грн судового збору, 120, 00грн витрат, сплачених за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

З тексту рішення Дзержинського районного суду Харківської області у справі №2-6944/11 від 26.01.2015 вбачається, що ОСОБА_8 є власником нежитлових приміщень і як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування ним, і, що саме з вини відповідача останній не зміг виконати узятий на себе обов'язок щодо передачі орендарю нежитлових приміщень у стані, вільному для використання, за актом прийому-передачі в строк до 01.12.2009, у зв'язку з чим він сплатив орендарю штраф в розмірі 204 000, 00грн із розрахунку, що розмір орендної плати визначений за умовами пункту 3.1. договору оренди - 102 000,00 (без ПДВ) гривень у місяць; суд провів розрахунок щодо упущеної вигоди: 24 місяці * 102 000грн = 2 448 000, 00грн + 204 000грн штрафних санкцій за невиконання умов договору оренди, що передбачено пунктом 6.4. договору оренди.

Отже, присуджені до стягнення збитки в розмірі 2 652 000, 00грн складаються з 2 448 000,00грн упущеної вигоди та 20 400, 00грн штрафу.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.07.2015 у справі №2-6944/11 апеляційну скаргу прокурора Дзержинського району м. Харкова відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.12.2015 касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30.07.2015 залишено без змін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 змінено сторону виконавчого провадження №49113507 у справі №2-6944/11 за позовом ОСОБА_8 до Державного підприємства "Науково-технічний центр "Вуглеінновація" про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення суми на Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" (ДП "ДНДІОМШБ") , яке є правонаступником ДП "НТЦ "Вуглеінновація" відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та пункту 7 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 31.08.2015 № 562.

Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ від 15.08.2016 замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме, боржника ДП "НТЦ "Вуглеінновація" на правонаступника Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" (ДП "ДНДІОМШБ").

Як зазначено вище, ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2016 у даній справі визнано вимоги ОСОБА_8 в розмірі 2 449 820, 00грн основного боргу та 204 000, 00грн штрафу.

У зв'язку із невиконанням боржником рішення Дзержинського районного суду Харківської області у справі №2-6944/11 від 26.01.2015, ОСОБА_8 нараховано 3% річних в сумі 96 125, 92грн та 251 409, 60грн інфляційних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, які нараховані заявником з 30.07.2015 (дата набрання законної сили рішення Дзержинського районного суду Харківської області у справі №2-6944/11 від 26.01.2015) по 13.10.2016 (дата порушення провадження у справі про банкрутство).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд, з урахуванням положень статті 101 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення, стаття 625 Цивільного кодексу України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому, частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Як зазначено вище, рішенням Дзержинського районного суду Харківської області у справі №2-6944/11 2/638/1918/15 від 26.01.2015 стягнуто з Державного підприємства "Науково-технічний центр "Вуглеінновація" на користь ОСОБА_8 2 652 000, 00грн завданих збитків.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Така правова позиція викладена у пункті 5.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Колегія суддів апеляційного господарського суду також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.01.2016 у справі №6-3019цс15, яка в силу статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України має бути врахована судами України, в якій зазначено, що судовим рішенням чітко встановлено розмір завданих збитків та стягнуто їх на користь кредитора та цей розмір має приюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, у зв'язку з чим, у задоволенні заяви про визнання додаткових вимог ОСОБА_8 в розмірі 347 535, 52грн, що складаються з 96 125, 92грн 3% річних та 251 409, 60грн інфляційних, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено.

Колегія суддів, проаналізувавши судову практику Верховного Суду України, на яку посилається кредитор в обґрунтування своїх доводів, зазначає, що підставою для застосування норм статті 625 Цивільного кодексу України у наданих апелянтом постановах є наявність між сторонами до ухвалення рішення суду договірних правовідносин, на підставі яких виникли грошові зобов'язання.

Враховуючи відмінність правової природи правовідносин у наведених апелянтом прикладах від тих, що склались між сторонами у даній справі, судова колегія вважає, що викладена Верховним Судом України правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у наданих апелянтом постановах не може бути застосована до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 29.06.2017 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 29.06.2017 у справі №922/2958/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 08.08.2017

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Шутенко І.А.