донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.08.2017 справа №905/3593/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_5 за довіреністю Не зявився
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман
на рішення господарського суду Донецької області
від07.03.2017р. (повний текст рішення підписано 13.03.2017р.)
у справі№ 905/3593/16 (суддя Паляниця Ю.О.)
за позовом до: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман Приватного акціонерного товариства Краснодонвугілля, м.Сєвєродонецьк
простягнення 940500, 00 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.03.2017р. у справі №905/3593/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства Краснодонвугілля, м.Сєвєродонецьк про стягнення збитків за втрачений вантаж у розмірі 940500 грн. задоволені у повному обсязі.

Публічним акціонерним товариством Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати судове рішення у звязку з тим, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що на станції Краснодон сталась пожежа, наслідком якої стало пошкодження спірних вагонів, що на думку апелянта, є підставою для звільнення залізниці від відповідальності.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, про що також зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Третя особа у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №905/3593/16; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представників сторін; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман та скасування рішення господарського суду Донецької області від 07.03.2017р. у справі №905/3593/16 з огляду на наступне.

Так, 02.04.2016р. та 03.04.2016р. за залізничними накладними №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258 у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, 60418458, №56451511, №56193881 Приватним акціонерним товариством Краснодонвугілля (вантажовідправник) зі станції відправлення Краснодон Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажено на адресу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (вантажоотримувач) вантаж вугільний концентрат.

За приписами п.1.1.1 п.1.1 ст.1 Терміни доставки вантажів Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, у разі перевезення вантажів вантажною швидкістю вагонними відправками, залізниці зобовязані доставляти вантажі за призначенням у термін, що становить 1 добу на кожні повні та неповні 200 км.

Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з п. 1 вказаних Правил збільшуються на 1 добу на операції, повязані з відправленням та прибуттям вантажу. (п.2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів).

Статтею 41 Статуту залізниць України встановлено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Згідно з п.30 вищевказаних накладних тарифна відстань перевезення складає 883 км.

Відтак, строк доставки вантажу на станцію "Сартана" Донецької залізниці за наведеними накладними складає 6 (шість) діб, тобто вантаж мав прибути за призначенням 08.04.2016р. (залізничні накладні від 02.04.2016р.) та 09.04.2016р. відповідно (залізничні накладні від 03.04.2016р.)

За приписами п.2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Однак, за твердженням позивача, вантаж на станцію призначення Сартана Донецької залізниці одержувачу Приватному акціонерному товариству Металургійний комбінат Азовсталь залізницею до теперішнього часу не доставлений.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача завданих збитків за втрачений вантаж у розмірі 940 500,00 грн.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено в ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України (далі Статут залізниць) накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Складанням вищевказаних накладних підтверджується прийняття залізницею до перевезення спірного вантажу.

Статтею 130 Статуту залізниць встановлено, що право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі втрати вантажу має одержувач - за умови пред'явлення вантажної квитанції з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу і документів, що підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу. У разі неможливості пред'явлення вантажної квитанції подається довідка станції відправлення про прийняття вантажу до перевезення з відміткою станції призначення про неприбуття вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є покупцем вугільної продукції за Договором №710-У/09-12КУО від 28.09.2012 року, укладеного між позивачем та третьою особою.

При цьому, датою переходу права власності вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі відвантаженої вугільної продукції, у якому вказується кількість поставленої продукції, згідно з даними, вказаними у залізничних накладних, а також ціна згідно з специфікацією. (п. 2.2. Договору)

Як свідчать матеріали справи, 02.04.2016р. та 03.04.2016р. між позивачем та третьою особою підписано акти приймання-передачі відвантаженої вугільної продукції №00000779, №00000780.

За таких обставин, Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь є власником/одержувачем спірного вантажу та має право пред'являти відповідні позови до залізниці.

Відповідно до вимог ст. 117 Статуту залізниць відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на його вимогу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки.

Таким чином, вугільний концентрат, відправлений у вагонах №62311758, №56334063, №62314612, №54751839, №61078531, №62256656, №56451511, №56193881, який був прийнятий залізницею до перевезення за залізничними накладними №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258, вважається втраченим з 08.05.2016р. та з 09.05.2016р. відповідно.

