ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р.Справа № 922/2127/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САЮЗ", м.Тернопіль
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл", м.Харків
про стягнення 37399,79грн.
за участю представників:

він позивача: ОСОБА_1, довіреність 16.08.2017

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САЮЗ" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 37399,79грн., з яких 31356,59грн. основного боргу, 5455,59грн. пені, 587,61грн. 3% річних.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 10.06.2016 щодо оплати отриманого товару.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві. Повідомив, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості після порушення провадження у даній справі в розмірі 400,00грн.

Відповідач наданим йому правом не скористався, представника в судове засідання не направив, відзиву не надав.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Господарським судом направлено ухвалу про порушення провадження у справі за повідомленою позивачем адресою: 61001, м.Харків, вул.Руставелі, 11Б. Дана адреса також вказана у договорі поставки від 10.06.2016, наявних у справі двосторонніх накладних. Отримання поштової кореспонденції відповідачем підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 31).

Таким чином, судом здійснено належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання у даній справі.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

10 червня 2017 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки (далі за текстом - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався поставляти та передавати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно пункту 2.1 Договору асортимент та кількість товару, що поставляється на підставі цього договору, визначаються сторонами на підставі узгодженого та прийнятого постачальником до виконання замовлення покупця та вказуються у видаткових накладних на партію товару.

Відповідно до пункту 3.3 Договору право власності на товар та ризики його випадкового знищення чи пошкодження переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі товару покупцю, що підтверджується підписанням сторонами видаткової накладної.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного отримання товару.

Договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2016 включно. Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його (пункти 9.1, 9.2 Договору).

Докази направлення сторонами письмових заяв про розірвання Договору в матеріалах справи відсутні, а тому його слід вважати пролонгованим.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 31028,67грн., що підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними №4102 від 28.10.2016 на суму 15855,75грн., №4131 від 31.10.2016 на суму 10283,22грн., №4166 від 01.11.2016 на суму 4889,70грн., копії містяться в матеріалах справи.

Враховуючи умови пунктів 3.3, 4.4 Договору, товар мав бути оплачений відповідачем протягом 3 робочих днів з дати підписання кожної з вищевказаних накладних.

Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконував, у своєму листі від 10.03.2017 у відповідь на претензію позивача №1 від 20.02.2017, посилаючись на тяжке фінансове становище, запропонував графік погашення заборгованості, яка виникла на підставі Договору.

Позивач із вказаним графіком не погодився та звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просить стягнути на свою користь 31356,59грн. основного боргу, 5455,59грн. пені, 587,61грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем на підтвердження позовних вимог доказів вбачається, що відповідач за видатковими накладними №4102 від 28.10.2016, №4131 від 31.10.2016, №4166 від 01.11.2016 на суму 4889,70грн. отримав товар на загальну суму 31028,67грн.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази оплати наданих за Договором послуг.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У зв'язку з цим, суд вважає, що позивачем було правомірно заявлено позовні вимоги саме в розмірі 31028,67грн. основного боргу. Інша частина заявленого до стягнення основного боргу в розмірі 327,92грн. відповідними первісними документами позивачем не доведена.

Разом із тим, після порушення провадження у даній справі, відповідач здійснив погашення основного боргу на суму 400,00грн., що визнав представник позивача, включивши вказані відомості до проекту акта звіряння, складеного позивачем станом на 14.08.2017.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 30628,67грн. основного боргу.

В частині 400,00грн. провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України у зв'язку із відсутністю предмету спору.

В іншій частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 327,92грн. слід відмовити, оскільки вона належними доказами не доведена.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 5.2 договору сторони домовились, що в разі несвоєчасної оплати покупцем товару, покупець за вимогою постачальника зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діє на момент прострочення виконання зобов'язання від суми заборгованості, за кожен день протягом всього періоду прострочення платежу.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм, позивач здійснив нарахування відповідачу 5455,59грн. пені та 587,61грн. 3% річних за період прострочення з 04.11.2016 по 20.06.2017.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, суд вважає їх помилковими, оскільки при їх визначенні позивач виходив з суми боргу в розмірі 31356,59грн., яка належними доказами не доведена. Також позивачем невірно визначено дату початку виникнення заборгованості, оскільки товар, отриманий за останньою накладною мав бути оплачений відповідачем до 04.11.2017 (включно), а тому початком прострочки слід вважати 05.11.2017.

За розрахунком суду, виходячи з доведеної позивачем суми боргу у розмірі 31028,67грн. та періоду прострочки з 05.11.2017 по 20.06.2017, пеня підлягає частковому задоволенню в сумі 5283,93грн., а 3% річних - у розмірі 581,07грн. В іншій частині вимог про стягнення пені та 3% річних слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл" (61032, м.Харків, пр.Московський, буд.293-А, код 38156947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САЮЗ" (46002, м.Тернопіль, вул.Поліська, буд.3, код 33680419) 30628,67грн. основного боргу, 5283,93грн. пені, 581,07грн. 3% річних, 1578,35грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині вимог про стягнення 400,00грн. основного боргу провадження у справі припинити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 18.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_2