РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017Справа №910/5221/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ"

Державної іпотечної установи

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про припинення дій , що порушують право та зобов'язання вчинити дії

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача Мостипанюк В.І. за дов.

від відповідача 1 Літовченко І.В. за дов.

від відповідача 2 Вичівська О.Ю. за дов.

Тодосієнко В. М. за дов.

від третьої особи Жегулін Ю. М. за дов.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича звернулось до Господарського суду міста Києва Державного підприємства "Національні інформаційні системи"; Державної іпотечної установи; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про припинення дій, що порушують право та зобов'язання вчинити дії.

До початку розгляду справи по суті позивачем двічі було подано заяву про зміну предмету позову (прийняті судом), в останній позивач просив суд: застосувати наслідки недійсності договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д-1.1/2014 шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за № 14523603 від 05.09.2014 на рухоме майно (майнові права) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (), переданого в заставу Державній іпотечній установі () на підставі недійсного Договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису; зобов'язати Державну іпотечну установу () утриматися у майбутньому від вчинення дій, пов'язаних із реєстрацією у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна нових обтяжень на майнові права Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (), передані в заставу Державній іпотечній установі на підставі недійсного Договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014.

В судовому засіданні 01.08.2017 відповідачем - 2 було подане клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в якому відповідача - 2 просив суд залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України.

В судовому засіданні 01.08.2017 судом оголошено перерву до 03.08.2017, розгляд клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору перенесено на наступне судове засідання.

Через відділ канцелярії господарського суду 03.08.2017 від позивача надійшли заперечення на клопотання Державної іпотечної установи про залучення третіх осіб.

В судове засідання 03.08.2017 представники позивача, відповідачів та третьої особи з'явилися. Представник відповідача - 2 в судовому засіданні подав письмове клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просив суд зупинити провадження в справі № 910/5221/17 до закінчення судового розгляду справи № 910/6052/16.

В судовому засіданні 03.08.2017 представник відповідача - 2 підтримав подане ним 01.08.2017 клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивач та третя особа проти задоволення вказаного клопотання заперечили.

Розглянувши клопотання відповідача - 2 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору суд дійшов висновку про його необґрунтованість та відмовив в його задоволенні.

Так, у відповідності до положень ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Отже, у заяві про вступ або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, повинно бути зазначено: а) на стороні позивача чи відповідача братиме участь третя особа; б) підстави вступу або залучення, які полягають у тому, які правовідносини існують у третьої особи з однією з сторін та яким чином рішення суду вплине на ці правовідносини.

Відповідач - 2 просить залучити до участі у справі Кабінет Міністрів України та Міністерство фінансів України на тій підставі, що рішення у справі впливає на їх права та обов'язки, як гарантів за зобов'язаннями Державної іпотечної установи з виплати власникам облігації їх номінальної вартості, оскільки позивач є власником іменних відсоткових облігацій ДІУ з додатковим забезпеченням.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (абз. 5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідач - 2 не зазначив у своєму клопотанні про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору яким чином рішення у справі вплине на правовідносини Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України з однією із сторін у справі, чи буде саме у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи вказаних осіб наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки, або змінено їх наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. За вказаних обставин клопотання відповідача - 2 є необґрунтованим і відповідно не підлягає задоволенню.

Розглянувши клопотання відповідача - 2 про зупинення провадження у справі суд теж відмовив в його задоволенні з огляду на нижчевикладене.

Відповідач - 2 просить суд зупинити провадження у справі № 910/5221/17 до закінчення судового розгляду справи № 910/6052/16, оскільки Державна іпотечна установа звернулася до Київського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд справи № 910/6052/16 за ново виявленими обставинами, і згідно інформації з офіційного сайту «arbitr.gov.ua» заява Державної іпотечної установи зареєстрована 21.06.2017 і відбувся автоматичний розподіл щодо визначення складу суду.

У відповідності до положень ст. 79 ГПК України Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається із матеріалів справи постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017 і на момент розгляду справи є чинною.

