ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 910/21187/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Євсікова О.О.,
Кролевець О.А.
розглянув касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 28.02.2017р.
та рішеннягосподарського суду міста Києва від 20.12.2016р.
у справі№910/21187/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ"
до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
провизнання частково недійсним договору
за участю представників

позивача - Лавринович В.О.;

відповідача - не з'явились

На підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2017 року у зв'язку з відпусткою суддів Малетича М.М., Плюшка І.А., сформовано колегію суддів у справі №910/21187/16 у складі: головуючий суддя (доповідач) - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Кролевець О.А.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання недійсним п. 9.5 договору застави від 27.09.2011 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.12.2016р. (суддя Ярмак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017р. (колегією суддів у складі головуючого судді Буравльова С.І., суддів: Андрієнка В.В., Шапрана В.В.) у справі №910/21187/16 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Кондитерська фабрика "А.В.К." у задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням, Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою у якій, зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду міста Києва від 20.12.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017р. скасувати, а справу №910/21187/16 направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши представників сторін, суддю-доповідача, перевіривши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.10.2009р. між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк", та Закритим акціонерним товариством "А.В.К.", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "А.В.К.", (далі - позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО, за умовами якого в користування позивача надані кредитні кошти.

27.09.2011 р. між Закритим акціонерним товариством "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Луганськ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ", (далі - заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк", (далі - заставодержатель), з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави (далі - договір застави), згідно з умовами якого заставодавець передав у заставу обладнання для виготовлення кондитерських виробів.

24.10.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Луганськ" та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" було укладено договір про внесення змін до договору застави (далі - договір про внесення змін від 24.10.2013 р.). Відповідно до п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р., сторони домовились викласти п. 9.5 договору застави в наступній редакції: усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Укладення зазначеного договору про внесення змін від 24.10.2013 р. і стало підставою для виникнення спору у даній справі. Так, за твердженнями позивача, пункт 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 р., є недійсним, з огляду на його укладення генеральним директором позивача із перевищенням повноважень та без подальшого схвалення правочину зі сторони Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ". Крім того, третейське застереження не відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

З аналізу норм чинного в Україні законодавства вбачається, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зазначеної позиції дотримується Верховний суд України у постанові Пленуму "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9.

Юридична особа вчиняє правочини через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 Цивільного кодексу України створює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 Цивільного кодексу України). Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

За змістом ст. 154 Цивільного кодексу України та ст. 13 Закону України "Про акціонерні товариства" установчим документом акціонерного товариства є його статут, який повинен містити відомості, зокрема, про склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ними рішень.

Як вірно досліджено судами попередніх інстанцій, відповідно до п. 14.1 статуту позивача одноосібним виконавчим органом Товариства є генеральний директор Товариства, який обирається наглядовою радою Товариства.

Пунктом 14.2 статуту позивача передбачено, що до компетенції генерального директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради Товариства.

Генеральний директор здійснює такі повноваження: вчиняє від імені Товариства усі правочини, укладає та підписує від імені Товариства угоди та договори з юридичними та фізичними особами резидентами та нерезидентами та забезпечує їх виконання. Значні правочини та правочини, щодо вчинення яких є заінтересованість, генеральний директор Товариства має право вчиняти за наявності попереднього рішення відповідного органу Товариства про вчинення такого правочину, наданого згідно цього статуту та чинного законодавства (п. 14.2.16 статуту позивача).

Згідно з п. 14.3 статуту позивача генеральний директор Товариства діє від імені Товариства без довіреності.

Частиною 3 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За змістом положення ч. 1 ст. 32 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу № 3 від 23.10.2013 р. позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Луганськ" загальними зборами позивача були прийняті такі рішення:

- по питанню 4 порядку денного: надати згоду на внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії № 04-В-09/22/ЮО, укладеного ПАТ "АВК" з відповідачем 15.10.2009 р., а саме: змінити строк траншів за лімітом 2, збільшивши його до 365 днів; змінити графік погашення, а саме: погашення кредиту буде здійснюватись щомісячно останні 30 місяців кредитування, починаючи з квітня 2014 року по серпень 2016 року, рівними частинами в сумі по 1 666 666 доларів США, останній платіж в сумі 11 666 686 доларів США буде погашений до 14.09.2016 р.; в день внесення відповідних змін ПрАТ "АВК" повинна бути сплачена комісія за перегляд умов кредитування у розмірі 0,25% від суми 9999996 доларів США;

- по питанню 5 порядку денного: уповноважити директора ОСОБА_5 на укладення та підписання від імені Товариства договору про внесення змін до договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. від 27.09.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3314 та інших пов'язаних з ним договорів і документів тощо, які (зміни) пов'язані із зміною умов кредитування за Кредитним договором, що зазначені в питанні 4 порядку денного цього протоколу, а також з правом визначити на власний розсуд усі інші істотні умови договору про внесення змін, що не обговорені в питанні 4 порядку денного цього протоколу. Тобто, загальними зборами акціонерів Товариства було уповноважено генерального директора товариства-позивача - ОСОБА_5 на визначення на власний розсуд усіх істотних умов договору про внесення змін, що не обговорені в питанні 4 порядку денного цього протоколу.

Суд касаційної інстанції вважає необгрунтованими доводи заявника касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій положень п.16.1. Статуту позивача, оскільки предметом оспорюваного заявником пункту договору не є майно або послуги, ринкова вартість яких становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства.

Відтак, вірним є висновок судів про необгрунтованість доводів позивача стосовно відсутності у генерального директора повноважень для укладення договору про внесення змін від 24.10.2013 р., зокрема, в частині укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження. Заявником касаційної карги зазначеного не спростовано та не вказано норм чинного в Україні законодавства або пункту статуту, які б вимагали обов'язкового отримання генеральним директором попередньої згоди будь-якого іншого органу позивача на укладення третейської угоди, або ж встановлювали обмеження його повноважень щодо укладення третейської угоди.

Враховуючи викладене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обгрунтованого висновку про наявність у директора позивача необхідного обсягу повноважень для укладення договору про внесення змін від 24.10.2013 р.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про третейські суди" визначено, що третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Згідно ч. ч. 4, 5, 9 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

За вимогами ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Умовами спірного третейського застереженням передбачено, що регламент постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про третейські суди" формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

За ч. ч. 1, 2 ст. 14 регламенту постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" формування складу третейського суду в Третейському суді здійснюється в порядку встановленому цим регламентом або третейською угодою (третейським застереженням). Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається третейським суддею одноособово.

Будь-яку справу, що відноситься до підсудності Третейського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Рішення про колегіальний розгляд справи приймається головою Третейського суду.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про те, що третейське застереження, викладене у п. 9.5 договорів застави в редакції п. 3 договорів про внесення змін до договорів застави, не суперечить вимогам ст. 17 Закону України "Про третейські суди", а умова щодо розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду, не є умовою щодо формування складу третейського суду сторонами.

Крім того, відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, норми Конституції України визнають право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів реалізації вказаного права є звернення до третейського суду, який не віднесено до судів загальної юрисдикції, але який, за приписами Закону України "Про третейські суди", є недержавним незалежним органом захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері цивільних і господарських відносин.

При цьому, здійснюючи передбачену ст. 3 Закону України "Про третейські суди" функцію захисту, третейські суди розглядають спір сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч. 5 ст. 55 Конституції України.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України вищезазначені обставини справи, враховуючи, що заявником касаційної скарги не спростовано правильності здійснених судами попередніх інстанцій висновків, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані судові акти відповідають нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для їх скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Луганськ" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017р. у справі №910/21187/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

О.А. Кролевець