РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017Справа №910/11632/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор"

до Аграрного фонду

про стягнення 20 836, 20 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Анкуца В.В.;

від відповідача: Делявська Г.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (далі - позивач/ТОВ "Гутянський елеватор") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (далі - відповідач) про стягнення 20 836, 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 в частині відшкодування витрат зі зберігання зерна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03.08.2017 за участю представників сторін.

03.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від Аграрного фонду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що відшкодування витрат, пов'язаних з послугами зберігання зерна по договорам складського зберігання проводиться Аграрним фондом через органи Державного казначейства України за погодженням з розпорядником бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та за умови надходження на рахунок поклажодавця коштів з Державного бюджету на зазначені цілі.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.08.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (далі - зерновий склад) та Аграрним фондом (далі - поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна № 40/11, умовами якого передбачено, що поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно на зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Відповідно до п. 3.3. договору, поклажодавець зобов'язаний, зокрема відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку визначеному підпунктом 3.1.4. цього договору; витребувати зерно після закінчення строку його зберігання.

Згідно з п. 4.1. договору, розрахунки відшкодування витрат по зберіганню проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Відшкодування витрат по зберіганню зернового складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів.

Розмір відшкодування витрат, зокрема за зберігання, за 30 календарних днів становить 17, 50 грн. (з ПДВ.) за тонну (п. 4.3. договору).

Пунктом 4.4. договору передбачено, що поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Відповідно до п. 4.7. договору, ціна договору становить 259 723, 00 грн.

Згідно з п. 7.1. договору, строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2011 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011 року (п. 8.1. договору).

31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (далі - зерновий склад) та Аграрним фондом (далі - поклажодавець) укладено додатковий договір до договору складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011, відповідно до якого сторони вирішили викласти п. 8.1. договору в наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі».

Так, відповідно до складської квитанції на зерно № 63 від 06.08.2012 (серія АФ № 172996) позивачем прийнято на зберігання жито 3 класу у кількості 200 000 кг.

Як стверджує позивач, за відповідачем утворилась заборгованість за надані згідно договору складського зберігання зерна, у розмірі 20 836, 20 грн.

На виконання умов п. 4.4. договору, позивачем на адресу відповідача направлялись акти виконаних робіт за період з зберігання з 01.12.2016 по 31.12.2016 на суму 3 472, 70 грн., за період зберігання з 01.01.2017 по 31.01.2017 на суму 3 472, 70 грн., за період зберігання з 01.02.2017 по 28.02.2017 на суму 3 472, 70 грн., за період зберігання з 01.03.2017 по 31.03.2017 на суму 3 472, 70 грн., за період зберігання з 01.04.2017 по 30.04.2017 на суму 3 472, 70 грн., за період зберігання з 01.05.2017 по 31.05.2017 на суму 3 472, 70 грн., разом з вимогою № 01-06/юр від 01.06.2017, в який позивач просив підписати акти і протягом семи днів з дня отримання вимоги здійснити оплату за послугу зберігання зерна за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 у розмірі 20 836, 20 грн., що підтверджується описом вкладення у цінних лист , з відтиском печатки поштового відділення від 01.06.2017 та копією фіскального чеку від 01.06.2017 (копії у матеріалах справи).

Проте, відповідач зазначені вище акти не підписав, вмотивовану відмову від їх підписання не надав, наявну заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг, зокрема погашення заборгованості у розмірі 20 836, 20 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Згідно ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги щодо складського зберігання зерна, проте відповідач оплати наданих позивачем послуг не провів, доказів зворотного суду не надав, в порушення умов договору, надіслані акти не підписав, вмотивовану відмову від їх підписання не надав.

Отже, непідписання замовником актів виконаних робіт, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, є фактом визнання замовником повного виконання виконавцем своїх зобов'язань, послуги/роботи вважаються наданими/виконаними у повному обсязі та прийнятими замовником без зауважень.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № 01-06/юр від 01.06.2017, в який позивач просив, зокрема протягом семи днів з дня отримання вимоги здійснити оплату за послугу зберігання зерна за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 у розмірі 20 836, 20 грн., що підтверджується описом вкладення у цінних лист , з відтиском печатки поштового відділення від 01.06.2017 та копією фіскального чеку від 01.06.2017 із штрихкодовим ідентифікаторм - 604 (копії у матеріалах справи).

Згідно абзацу 2 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Відповідно до Відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором: 604, відправлення за номером 604 (вимога позивача № 01-06/юр від 01.06.2017) вручена відповідачу за довіреністю 07.06.2017 об'єктом поштового зв'язку Київ1 з індексом 01001.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач зобов'язаний був здійснити оплату за послугу зберігання зерна за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 у розмірі 20 836, 20 грн. у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто починаючи з 15.06.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг зберігання зерна, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 20 836, 20 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" задовольнити.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ідентифікаційний код - 33642855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (36014, Полтавська обл., місто Полтава, площа Павленківська, будинок 24, ідентифікаційний код - 31834605) 20 836 (двадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 20 коп. - заборгованості та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 07.08.2017

Суддя Щербаков С.О.