Також, судом встановлено, що відповідач - 2 і раніше звертався до Київського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16 за нововивченими обставинами, в результаті розгляду якої 24.05.2017 апеляційним судом було винесено ухвалу, якою вказану вище постанову залишено без змін.

Крім того, інформація про розгляд іншої справи підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами, а відповідачем - 2 таких документів додано до клопотання не було

За вказаних обставин у суду відсутні будь - які правові підстави для задоволення клопотання відповідача - 2 про зупинення провадження у справі, і відповідно таке клопотання задоволенню не підлягає.

Сторони та третя особа надали суду усні пояснення по суті справи в яких позивач та третя особа позовні вимоги підтримали, а відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили.

Позовні вимоги мотивовані недійсністю договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014, на підставі якого виникло обтяження за № 14523603 від 05.09.2014.

Відповідач - 1 частково відхиляє позовні вимоги позивача з підстав не доведення позивачем обставин порушення відповідачем - 1 його прав та підстав покладення законодавцем відповідальності за неправомірне існування запису про обтяження в Державному реєстрі саме на обтяжувача. Також відповідач - 1 зазначає, що реєстратором в Державному реєстрі, обтяження за № 14523603 від 05.09.2014 виступало Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, відповідно на думку відповідача - 1, визначення його відповідачем у даній справі є безпідставним.

Відповідач - 2 проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що законом не передбачено можливості застосування наслідків недійсного правочину, зобов'язання за яких припинено на майбутнє, що вимоги про застосування наслідків недійсного правочину є майновими, і відповідно мають бути оплачені відповідним судовим збором, проте не оплачені, що положення ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, та що заявлена позивачем вимога щодо утримання вчинення дій на майбутнє суперечить нормам законодавства, які позивач навів у своїй заяві для обґрунтування відповідної вимоги.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 27.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - AT «Дельта Банк», банк, позивач, заставодавець) та Державною іпотечною установою (надалі - ДІУ, заставодержатель, клієнт, відповідач-2) укладено Договір банківського рахунку №26/995-070 (надалі - договір банківського рахунку), відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання договору. Підписання договору клієнтом підтверджує, що ознайомлений з тарифами та немає жодних заперечень щодо них.

Пункт 1.2. договору банківського рахунку передбачає, що банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

04.09.2014 в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку, між банком та клієнтом укладено договір застави майнових прав №Д- 1.1/2014 (надалі - договір застави), пунктом 1.1. якого передбачено, що заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами: від 09.06.2011 №ВКЛ-2005880; від 19.07.2012 №НКЛ-2005469/2; від 27.06.2013 №ВКЛ-2005469/4; від 03.07.2013 №НКЛ-2005469/5, детальна інформація щодо яких та структура їх забезпечення наведена у додатку №1 до договору/(далі - майнові права).

Сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення договору складає 1 441 396 562, 46 грн. 46 коп. (п. 1.2. договору застави).

Відповідно до договору застави, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань позивача за договором банківського рахунку, 04.09.2014 між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.2/2014 (надалі - договір відступлення права вимоги).

Згідно пункту 1.2. договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до договору (надалі - права вимоги).

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51674128 від 10.03.2017, 05.09.2014 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі зазначеного вище договору застави зареєстровано приватне обтяження за №14523603 щодо майнових прав AT «Дельта Банк» на користь ДІУ, про що внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідний запис за №55.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі №910/6052/16 за позовом AT «Дельта Банк» до ДІУ про визнання недійсними договорів, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, визнано недійсними договір застави майнових прав від 04.09.2014 №Д-1.1/2014 та Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014. Отже, рішення суду у справі № 910/6052/16 набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини недійсності договорів застави та відступлення права вимоги встановлені в межах справи №910/6052/16 є преюдиційними для даної справи та не доводяться знову у даній справі.

В подальшому, позивач звернувся до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (надалі - ДП «НІС», відповідач-1) із листом за вих. №2090 від 16.03.2017 «Щодо вилучення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна», в якому просив припинити обтяження за №14523603 від 05.09.2014, шляхом вилучення запису за №55.

