ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2017 року Справа № 904/8241/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

секретар: Манчік О.О.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, директор, наказ № 1 від 01.07.2011р.;

ОСОБА_2, довіреність № б/н від 08.08.2017р.;

ОСОБА_3, довіреність № 4 від 25.01.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 672/1001 від 14.12.2016р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 року

у справі № 904/8241/16

за позовом Приватного підприємства "Верінет", м. Верхівцево Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

про визнання додаткової угоди № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року недійсною

З оголошеною в судовому засіданні 09.08.2017 року перервою до 14.08.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 року у справі № 904/8241/16 (суддя - Бондарєв Е.М.) задоволено позовні вимоги. Визнано недійсною додаткову угоду № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року про внесення змін до договору № 04002-00 від 04.03.2013 року на компенсацію затрат, пов'язаних із сумісним підвишуванням телекомунікаційних проводів, укладеного між Приватним підприємством "Верінет" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" на користь Приватного підприємства "Верінет" 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 4 333,00 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 року у даній справі, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що:

- рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- прийняте судове рішення не може ґрунтуватись лише на твердженні позивача та висновку експерта № 5320-16 щодо справжності підпису, не з'ясувавши всі обставини справи;

- позивач одразу після підписання невстановленою особою спірної додаткової угоди схвалив дії такого представника шляхом скріплення його підпису відбитком печатки. Таким чином, проставлення печатки на спірному правочині свідчить про обізнаність сторін з умовами договору та про його схвалення;

- позивачем під час розгляду справи не було надано доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв'язку із втратою чи викраденням печатки.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено в судовому засіданні на 09.08.2017 року.

В судовому засіданні 09.08.2017 року оголошено перерву до 14.08.2017 року.

Представник відповідача в судових засіданнях 09.08.2017 року та 14.08.2017 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представники в судових засіданнях 09.08.2017 року та 14.08.2017 року проти доводів апеляційної скарги заперечували та посилались, зокрема, на те, що в постанові Вищого господарського суду України від 26.10.2016 року у справі № 916/4100/14 звернуто увагу, що печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте не волевиявлення, та її наявність не визначає таких обов'язкових реквізитів, як посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, і не замінює відповідного підпису.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розглядаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.09.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Верінет" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" про визнання недійсною додаткової угоди № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору № 04002-00 від 04.03.2013 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено в судовому засіданні на 06.10.2016 року.

В судовому засіданні 06.10.2016 року оголошено перерву до 11.10.2016 року.

11.10.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 12.10.2016 року.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 11.04.2017 року.

В судовому засіданні 11.04.2017 року оголошено перерву до 20.04.2017 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів (до 19.05.2017 року включно), відкладено розгляд справи на 15.05.2017 року.

В судовому засіданні 15.05.2017 року оголошено перерву до 18.05.2017 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 року задоволено позовні вимоги. Визнано недійсною додаткову угоду № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року про внесення змін до договору № 04002-00 від 04.03.2013 року на компенсацію затрат, пов'язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів, укладеного між Приватним підприємством "Верінет" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго". Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 4 333,00 грн. витрат за проведення судової експертизи.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що:

- судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 було складено висновок № 5320-16, відповідно до якого підпис в додатковій угоді № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору від 04.03.2013 року № 04002-00 в графі "Директор ПП "Верінет" від імені ОСОБА_1 - виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису;

- спірна додаткова угода підписана з боку позивача невстановленою особою, яка не була уповноважена укладати правочини від імені позивача, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню;

- суду не надано доказів, що позивач схвалив та виконував саме умови додаткової угоди № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору від 04.03.2013 року № 04002-00 на компенсацію затрат, повязаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів, укладеного між позивачем та відповідачем.

При з'ясуванні законності та обґрунтованості прийнятого місцевим господарським судом рішення апеляційний господарський суд враховує наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 04.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (власник повітряних ліній) та Приватним підприємством "Верінет" (власник телекомунікаційних мереж) укладено договір № 04002-00 на компенсацію затрат, пов'язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів (надалі - договір, т. 1, а. с. 8, 9).

Відповідно до пункту 1.1 договору власник телекомунікаційних мереж здійснює на території м. Верхівцеве, смт. Новомиколаївка, смт. Дніпровське підвіску 22,78 км телекомунікаційних ліній на опорах, що належать власнику повітряних ліній згідно з додатком № 1, в якому відображено список вулиць, по яким погоджено прокладення телекомунікаційних проводів.

Згідно з пунктом 3.1 договору компенсація затрат за виконання додаткових робіт, пов'язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів здійснюється на підставі акту звіряння довжини лінії, який є невід'ємною частиною договору.

Компенсація затрат за виконання додаткових робіт, пов'язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів згідно розпорядження № 463/1010 від 28.08.2012 року "Про установлення розміру плати за сумісне підвішування проводів сторонніх осіб на ПЛ 3808 ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" складає щомісячно 114,80 грн. за 1 км, в тому числі ПДВ 19,13 грн. (пункт 3.2 договору).

