ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2017 р. Справа № 925/890/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Швидка О., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоТрансЛогістика"

до Приватного акціонерного товариства "УкрАгро НПК"

про стягнення 69 645,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 69 645,03 грн., з яких: 46630,03 грн. заборгованості з оплати за поставлений товар та 23 215,00 грн. штрафу на підставі договору довгострокового постачання № М-37 від 29.12.2015, укладеного між сторонами.

Представник позивача свої позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити.

Представник відповідача частково заперечує проти задоволення позовних вимог і просить в частині стягнення штрафу в розмірі 23 215,00 грн. у позові відмовити.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін і дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні у справі документи, судом було встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "АвтоТрансЛогістика" (далі - Постачальник, позивач по справі), в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту та приватним акціонерним товариством УкрАгро НПК (далі - Покупець, відповідач по справі), в особі в.о. начальника структурного підрозділу ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності № 149 від 27.11.2015 укладено договір довгострокового постачання № М-37 від 29.12.2015 (далі - Договір, а.с. 6-8), за умовами якого Постачальник зобов'язується на протязі дії договору поставляти Покупцю товар (в тому числі, але не виключно - запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепів (причепів), автохімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) (далі - товар), за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною Договору та вважаються специфікаціями в розумінні ч. 2 статті 266 Господарського кодексу України, Покупець зобов'язується примати товар та оплачувати його на встановлених Договором умовах (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору Договір вступає в дію з моменту його підписання повноважними особами обох сторін та діє до 31 грудня поточного року включно з правом пролонгації договору на новий строк до 31 грудня наступного року, якщо жодна із сторін не заявить про його розірвання до дати закінчення строку дії договору.

Зазначені договірні відносини по своїй правовій природі мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України).

До відносин поставки застосовуються положення про договори купівлі-продажу, якщо це не суперечить суті договору.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами ст. 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.3 Договору загальна сума Договору складає суму ціни товару, вказану в видаткових накладних протягом дії Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару за винятком випадку, передбаченого п. 5.2 Договору (якщо зменшується курс національної валюти до Євро).

Відповідно до п. 6.1 Договору Постачальник зобов'язаний постачати Покупцю товар окремими партіями в строки, кількості та асортименті (номенклатурі) та на умовах, що остаточно погоджені сторонами в видаткових накладних.

За твердженням позивача, він свої зобовязання по договору виконав повністю, поставивши відповідачу товар на загальну суму 46 430,03 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 000730 від 16.02.2017 на суму з ПДВ 4 400,00 грн. (а.с. 9);

- № 000849 від 22.02.2017 на суму з ПДВ 4 630,00 грн. (а.с. 10);

- № 000875 від 23.02.2017 на суму з ПДВ 4 640,00 грн. (а.с. 11);

- № 000876 від 23.02.2017 на суму з ПДВ 4 630,01 грн. (а.с. 12);

- № 000975 від 27.02.2017 на суму з ПДВ 4 950,00 грн. (а.с. 13);

- № 001016 від 28.02.2017 на суму з ПДВ 4 940,00 грн. (а.с. 14);

- № 001043 від 01.03.2017 на суму з ПДВ 4 890,00 грн. (а.с. 15);

- № 001159 від 09.03.2017 на суму з ПДВ 4 870,01 грн. (а.с. 16);

- № 001240 від 13.03.2017 на суму з ПДВ 4 115,00 грн. (а.с. 17);

- № 000962 від 10.03.2017 на суму з ПДВ 4 365,01 грн. (а.с. 18).

ОСОБА_2 видаткова накладна має вказівку про відстрочку оплати товару по накладній на 6 банківських днів і встановлює кінцевий строк розрахунку, останній з яких визначено до 21.03.2017 (а.с. 17).

В судовому засіданні представники позивача та відповідача надали спільне пояснення в якому вказали, що поставки і отримання товару по накладних № 00730 від 16.02.2017 та № 001043 від 01.03.2017 були здійснені саме в рамках договору довгострокового постачання № М-37 від 29.12.2015, укладеного між сторонами. Вказівка у цих накладних на договір про надання послуг з ТОТЗ № 13-1 від 22.07.2014 є опискою.

Суд приймає визнання таких обставин в порядку ст. 35 ГПК України представниками сторін як добровільне і вчинене без примусу, крім того, товар за вказаними двома накладними відповідає предмету договору довгострокового постачання № М-37 від 29.12.2015.

Заперечень проти неотримання товару чи його неналежної якості на суму 46430,03 грн. відповідач суду не надав. За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару або передачі товаро - супровідних документів на нього.

Відповідно до п. 5.1 Договору Покупець зобов'язаний провести повний розрахунок за отриману по накладній партію товару у встановлений сторонами термін.

Відповідно до п. 5.1.2 Договору при проведенні поставки з відстроченням платежу Покупець сплачує суму ціни товару протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній, після приймання зазначеної партії Покупцем від Постачальника (дати підписання Покупцем накладної Постачальника).

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказано вище, по останній накладній (а.с. 17) строк оплати встановлено до 21.03.2017, тому слід вважати, що станом на цю дату, якщо товар за накладними відповідач не оплатив, то за всіма накладними строк оплати є простроченим.

Доказів проведення повного розрахунку за отриманий товар відповідач суду не надав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 46 430,03 грн. Строк виконання даного зобов'язання вже є таким, що настав.

Позивач також просить стягнути з відповідача штраф в сумі 23 215,00 грн. посилаючись на пункт 10.6 Договору, згідно з яким при простроченні оплати більше одного місяця Постачальник має право додатково стягнути з Покупця штраф у розмірі 50 (п'ятдесят) відсотків від суми заборгованості.

Прострочення оплати товару більше одного місяця на час вирішення спору між сторонами вже має місце.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем штрафу в сумі 23 215,00 грн. (50% від 46 430,03 грн.), встановив правильність його нарахування, та задовольняє позов в цій частині позовних вимог, оскільки доказів проведення розрахунку по штрафу у справі немає.

Заперечення відповідача про те, що за порушення грошових зобов'язань у відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" настає лише відповідальність у вигляді сплати пені, суд відхиляє, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 3 ЦК України та ст. 6 ГК України до загальних засад цивільного та господарського законодавства відноситься свобода договору та підприємницької діяльності.

Чинним законодавством прямо не заборонено встановлювати відповідальність у вигляді штрафу за порушення грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 549 ЦК пеня та штраф є різновидами неустойки, яка встановлюється за порушення зобов'язання і вони можуть бути застосовані як спільно, так і порізно на розсуд стягувача.

Умову п. 10.6 Договору між сторонами про стягнення штрафу за порушення строків розрахунків за отриманий товар більше одного місяця сторонами не оскаржено та не визнано недійсною.

У відповідності до ст. 204 ЦК про презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, дана умова договору про нарахування штрафу була істотною, яку сторони погодили за спільною згодою, а тому вона повинна виконуватися обома сторонами в силу ст. 525 ЦК України.

Докази проведення повного розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні.

Суд вважає, що позивач довів наявність порушеного права та обґрунтованість підстав для задоволення позовних вимог, а тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УкрАгро НПК" (ідентифікаційний код 31961067, Черкаська область, м. Жашків, вул. Промислова, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоТрансЛогістика" (ідентифікаційний код 38089771, м. Черкаси, вул. Смілянська, 163) -- 46 430,03 грн. основного боргу за товар, 23 215,00 грн. штрафу за прострочення розрахунків на підставі договору довгострокового постачання № М-37 від 29.12.2015 року та 1600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 09 серпня 2017 року

Суддя Н.М. Спаських