Згідно з ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст. 110 Статуту залізниць визначено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць. Згідно з частиною 2 цієї ж статті за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічна норма міститься у ст. 113 Статуту залізниць.

Таким чином, прийнявши спірний вантаж до перевезення, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман, як перевізник, зобовязалось доставити вантаж його власнику (у даному випадку позивачу), однак не забезпечило збереження вантажу на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники на підставі ст. 113 Статут залізниць України несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно п. 114 Статуту залізниць, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 8 п. 2 ст. 16 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками згідно ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 2.7. Розяснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. в редакції від 29.09.2008 р. № 04-5/225 зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів вважає його арифметично вірним, оскільки загальна маса спірного вантажу складає 627 тонн, в свою чергу, вартість однієї тони вантажу, який перевозився у вагонах, відповідно до рахунків фактур №00000779 від 02.04.2016р. та №00000780 від 03.04.2016р., становить 1250,00 грн. без ПДВ.

Відтак, вартість спірного вантажу становить 940500,00 грн (627т*1250,00грн*20% ПДВ).

Стягнення збитків є заходом цивільної відповідальності. Необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є: протиправність поведінки особи; збитки, як результат протиправної поведінки; причинний звязок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина особи, що заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Умовою відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вина боржника. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання. На нього покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір. Застосування принципу вини як умови відповідальності за порушення зобов'язання, пов'язане також з необхідністю з'ясування таких обставин, як вина кредитора або вина обох сторін.

Проте, доказів не збереження вантажу не з вини залізниці, відповідачем не надано.

Твердження апелянта про звільнення від відповідальності за втрату вантажу у звязку з пожежею на станції Краснодон не приймається судом до уваги з огляду наступне.

У якості підтвердження повернення вантажу вантажовідправнику, відповідачем до матеріалів справи надано копії накладних №53170718, №53170825, №53170833, №53170783, №53170726, №53170817, №53170791, №53205258 з відміткою у графі 49 про те, що вантаж 07.04.2016р. повернутий вантажовідправнику.

Однак, надані накладні не є належними доказами на підтвердження факту повернення вантажу вантажовідправнику, оскільки по перше, додатком №3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України не передбачена можливість проставлення у цьому розділі відмітки про повернення вантажу вантажовідправнику з огляду на те, що в графі 49 накладної зазначається повідомлення одержувача про прибуття вантажу, по друге, у вказаній графі не зазначено ким саме отримано спірний вантаж.

В свою чергу, доказів звернення відповідача до вантажовідправника (ПАТ Краснодонвугілля) про небхідність отримання вантажу, матеріали справи не містять, як і не містять доказів складання актів про кількість втраченого вантажу.

Надані до матеріалів справи лист б/н та б/д (а.с.58 т. 1) та акти загальної форми №11 (а) від 04.04.2016р. (а.с. 84-85 т.1) та №39 від 07.04.2016р. (а.с.176, а.с.177 т.1) свідчать лише про пошкодження вагонів та перевантаження вантажу у інші вагони, в той час як залізницею прийнято до перевезення вантаж, вугільну продукцію.

Інших доказів повернення вантажу вантажовідправнику, відповідачем не надано.

Таким чином, доводи апелянта про повернення вантажу вантажовіправнику є необгрунтованими.

Посилання відповідача на приписи ст.111 Статуту залізниць України, згідно з якою залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало також не приймаються судом до уваги, оскільки належним підтвердженням дії обставин непереборної сили та їх тривалості є довідка/сертифікат Торгово-промислової палати України, якого не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

Тобто, в даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання ним своїх зобовязань за договором.

Згідно зі ст.129 Конституції України, ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, з урахуванням фактичних обставин справи, своїх зобовязань за спірним перевезенням підприємство залізничного транспорту загального користування не виконало належним чином, оскільки не забезпечило збереження довіреного йому вантажу. Факт втрати вантажу у зазначеній раніше кількості підтверджений матеріалами справи. Отже, колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь заявлених збитків у розмірі 940 500,00грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності до спірного перевезення, оскільки у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягає саме ст. 315 Господарського кодексу України, за приписами якої початком перебігу строку позовної давності є день одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для даної відповіді.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 19.04.2012 р. у справі №10-26/166-10-4300.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 07.03.2017р. у справі №905/3593/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.03.2017 р. у справі №905/3593/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3