Відповідач - 1 надав позивачу відповідь на вказаний вище лист за вих. № 1376/082-14 від 28.03.2017, в якій зазначив, що припинення обтяження рухомого майна, може бути здійснено на підставі або заяви обтяжувала або рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, позивач звернувся до відповідача - 2 із листом за вих. № 2795 від 06.04.2017 «Щодо вилучення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна», в якому просив ДІУ звернутися до ДП «НІС» із заявою про припинення обтяження за № 14523603 від 05.09.2014. У відповідь на вказаний лист позивача відповідач - 2 листом від 10.05.2017 вих. № 2894/15 повідомив позивача, що на його думку звернення останнього є передчасним та безпідставним.

За твердженням позивача, наявність на момент розгляду справи, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (надалі - ДРОРМ, Державний реєстр обтяжень) чинного обтяження на користь ДІУ за №14523603 від 05.09.2014 та запису за №55 внесених на підставі недійсного договору застави, створюють значні перешкоди для AT «Дельта Банк» у здійсненні повного комплексу правомочностей власника (зокрема, вільного та безумовного розпорядження) належними позивачу майновими правами, які були предметом договору застави. Крім того, існування приватного обтяження на користь відповідача-2 щодо майна AT «Дельта Банк» перешкоджає своєчасному та належному здійсненню процедури продажу майна (активів) неплатоспроможного банку, з метою задоволення законних (акцептованих) вимог його кредиторів та вкладників, унеможливлює належне виконання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб функцій, покладених на нього спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що в свою чергу, не сприяє ефективному процесу ліквідації ПAT «Дельта Банк».

Предметом позову у справі є вимоги позивача про застосування наслідків недійсності договору застави шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідного обтяження та вилучення з реєстру відповідного запису, та про зобов'язання відповідача - 2 утриматися в майбутньому від вчинення дій, пов'язаних з реєстрацією у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна нових обтяжень на підставі недійсного договору застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, які захищаються, зокрема, шляхом припинення господарських правовідносин, а також визнання наявності або відсутності прав.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно зі статтею 28 Закону України "Про заставу" застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави;в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що недійсний договір в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, суд дійшов висновку про припинення застави, що виникла на підставі договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д- 1.1/2014.

Згідно із ч. 2 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на рухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Разом з цим, процедура реєстрації обтяжень рухомого майна регламентується Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, зареєстрованою в Мін'юсті України 29.07.2004 за № 942/9541.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 43 вказаного Закону відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.04 № 830, затверджено Порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а Наказом Міністерства юстиції України від 29.07.04 №73/5, затверджено Інструкцію про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв.

Пунктом 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №830 від 05.07.2004 визначено, що відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Відповідно до п.3.2. Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, яка затверджена наказам Міністерства юстиції України №75/5 від 29.07.2004 за зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.07.2014 за №942/9541, перед унесенням змін до запису Реєстратор повинен знайти необхідний запис у Реєстрі. Ідентифікація запису в Реєстрі здійснюється за його реєстраційним номером. Для запобігання помилкам та гарантії внесення змін саме до того запису застосовується контрольна сума запису. Реєстраційний номер та контрольна сума запису надаються при реєстрації запису в Реєстрі обтяжень та відображаються у Витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Реєстраційний номер запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є незмінним протягом усього часу його існування, а контрольна сума перераховується після внесення кожної зміни до цього запису.

Відповідно до пункту 12 Порядку, про внесення до Державного реєстру запису про обтяження рухомого майна реєстратор видає обтяжувачу чи уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає боржнику.

Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Згідно з п.25 Порядку реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

Отже, наведеними нормами визначено дві підстави для внесення змін до реєстру: за заявою обтяжувача чи уповноваженого органу та за рішенням суду, а подання такої заяви є законодавчо визначеним обов'язком обтяжувача чи уповноваженої особи. При цьому, статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не встановлено обов'язкових відомостей, які мають бути зазначені в рішенні суду у разі припинення обтяження на підставі рішення суду.

Статтею 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що Держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб.

