ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2017 р. Справа № 909/1134/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства Роса-ІФ, м. Івано-Франківськ, вх. №01-05/2942/17 від 26.06.2017 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року

у справі №909/1134/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Клімат-Євробуд", м. Івано-Франківськ

до відповідача: приватного підприємства Роса-ІФ, м. Івано-Франківськ

про: стягнення 456616,02 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року у справі №909/1134/16 (суддя Максимів Т.В.) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Клімат-Євробуд", до відповідача приватного підприємства Роса-ІФ, про стягнення 456616,02 грн. задоволено частково. Стягнуто з приватного підприємства "Роса-ІФ", вул.Коновальця,136Б/232, м. Івано-Франківськ, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Клімат - Євробуд", м. Івано-Франківськ, 398528,00 (триста дев"яносто вісім тисяч п"ятсот двадцять вісім гривень) - основного боргу та 2797,65 (дві тисячі сімсот дев"яносто сім гривень шістдесят п"ять копійок) - пені, а також 6019,88 (шість тисяч дев"ятнадцять гривень вісімдесят вісім копійок) - судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 290,37 (двохсот дев"ятиста гривень тридцяти семи копійок) пені відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року у справі №909/1134/16, відповідач приватне підприємство Роса-ІФ, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що мотиви позивача про виконання робіт у більшому обсязі є недоведеними, адже виконання робіт за договором №03/06 від 03.06.15 р. сторонами не проводилось, а виконання робіт за договором №02/01 від 02.01.16 р. проведено лише на загальну суму 479864,40 грн., як визначено пунктом 2.1 договору. Доказів письмового повідомлення замовника, з обґрунтуванням збільшення вартості виконавцем в установленому порядку ціни робіт за договором суду не надано.

Судом першої інстанції, на думку апелянта, безпідставно встановлено, що сума боргу станом на 31.01.17 р. склала 398528 грн., замість 264906,40 грн. (тобто 479864,40 грн. мінус 214958 грн.). Згідно даних бухгалтерського обліку відповідача, залишок неоплачених ним робіт складає 264906,40 грн., що становить частину передбаченої п. 2.1 договору №02/01 від 02.01.16 оплати. Вимоги про стягнення неустойки та сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, нарахованих на передбачену п. 2.1 договору №02/01 від 02.01.16 в частині оплати, відповідно до вимог ст.ст. 624, 625 ЦК України не могли підлягати задоволенню судом, оскільки протягом заявленого позивачем періоду прострочення не існувало.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 р. у справі № 909/1134/16 в частині стягнення заборгованості в сумі 133621,60 грн., а також стягнення нарахованих на цю суму штрафних і фінансових санкцій, та прийняти нове рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2017р. справу №909/1134/16 призначено судді-доповідачу ОСОБА_2 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 11.07.2017 р..

Ухвалою суду від 11.07.2017 року розгляд справи відкладався на 08.08.2017 року, з мотивів, наведених у них.

В судове засідання 08.08.2016 року представник апелянта не зявився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача в судове засідання 08.08.2016 року не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, 03.06.15 р. між сторонами укладено договір №03/06 та 02.01.16 р. - договір №02/01, відповідно до умов яких виконавець зобовязується виконати роботи по встановленню вентиляції на обєкті замовника - дитячий садок в мікрорайоні №4 житлового масиву "Пасічна" в м.Івано-Франківську, а замовник зобовязується прийняти та оплатити це замовлення, згідно з умовами даних договорів (п.1.1.договрів). Найменування, кількість, ціна вказуються в актах приймання виконананих будівельних робіт, який є невідємною частиною даного договору (1.2. договорів).

Сторони у п.2.1 договору №03/06 від 03.06.15 р. погодили, що загальна вартість даного договору становить 461641,20 грн.

Відповідно до п.2.1. договору №02/01 від 02.01.16 р., загальна вартість договору становить 479864,40 грн..

Згідно п.2.3 договорів, розрахунки за цими договорами здійснюються в національній валюті України - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця протягом 3(трьох) робочих днів.

Пунктом 4.2.5 договорів, встановлено, що замовник зобовязаний своєчасно, в повному обємі провести оплату виконаної роботи, відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання умов договорів позивачем виконано роботи по встановленню вентиляції та поставлено матеріали на загальну суму 613486 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в 10К за жовтень №5/3-0-1-3 та №5/4-0-1-4 за листопад №5/2-0-1-2, довідками про вартість виконаних будівельних робіт ф. КБ-3 та видатковою накладною №РН-0000002 від 25.03.2016 р. Вказані акти, довідки та видаткова накладна підписані повноважними представниками обох сторін без зауважень та скріплені печатками, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи. Зазначеним спростовуються посилання скаржника на непогодження на виконання додаткових робіт.

В порушення прийнятих на себе договірних зобовязань, виконані позивачем роботи оплачено відповідачем частково в сумі 214958 грн. Внаслідок чого, станом на 31.01.17 р. виникла заборгованість в сумі 398528 грн.. З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено на адресу відповідача претензію №01/12/16 від 01.12.16 р. з вимогою погасити заборгованість, докази чого долучено до матеріалів справи. Проте, як правильно встановив суд першої інстанції зобовязання виконане частково.

Суд першої інстанції підставно виходив з того, що у відповідності зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 ЦК України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обовязковий для виконання сторонами.

В силу ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч.4 ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акти приймання виконаних будівельних робіт є документами, що підтверджують належну якість робіт, оскільки, відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України прийняття робіт свідчить про те, що відповідач оглянув роботи, виконані позивачем відповідно до договору підряду, та не виявив допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків. Акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт також є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в силу того, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Згідно приписів ч.4 ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Статтею 193 ГК України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( п. 1 ст. 612 ЦК України). Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Пунктом п. 5.4 договорів, сторони погодили, що у разі невиконання сторонами зобовязань, що передбачені умовами цього договору, за кожен день прострочення (невиконання, затримки виконання) замовник сплачує виконавцю, або виконавець замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення (невиконання, затримки виконання) зобовязання.

На підставі вищевказаних правових норм та пункту договорів № 03/06 від 03.06.2015 року та № 02/01 від 02.01.2016 року, за період з 04.11.16 року -08.12.16 року на суму боргу 28618,40 грн., за період 04.11.16 року-08.12.16 року на суму боргу 46420,80 грн. та за період з 04.12.16 року- 08.12.16 року на суму боргу 368530,80 грн. позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 3088,02 грн.. Судом першої інстанції належно перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менша за суму заявлену до стягнення, а тому позов підставно був задоволений частково.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року у справі № 909/1134/16 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Івано-Франківської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу приватного підприємства Роса-ІФ, м. Івано-Франківськ, вх. №01-05/2942/17 від 26.06.2017 року - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року у справі № 909/1134/16 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Івано-Франківської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 11.08.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.