ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 905/33/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівКоробенка Г.П.,
Кравчука Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду
від22.03.2017
у справі№905/33/15
Господарського судуДонецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
доПублічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
простягнення суми

за участю

- позивача:Печерний С.А. (довіреність від 10.01.2017)
- відповідача:1) Вєдєрнікова О.С. (довіреність від 12.06.2017) 2) Бруль А.С. (довіреність від 12.06.2017),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач) просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (далі - відповідач) 8 444 675,03 грн. боргу, 1 046 214,26 грн. пені, 591 127,25 грн. штрафу, 64 549,71 грн. три відсотки річних, 1 359 592,68 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив вартість послуг позивача по відбору газу з підземного сховища газу (далі - ПСГ) для покриття негативного дисбалансу відповідача за січень 2013 року, здійсненого 25.12.2014 та оформленого в односторонньому порядку актом приймання-передачі природного газу, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню відповідно до умов договору, штраф згідно зі статтею 231 Господарського кодексу України, а також три відсотки річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.01.2017 (суддя Шилова О.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Скакун О.А., судді Ломовцева Н.В., Колядко Т.М.), в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати вище вказані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

У відзиві відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Постанову прийнято 09.08.2017 у зв'язку з оголошеною у судовому засіданні 02.08.2017, відповідно до приписів статей 77, 1115 Господарського процесуального кодексу України, перервою.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної норм матеріального і процесуального права, а згідно статті 11111 ч.2 п.4 цього кодексу у постанові суду касаційної інстанції мають бути зазначені стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду, рішення, постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 16.04.2014 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № , за умовами якого виконавець зобов'язався протягом строку, визначеного договором, зберігати в ПСГ природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначений у договорі, а замовник зобов'язався внести плату за послуги зі зберігання (закачування, зберігання, відбору) газу у встановлені договором строки.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 договору із зазначених у пункті 2.1 договору обсягів газу страховий запас відсутній. При прийнятті газу замовника відповідно до договору на зберігання та/або створення страхового запасу газу виконавець не набуває право власності на прийнятий газ замовника. Виконавець не має права здійснювати відбір газу, переданого замовником на зберігання та/або створення страхового запасу газу відповідно до договору, без письмової згоди замовника, крім випадків, передбачених у пункті 2.4 договору.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що виконавець має право відбирати страховий запас газу із ПСГ та передавати його замовнику без письмового погодження замовником у разі використання споживачами замовника газу в обсягах, які перевищують установлені договорами на постачання газу із замовником, та/або виникнення дефіциту природного газу в замовника при здійсненні постачання природного газу.

Згідно пункту 4.2 договору замовник оплачує послуги з відбору газу з ПСГ та його зберігання, надані виконавцем, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця до 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем відбору газу.

За Актом приймання-передачі №01-13 від 01.02.2013 позивач транспортував, а відповідач прийняв природний газ обсягом 190 404, 259 тис. м3 у січні 2013 року.

Судами також встановлено, що позивач за актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014 № 162/02-14 в односторонньому порядку здійснив відбір природного газу відповідача із ПСГ та передав його останньому для покриття негативного дисбалансу (дефіциту) природного газу за січень 2013 року у обсязі 125 664,807 тис.куб.м.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, своє рішення про відмову у задоволенні позову мотивував тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі № 910/10190/15 встановлено недійсність правочину, оформленого актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014 № 162/02-14, на підставі якого позивачем заявлено позов у справі № 905/33/15.

Підстави для скасування судових рішень відсутні з огляду на наступне.

Як вбачається із встановлених судами обставин справи, правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовано договором, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до приписів статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1).

Згідно пункту 2.9.2 Порядок доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 № 420 (далі - Порядок), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, головною метою комерційного балансування є встановлення на підставі документально оформлених даних відповідності між фактичним надходженням і фактичним розподіленням газу за звітний місяць по кожному постачальнику газу. Перевищення розподілення газу над його надходженням є негативним дисбалансом, а перевищення надходження газу над його розподіленням - позитивним дисбалансом. Загальний облік дисбалансів проводить Оператор, який інформує постачальників та ГП про наявність дисбалансу за звітний місяць.