Загальна сума договору складає 31 381,73 грн., в тому числі ПДВ 6 276,34 грн. (пункт 3.3 догвоору).

Сума договору може бути змінена у разі зміни довжини повітряних ліній електропередач із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів (пункт 3.4 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін і укладається на строк до 1 року з правом пролонгації шляхом укладення додаткової угоди (пункт 6.1 договору).

Згідно із пунктом 6.2 договору, він вважається продовженим на 1 рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до пункту 6.3 договору зміни і доповнення до даного договору можливі лише шляхом підписання повноважними представниками сторін додаткових угод та інших додатків до даного договору, що є невід'ємними частинами даного договору.

Додатковою угодою № ДС-01/04002-00 від 15.08.2013 року до договору збільшено довжину телекомунікаційних ліній на опорах до 39,300 км та встановлено загальну вартість договору у сумі 44 886,07 грн., в тому числі ПДВ 7 481,01 грн.

Додатковою угодою № ДС-02/04002-00 від 01.09.2013 року до договору збільшено довжину телекомунікаційних ліній на опорах до 60,500 км та встановлено загальну вартість договору у сумі 62 491,80 грн., в тому числі ПДВ 10 415,30 грн.

Додатковою угодою № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору передбачено:

- плата за надання послуг з користування лініями електропередач за 1 км повітряної лінії електропередач за один місяць складає 298,70 грн., в тому числі ПДВ 49,78 грн. (пункт 3.1 додаткової угоди);

- загальна сума договору складає 106 996,82 грн., в тому числі ПДВ 17 832,80 грн. (пункт 3.2 додаткової угоди);

- вартість послуг (загальна сума договору) може бути змінена у разі (пункт 3.3 додаткової угоди):

- зміни балансової (залишкової) вартості повітряних ліній 0,4 кВ;

- зміни річної суми амортизаційних відрахувань на повне відновлення повітряних ліній 0,4 кВ;

- зміни суми витрат на технічне обслуговування повітряних ліній 0,4 кВ;

- зміни рівня прибутку (середньорічної ставки за договорами депозиту);

- впливу інших об'єктивних факторів, які не можливо передбачити заздалегідь;

- оплата послуг за цим договором здійснюється користувачем щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, на підставі рахунку та акту наданих послуг, що оформлюється відокремленими підрозділами власника, які є балансоутримувачами ПЛ 0,4 кВ і надаються користувачу до 30 числа звітного місяця (пункт 3.5 додаткової угоди);

- при отриманні від власника рахунку і двох примірників акту про надання послуг користувач зобовязаний підписати акт і один примірник акту повернути власнику в пятиденний строк з дня його отримання. У разі неповернення користувачем акту у вказаний строк послуги будуть вважатися наданими власником у відповідності з умовами договору (пункт 3.6 додаткової угоди);

- договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 28.02.2014 року. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України дія цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 04.03.2013 року (пункт 6.1 додаткової угоди).

Звертаючись із позовною заявою, позивач посилався на те, що 04.03.2013 року між відповідачем та позивачем було укладено договір на компенсацію затрат, пов'язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів № 04002-00. 15.08.2013 року сторонами підписано додаткову угоду № ДС-01/04002-00. Також, сторонами 01.09.2013 року підписано додаткову угоду № ДС-02/04002-00. 10.04.2014 року позивачем спільно з відповідачем було проведено звірку довжини ліній сумісно підвішених проводів телекомунікаційної мережі на опорах електричних мереж ЛЕП-0,4 кВ Верхньодніпровського району електричних мереж, про що складено відповідний акт. За результатами інвентаризації встановлено збільшення довжини телекомунікаційної мережі до 65,408 км та задіяно 1 869 опор. Після підписання даного акту з боку позивача, акт було направлено відповдачу з метою укладення відповідної додаткової угоди до договору № 04002-00. 17.07.2014 року представником позивача в приміщенні відповідача було отримано вказаний акт, підписаний відповідачем. Разом з даним актом представнику позивача було передано копію додаткової угоди № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року, яка підписана невідомою особою, підпис якої відрізняється від підпису директора позивача ОСОБА_1. Позивач вважає, що відповідач ввів його в оману, опираючись на додаткову угоду № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року, яка була підписана від імені позивача невідомою особою. Тому, на думку позивача, вказана додаткова угода є недійсною. Крім того, на думку позивача, важливими ознаками підробки є також розуміння того, що такі суттєві зміни (майже 300 % моментального підвищення ціни) не могли бути підписані без попереднього листування та проведення переговорів між сторонами.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, діючим законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. При цьому, відповідність чи не відповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається із висновку № 5320-16 судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 підпис в додатковій угоді № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору № 04002-00 від 04.03.2013 року в графі "Директор ПП "Верінет" від імені ОСОБА_1 - виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису.

Згідно із поясненнями керівника позивача, наданими в судовому засіданні апеляційного господарського суду в результаті службового розслідування не вдалось встановити особу, яка підписала додаткову угоду та проставила на ній печатку позивача. При цьому, керівником позивача вказувалось на те, що частина працівників підприємства на час проведення службового розслідування була звільнена.