Держатель Державного реєстру виконує такі функції: 1) організує ведення Державного реєстру; 2) приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; 3) забезпечує вільний доступ будь-яких осіб до внесених до Державного реєстру відомостей про обтяження цілодобово протягом семи днів на тиждень; 4) надає витяги з Державного реєстру про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна; 5) стягує плату за внесення записів до Державного реєстру та надання витягів з нього.

Держатель Державного реєстру наділяє відповідних суб'єктів повноваженнями реєстраторів Державного реєстру, які надаватимуть послуги щодо внесення записів до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень, звернення стягнення на предмет обтяження та надання витягів з Державного реєстру, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно наказу Міністерства юстиції України «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 07.07.2006 № 57/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 № 802/12676, реєстраторами Державного реєстру є Державне підприємство «Національні інформаційні системи», державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача-2, як обтяжувача майна, за недійсним договором застави, з листом вих. № 2795 від 06.04.2017 «Щодо вилучення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна», в якому просив ДІУ звернутися до ДП «НІС» із заявою про припинення обтяження за № 14523603 від 05.09.2014.

Проте, як встановлено судом, відповідач-2 після припинення застави всупереч вищезазначених норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №830 від 05.07.2004, не звернувся із заявою до реєстратора про припинення обтяження і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна записів про обтяження рухомого майна, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, а згідно зі ст. 16 названого Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї ж Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи на пред'явлення в суді такої вимоги на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, обрання позивачем певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Статтею 16 ЦК України і ст. 20 ГК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. При цьому, визначений вказаними статтями перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у названих статтях, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

При цьому, позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Суд зазначає, що саме відповідач-1 є реєстратором Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на якого покладений обов'язок по внесенню та виключенню записів про обтяження до/з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставах, передбачених відповідними нормативно - правовими актами, а тому звернення до суду з вимогами до відповідача-1 про припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за № 14523603 від 05.09.2014 на рухоме майно (майнові права) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (), переданого в заставу Державній іпотечній установі () на підставі недійсного Договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису є ефективним способом захисту прав і інтересів позивача.

За таких підстав, враховуючи те, що існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна записів про обтяження майна, яке належить позивачу, порушує права останнього вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, позовна вимога позивача до відповідача - 1 про припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за № 14523603 від 05.09.2014 на рухоме майно (майнові права) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (), переданого в заставу Державній іпотечній установі () на підставі недійсного Договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Доводи відповідача - 1 щодо не доведення позивачем обставин порушення відповідачем - 1 його прав та підстав покладення законодавцем відповідальності за неправомірне існування запису про обтяження в Державному реєстрі саме на обтяжувача, та щодо безпідставного визначення Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відповідачем у даній справі відхиляються судом з вищевикладених підстав. Так само, доводи відповідача - 2 проти задоволення позовних вимог: що вимоги про застосування наслідків недійсного правочину є майновими, і відповідно мають бути оплачені відповідним судовим збором, проте не оплачені; що положення ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин оцінені судом критично та відхилені. Зокрема, вказані доводи відповідачів є юридично неспроможними з огляду на таке.

Як зазначалося судом вище, згідно наказу Міністерства юстиції України «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна» від 07.07.2006 № 57/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.07.2006 № 802/12676, реєстраторами Державного реєстру є, зокрема, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», на яке покладено зобов'язання по внесенню та виключенню записів про обтяження до/з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставах, передбачених відповідними нормативно - правовими актами.

Крім того, у зв'язку із внесенням змін від 25.06.2015 до наказу № 57/5 перелік реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна доповнено новим суб'єктом - Державним підприємством «Національні інформаційні системи» та виключено Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Статтею 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом (ст. 11 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Отже, обтяжування є правом, що виникає на підставі, зокрема, договору і реєструється в Державному реєстрі в порядку визначеному законом на підставі заяви обтяжувача, із посиланням на підставу виникнення обтяження та його зміст (відповідний правочин).

Як встановлено судом, договір застави на підставі якого у відповідача - 2 виникло право обтяження за № 14523603 від 05.09.2014 на рухоме майно (майнові права) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» був визнаний недійсним постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16.

