РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017Справа № 910/2921/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 6 736,62 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявились;

від відповідача: Риков О.О. (представник за довіреністю №43 від 02.03.2017р.);

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (надалі - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 6 736,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачеві в задоволенні його вимог, посилаючись на відсутність у застрахованого позивачем автомобіля станом на момент ДТП, що мала місце 23.11.2015р. страхового захисту за Договором № 28-0107-15-00770 від 09.11.2015р., відсутність згоди вигодонабувача за договором щодо перерахування суми страхового відшкодування на рахунок СТО. Крім того, відповідач вказує на те, що за висновком судової експертизи у даній справі, з яким він погоджується, розмір страхового відшкодування має складати 4 195,07 грн. (4 695,07 грн. (вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 500,00 грн. (франшиза)).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 28.03.2017р. Крім того, направлено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Судове засідання 28.03.2017р. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2017р. розгляд справи призначено на 11.04.2017р.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.04.2017р. у даній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

Супровідним листом № 01-16144/17 від 14.04.2017р. матеріали справи № 910/2921/17 скеровано до експертної установи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2017р. у зв'язку з надходження клопотання судового експерта поновлено провадження у справі № 910/2921/17, повторно зобов'язано позивача оплатити вартість судової експертизи, погоджено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз проведення судової експертизи у даній справі у строк понад два місяці, зобов'язано сторін в строк до 26.05.2017р. включно надати суду необхідні для проведення судової експертизи документи та зупинено провадження у справі на час проведення судової експертизи.

13.07.2017р. до суду від експертної установи надійшов висновок експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 7685/17-54 від 20.06.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017р. поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.08.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017р. розгляд справи відкладено до 15.08.2017р. Крім того, в порядку ст. 38 ГПК України витребувано у позивача докази сплати першої частини страхової премії за умовами Договору страхування №28-0107-15-00770 від 09.11.2015р. з фотографіями автомобіля «MG 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент страхування, акт огляду транспортного засобу (автомобіля «MG 350», реєстраційний номер НОМЕР_1) на момент страхування разом з заявою на його страхування.

В судове засідання 15.08.2017р. представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, витребувані судом докази суду не надав.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 15 серпня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2015р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0107-15-00770 (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе, зокрема, обов'язок по страхуванню автомобіля "MG 350", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль) зі строком дії з 00:00 год. 10.11.2015р. по 24:00 год. 09.11.2016р. Вигодонабувачем за договором є ПАТ АБ "Укргазбанк".

23.11.2015р. на перехресті Дарницького шосе та вул. Сортувальна в м. Києві ОСОБА_3 керуючи автомобілем "ВАЗ 2109", реєстраційний номер НОМЕР_2, з крайньої правої смуги руху, де дозволено напрямок руху тільки праворуч, поїхав прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "MG 350", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкоджень вказаних транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14.01.2016р. у справі №753/23812/15-п ОСОБА_3 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно наданого позивачем рахунку на оплату СТО (ТОВ «АРТ Драйв») № від 07.12.2015р. та ремонтної калькуляції № 7561 від 03.12.2015р. вартість ремонту автомобіля "MG 350", реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 7 236,62 грн.

Відповідно до Страхового акту № ДККА-47951 від 02.02.2016р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 7 236,62 грн.

Листом вих. № 302/09-152 від 24.12.2015р. вигодонабувач (ПАТ АБ "Укргазбанк") погодив позивачеві виплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок СТО за відповідних умов.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 7 236,62 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1903 від 04.02.2016р. на вказану суму.

Позивачем було направлено на адресу відповідача заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 25453 від 11.03.2016р. (докази направлення та отримання заяви відповідачем у матеріалах справи) на суму 7 236,62 грн., яка була залишена останнім без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем з урахуванням рахунку на оплату СТО (ТОВ «АРТ Драйв») № від 07.12.2015р. та ремонтної калькуляції № 7561 від 03.12.2015р., на підставі складеного ним Страхового акту № ДККА-47951 від 02.02.2016р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 7 236,62 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

З метою правильного та об'єктивного розгляду даної справи, судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо визначення дійсної вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу "MG 350", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 23.11.2015р. на перехресті Дарницького шосе та вул. Сортувальна в м. Києві.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 7685/17-54 від 20.06.2017р., з яким погодився відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, дійсна вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу "MG 350", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 23.11.2015р. на перехресті Дарницького шосе та вул. Сортувальна в м. Києві складала 4 695,07 грн.

Вказаний висновок судової експертизи, за правилами, встановленими ст. 43 процесуального кодексу, розцінений судом як належний доказ з визначення вартості відновлюваного ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "ВАЗ 2109", реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу №АЕ/4517254.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АЕ/4517254 розмір франшизи становить 500,00 грн., а ліміт відповідальності по майну - 50 000,00 грн., отже, з відповідача має бути стягнуто 4 195,07 грн. (4 695,07 грн. (вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 7685/17-54 від 20.06.2017р.) - 500,00 грн. (розмір франшиза за Полісом №АЕ/4517254)), про що слушно зауважено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Суд відхиляє як не обґрунтовані посилання відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності у застрахованого позивачем автомобіля станом на момент ДТП, що мала місце 23.11.2015р. страхового захисту за Договором № 28-0107-15-00770 від 09.11.2015р., оскільки вказані відповідачем обставини спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0107-15-00770 від 09.11.2015р. укладено на строк з 00:00 год. 10.11.2015р. по 24:00 год. 09.11.2016р., відтак станом на дату ДТП на застрахований позивачем автомобіль поширювалась дія договору. Доказів зворотного відповідачем не надано, а тягар доказування, оскільки відповідач заперечує проти чинності договору страхування (наявності страхового захисту) в силу положень ст. ст. 33, 34 ГПК України лежить на відповідачеві.

При цьому, оскільки судом було витребувано у позивача докази сплати першої частини страхової премії за умовами Договору страхування №28-0107-15-00770 від 09.11.2015р. з фотографіями автомобіля «MG 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент страхування, акт огляду транспортного засобу (автомобіля «MG 350», реєстраційний номер НОМЕР_1) на момент страхування разом з заявою на його страхування та останнім вказаних доказів суду не надано, суд позбавлений можливості дослідити такі докази та при вирішенні даного спору виходить з наявних у суду документів.

З огляду на наявність в матеріалах справи листа вигодонабувача (ПАТ АБ "Укргазбанк") вих. № 302/09-152 від 24.12.2015р., яким погоджено позивачеві виплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок СТО, посилання відповідача на відсутність такої згоди судом не приймаються.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає, що у спорах, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та франшизи за Полісом обов'язкового страхування, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 4 195,07 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/2921/17 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 4 195,07 грн.

Судовий збір у розмірі 996,36 грн. та судові витрати позивача з оплати вартості експертизи в розмірі 2 312,80 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (ідентифікаційний код 22945712, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (ідентифікаційний код 30859524, адреса: 03038, м. Київ, вул. Федорова Івана буд. 32, літ. А) 4 195,07 грн. (чотири тисячі сто дев'яносто п'ять гривень 07 коп.) суми страхового відшкодування, 996,36 грн. (дев'ятсот дев'яносто шість гривень 36 коп.) судового збору та 2 312,80 грн. (дві тисячі триста дванадцять гривень 80 коп.) судових витрат з оплати вартості експертизи.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2017р.

Суддя С.М. Морозов