Відповідно до приписів частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 3 статті 626 Цивільного кодексу України договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до частини 4 статті 202 Цивільного кодексу України двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Таким чином, для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі, при чому під сторонами, у даному випадку, розуміються уповноважені на те відповідно до приписів частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України, особи.

Отже, належність підпису уповноваженої особи, є обов'язковою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте не волевиявлення, та її наявність не визначає таких обов'язкових реквізитів, як посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, і не замінює відповідного підпису.

Аналогічна правова позиція підтверджується судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Вищого господарського суду України від 26.10.2016 року у справі № 916/4100/14.

Таким чином, спірна додаткова угода була підписана з боку позивача невстановленою особою, яка не була уповноважена укладати правочини від імені позивача.

Згідно із статтею 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

За змістом наведеної норми настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

У пункті 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що суду не було надано доказів на підтвердження схвалення та виконання позивачем саме умов додаткової угоди № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору від 04.03.2013 року № 04002-00 на компенсацію затрат, повязаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів, укладеного між позивачем та відповідачем.

Щодо посилання відповідача, що позивач своїми діями схвалив укладену ним додаткову угоду (часткове погашення заборгованості у сумі 62 323,10 грн.) колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Так, згідно з умовами договору № 04002-00 від 04.03.2013 року компенсація затрат за вчинення робіт, пов'язаних із сумісним підвішуванням 22,78 км телекомунікаційних проводів складає щомісячно 114,80 грн. за 1 км, в тому числі ПДВ 19,13 грн., загальна сума договору складає 31 381,73 грн., в тому числі ПДВ 6 276,34 грн.

Додатковою угодою № ДС-01/04002-00 від 15.08.2013 року сторони передбачили, що довжина телекомунікаційних проводів складає 38,30 км, а загальна сума договору складає 44 886,07 грн., в тому числі ПДВ 7 481,01 грн.

Додатковою угодою № ДС-02/04002-00 від 01.09.2013 року сторони передбачили, що довжина телекомунікаційних проводів складає 60,5 км, а загальна сума договору складає 62 491,80 грн., в тому числі ПДВ 10 415,30 грн.

Фактично, в період, на який було укладено договір № 04002-00 від 04.03.2013 року позивачем було здійснено на виконання умов договору наступні платежі:

15.03.2013 року - 3 134,04 грн.;

13.06.2013 року - 3 134,04 грн.;

23.07.2013 року - 1 565,15 грн.

В подальшому, протягом 2014 - 2015 років було проведено наступні платежі:

11.11.2014 року - 4 192,49 грн., 13 305,56 грн., 6 945,64 грн.;

28.01.2015 року - 4 000,00 грн.;

09.02.2015 року - 8 682,06 грн.;

31.03.2015 року - 8 682,06 грн.;

29.04.2015 року - 8 682,06 грн.

Таким чином, із змісту договору від 04.03.2013 року № 04002-00, з урахуванням додаткових угод № ДС-01/04002-00 та № ДС-02/04002-00, вбачається, що сторони погодили загальну суму договору в розмірі 62 491,80 грн., фактично позивачем сплачено 62 323,10 грн., тобто в межах суми договору та двох додаткових угод.

В зв'язку із наведеним, посилання відповідача на те, що позивач своїми діями по проведенню розрахунків фактично схвалив додаткову угоду № ДС-03/04002-00 є необґрунтованими.

Крім цього, матеріали справи не містять інших доказів (листів, телефонограм та ін.), які свідчать про пропозицію відповідача укласти додаткову угоду, так і про наступне схвалення позивачем умов вказаної додаткової угоди.

Також, слід звернути увагу, що надана до суду оспорювана додаткова угода має суперечливі умови.

Так, в пункті 1 додаткової угоди № ДС-03/04002-00 зазначено, що зміни в розділ 3 договору вносяться в зв'язку із зміною вартості послуг за сумісне підвішування проводів. Разом з тим, згідно з пунктом 6.1 додаткової угоди дія договору застосовується до відносин між сторонами, які виникли 04.03.2013 року. Таким чином, фактично було передбачено застосування збільшеної суми плати за надання послуг з часу укладення основного договору, тоді як оспорювана додаткова угода передбачає таке збільшення в зв'язку із зміною вартості послуг.

Посилання відповідача на те, що відповідність додаткової угоди № ДС-03/04002-00 вимогам закону досліджувалась в межах справи № 904/4358/14 не може бути взято до уваги апеляційним господарським судом, оскільки визнання угоди недійсною є предметом спору у даній справі та в процесі її розгляду отримано висновок судового експерта про підписання додаткової угоди невстановленою особою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а додаткову угоду № ДС-03/04002-00 від 01.11.2013 року до договору від 04.03.2013 року № 04002-00 на компенсацію затрат, повязаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів, укладеного між позивачем та відповідачем належить визнати недійсною на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 року у справі № 904/8241/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.08.2017 року.

Головуючий суддя ___________________ І.О. Вечірко

Суддя ___________________ С.Г. Антонік

Суддя ___________________ О.В. Березкіна