В силу приписів ст. 216 ЦК України правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь - яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

З огляду на вказане суд погоджується з позивачем, що встановлення недійсності договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д-1.1/2014, безумовно має наслідком припинення приватного обтяження на користь ДІУ у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого на підставі такого правочину.

В силу положень ч. 1 ст. 236 ЦК України вказаний договір є недійсним з моменту його вчинення. При цьому, ч. 2 ст. 236 ЦК України, згідно з якою якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється, не встановлює винятків із правил ч. 1 ст. 236 ЦК України.

Отже, взаємні права та обов'язки за недійсним договором застави, на підставі якого було зареєстроване обтяження за № 14523603 від 05.09.2014, по суті не виникли, оскільки такі виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності відповідним правочином, а договір застави чинності не набрав (є не чинним).

Також, враховуючи зазначене, відповідач - 2 на момент розгляду справи не є обтяжувачем в розумінні положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", і відповідно не наділений правомочностями обтяжувача, в тому числі щодо подання заяви про припинення обтяження.

Посилання відповідача - 2 на положення ст. 1057-1 ЦК України відхиляються судом, як безпідставні, оскільки судом не встановлено існування між сторонами кредитних правовідносин.

Враховуючи, що за недійсним договором застави майнових прав від 04.09.2014 № Д-1.1/2014 ПАТ «Дельта Банк», як заставодавець жодного майна на користь ДІУ, як заставодержателя не передавало, на момент розгляду справи єдиним наслідком такого правочину є наявність відповідного запису про обтяження за таким договором у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо майна банку на користь відповідача - 2, вимоги про застосування наслідків недійсності правочину в даному випадку носять немайновий характер, і такі вимоги оплачені позивачем в порядку та розмірі визначеному законом.

Оскільки підставами позову ПАТ «Дельта Банк» у справі № 826/23583/15 є факт нікчемності договору застави підтверджений протоколом комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 22.09.2015 № 54, затверджений Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та повідомленням про нікчемність від 24.09.2015 за вих. № 8951. В то й час, як підставою позовних вимог у даній справі є факт недійсності договору застави, встановлений постановою Київського апеляційного господарського суду правові підстави позовів у вказаних справах є різними. Відтак, в даному випадку відсутні обставини, що зумовлюють залишення позову без розгляду, у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача - 2 утриматися у майбутньому від вчинення дій, пов'язаних із реєстрацією у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна нових обтяжень на майнові права Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», передані в заставу Державній іпотечній установі на підставі недійсного Договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014, то відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на нижчевикладене.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. Така формула не передбачає можливості захисту превентивними способами (позовами).

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст. 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статей ЦК України, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Водночас за змістом наведених норм, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення немає, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

За вказаних обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача - 2 утриматися у майбутньому від вчинення дій, пов'язаних із реєстрацією у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна нових обтяжень на майнові права позивача, передані в заставу відповідачу - 2 на підставі недійсного договору застави майнових прав від 04.09.2014 № д-1.1/2014 не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача -2 пропорційно задоволених вимог, оскільки спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача - 2.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" внормовано, що зайво сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких підстав, позивачу слід повернути зайво сплачений судовий збір, але оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору, зайво сплачений судовий збір не повертається судом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Застосувати наслідки недійсності договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д-1.1/2014 укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, шляхом припинення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за № 14523603 від 05.09.2014 на рухоме майно (майнові права) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-Б; ), переданого в заставу Державній іпотечній установі (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34; ) на підставі недійсного Договору застави майнових прав від 04.09.2014 № Д - 1.1/2014, та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідного запису № 55, а саме:

- боржник: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», код: 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б;

- вид обтяження: приватне обтяження;

- тип обтяження: застава рухомого майна;

- зареєстровано: 05.09.2014 16:36:57 за № 14523603;

- підстава обтяження: Договір застави майнових прав, № Д-1.1/2014, 04.09.2014, Державна іпотечна установа.

Стягнути з Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-Б; ) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.08.2017

Суддя І.І. Борисенко