ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. Справа № 910/8108/17

За позовом Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Управляюча компанія І АЙ ДЖИ ІНЖИНІРИНГ

про стягнення 1209853,24грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №10-01/573 від 20.12.2016);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство Вищедубечанське лісове господарство (далі ДП Вищедубечанське лісове господарство) звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Управляюча компанія І АЙ ДЖИ ІНЖИНІРИНГ (далі ТОВ І АЙ ДЖИ ІНЖИНІРИНГ) про стягнення 1209853,24грн у т.ч.: 1174477,05грн основна заборгованість, 35376,19грн договірна компенсація.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором № 23 від 05.03.2014, в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.05.2017 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.06.2017 за вказаною позовною заявою порушено провадження та призначено розгляд справи на 06.07.2017.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.07.2017 розгляд справи відкладено на 31.07.2017

Відповідач у справі ТОВ І АЙ ДЖИ ІНЖИНІРИНГ письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014 між позивачем (далі сторона 1) та відповідачем (далі сторона 2) укладено договір №23 (а.с.14-15, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, предметом договору є організація системи ефективного використання відходів лісового господарства (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, до обовязків позивача у даній справі віднесено у межах власного лісосічного фонду передавати сировину за плату стороні 2 у кількості, якості, асортименті, а також у місці, у строки та за цінами, визначеними сторонами у додатках, які є невідємною частиною вказаного договору.

Згідно п. 3.2 договору, до обовязків відповідача у даній справі віднесено: одержувати сировину від сторони 1; своєчасно та в повному обсязі сплачувати стороні 1 ціну одержаної сировини.

Як визначено п. 4.4 договору, датою прийому-передачі сировини вважається дата підпису повноважних представників сторін акту прийому-передачі та інших супровідних документів.

Ціна договору визначається як сума вартості усієї сировини, що буде передана стороні 2 протягом строку дії договору (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору, оплата переданої сировини здійснюється стороною 2 шляхом перерахування на рахунок сторони 1 суми, що дорівнює ціні переданої сировини, протягом 5 банківських днів з дати підписання акту прийому-передачі.

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014; строк дії договору автоматично продовжується на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін не направить іншій стороні повідомлення про розірвання договору.

Крім того, між сторонами 11.05.2016 укладено додаткову угоду №2 (а.с.19).

Відповідно до п. 2 вказаної додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що сторона 2 оплачує поставлену та неоплачену на день підписання вказаної додаткової угоди частину сировини на суму 850 887,17грн рівними частинами протягом 12 місяців по 74 000,00грн щомісячно.

Згідно п. 3 вказаної додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що на день оплати відповідного щомісячного платежу, встановленого п. 2 вказаної угоди, на нього нараховується подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла в цей місяць. Сторони підтверджують, що таке нарахування є договірною компенсацією за користування коштами, у звязку з чим на суму, встановлену п. 2 вказаної угоди, не розповсюджуються санкції, передбачені п. 6.2 договору.

Також вказаною додатковою угодою, сторонами узгоджено про поставку сировини.

Також між сторонами 11.05.2016 укладено додаткову угоду №4, відповідно до п. 3 якої сторони домовились продовжити термін дії договору до 31.12.2016 (а.с.23).

Як встановлено судом, між сторонами погоджені та підписані специфікації (а.с.16-18, 20-22, 24) якими визначено кількість та вартість продукції, що поставляється за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі товарно-транспортних накладних (копії яких долучено до матеріалів справи) поставлено відповідачу товар та як вказується позивачем в позовній заяві, заборгованість відповідача за поставлену продукцію становить 1 174 477,05грн, а також не сплачено позивачу договірну компенсацію передбачену додатковою угодою №2 від 11.05.2015.

При цьому, як вказується позивачем в позові, відповідачем визнана сума заборгованості, що підтверджується відповіддю на претензію позивача (а.с.25) та актом звіряння розрахунків (а.с.26).

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість відповідача станом на момент звернення до суду з позовом складає 1 174 477,05грн основного боргу та 35 376,19грн договірної компенсації.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Відносини сторін у даній справі регулюються нормами купівлі-продажу.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів оплати товару на суму 1 1 174 477,05грн.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 1 174 477,05грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 35 376,19грн договірної компенсації за користування грошовими коштами за загальний період 22.05.2015 по 31.05.2016.

В силу ст. 536, ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок договірної компенсації за користування грошовими коштами, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 35 376,19грн договірної компенсації обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 18 147,79грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Управляюча компанія І АЙ ДЖИ ІНЖИНІРИНГ на користь Державного підприємства Вищедубечанське лісове господарство 1 174 477,05грн основного боргу, 35 376,19грн договірної компенсації за користування грошовими коштами, а також 18 147,79грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 08.08.2017

Суддя С.І. Чонгова