Пунктом 2.9.2.2 Порядку передбачено, що при негативному дисбалансі постачальник (за винятком гарантованого постачальника) зобов'язаний до 7 числа місяця, наступного за звітним, відібрати з ПСГ газ, який належить йому, у тому числі страховий запас, в обсязі, достатньому для покриття негативного дисбалансу, та документально оформити з ГЗП такий відбір або провести закупівлю газу в обсязі дисбалансу у ВГ та/або у постачальника, що має позитивний дисбаланс, і документально оформити таку закупівлю.

Пунктом 2.9.2.3 Порядку встановлено, що у разі невиконання постачальником, що має негативний дисбаланс, вимог підпункту 2.9.2.2 підпункту 2.9.2 пункту 2.9 цього розділу Оператор здійснює такі заходи: при негативному дисбалансі - здійснює відбір з ПСГ газу постачальника в обсязі дисбалансу та оформляє в односторонньому порядку передачу газу постачальнику в обсязі дисбалансу, у тому числі шляхом заміщення. При цьому постачальник має здійснити розрахунок з ГЗП за відбір газу з ПСГ на загальних умовах.

Судами встановлено, що позивач за актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014 № 162/02-14 в односторонньому порядку здійснив відбір природного газу відповідача із ПСГ та передав його останньому для покриття негативного дисбалансу (дефіциту) природного газу за січень 2013 року у обсязі 125 664,807 тис.куб.м.

При цьому судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі № 910/10190/15, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 та Вищого господарського суду України від 18.10.2016, визнано недійсним правочин про відбір в односторонньому порядку виконавцем природного газу замовника в обсязі 125 664,807 тис.куб.м, який оформлений актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014 № 162/02-14.

Також за встановлених судами обставин справи за пунктом 2.4 укладеного між сторонами договору позивач має право відбирати страховий запас газу із ПСГ та передавати його замовнику без письмового погодження замовником у разі використання споживачами замовника газу в обсягах, які перевищують установлені договорами на постачання газу із замовником, та/або виникнення дефіциту природного газу в замовника при здійсненні постачання природного газу, а відповідач за умовами пункту 4.2 договору у такому випадку оплачує послуги з відбору газу з ПСГ.

Отже умовою оплати є відбір позивачем без згоди відповідача саме страхового запасу газу із ПСГ.

Як вбачається із встановлених судами обставин справи підставою для недійсності правочину про відбір в односторонньому порядку виконавцем природного газу, який оформлений актом приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ від 25.12.2014 № 162/02-14, у справі № 910/10190/15 було те, що страховий запас газу сформований не був, то позивач за умовами договору не мав права в односторонньому порядку відібрати газ із ПСГ.

За таких обставин суди дійшли вірного висновку, що оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі № 910/10190/15 було визнано недійсним правочин, яким обґрунтовані позовні вимоги у справі що переглядається у касаційному порядку, та виходячи із того, що за наведених вище умов договору у відповідача не виник обов'язок із оплати через невиконання позивачем умов договору, які передбачають оплату, підстави для задоволення позову у справі, що переглядається у касаційному порядку, відсутні.

Позивач цих обставин не спростував.

Відтак судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, було прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності оскарженої постанови суду апеляційної інстанції.

Між тим, відповідно до положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Отже повноваження, надані суду касаційної інстанції, відрізняються від повноважень, наданих судам попередніх інстанцій, і суд касаційної інстанції не має права в черговий раз розглядати спір по суті, а лише перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

При цьому, у Господарському процесуальному кодексі України правовою підставою для скасування судових рішень визначено порушення норм процесуального права, проте суд касаційної інстанції, з урахуванням приписів статей 1115, 1117, 11110 цього кодексу, не вправі визначати порушення судом норми процесуального права те, що позивач не довів обставини справи, на які посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни судових рішень мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскаржених рішень немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі Господарського суду Донецької області №905/33/15, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук