ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.07.2017 Справа № 920/1310/15

За позовом: Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», м. Миколаїв;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м.Суми;

про стягнення 40 353 711 грн. 07 коп.

та

за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м.Суми;

до відповідача: Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», м. Миколаїв;

про визнання недійсним договору

Колегія суддів у складі:

ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ: КОВАЛЕНКО О.В.

СУДДІВ: ЗАЄЦЬ С.В.

ОСОБА_1

Представники:

Від позивача, відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2, довіреність №17/1-9421 від 04.11.2016;

Від відповідача, позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_3, довіреність №18-49/15 від 30.12.2016;

При секретарі судового засідання Нестеренко О.В.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 52 578 711 грн. 07 коп., з яких: 30 044 566 грн. 00 коп. основного боргу, 6 748 091 грн. 84 коп. пені, 2 103 119 грн. 62 коп. штрафу, 619 823 грн. 51 коп. 3% річних, 13 063 110 грн. 10 коп. інфляційних збитків, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №276/2012 від 04.12.2012 р., а також судові витрати по справі.

В уточненні позовних вимог позивач просить суд у звязку з частковою оплатою по Договору в розмірі 12 225 000 грн. 00 коп. стягнути з відповідача на свою користь 40 353 711 грн. 07 коп., з яких: 17 819 566 грн. 00 коп. основного боргу, 6 748 091 грн. 84 коп. пені, 2 103 119 грн. 62 коп. штрафу, 619 823 грн. 51 коп. 3% річних, 13 063 110 грн. 10 коп. інфляційних збитків, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №276/2012 від 04.12.2012 р., а також судові витрати по справі.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

В зустрічному позові №18-7/452 від 04.04.2017 відповідач просить суд визнати недійсним п.2.2. укладеного між сторонами договору №276/2012 від 04.12.2012 р., судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

В заяві про збільшення позовних вимог №18-7/682 від 22.06.2017 по зустрічному позову відповідач просить суд визнати недійсним договір №276/2012 від 04.12.2012 р., судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Від відповідача надійшло клопотання №18-7/851 від 28.07.2017 про залучення до участі в розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Іранську компанію «Даря Сахел» (Darya Sahel Co), що зареєстрована за адресою: №8 , пров. Ефтекхар, вул. Ларестан Стрит, ОСОБА_4, Тегеран, ОСОБА_5, а також надіслати відповідне судове доручення про повідомлення Іранської компанії «Даря Сахел» про дату та час наступного судового засідання, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що відповідач є посередником між позивачем і Іранською компанією «Даря Сахел», оскільки двигуни, отримані від позивача, були вивезені за межі митної території України та передані по контракту №53-73-7096 від 20.12.2010 Іранській компанії «Даря Сахел». Враховуючи те, що іранська сторона не сплатила за контрактом остаточного платежу за устаткування, відповідач не має змоги розрахуватися з позивачем за поставлені двигуни.

Згідно ч.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Суд дійшов до висновку про те, що господарські правовідносини, що склалися між ПАТ «Сумське НВО» і Іранською компанією «Даря Сахел» під час виконання контракту №53-73-7096 від 20.12.2010, не повязані з зобовязаннями сторін щодо виконання умов укладеного між позивачем і відповідачем договору №276/2012 від 04.12.2012 р., а рішення в даній справі не може вплинути на права і обов'язки Іранською компанією «Даря Сахел», у звязку з чим відмовляє в задоволенні клопотання в повному обсязі за його необґрунтованістю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив:

04 грудня 2012 року між Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» і Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (в подальшому Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання») було укладено договір №276/2012 (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобовязувався виготовити та поставити відповідачу, а останній прийняти та оплатити на умовах, визначених у договорі, пять газотурбінних двигунів (ГТД) ДГ90Л2.1 з комплектами матеріальної частини (КМЧ) для комплектації турбокомпресорних агрегатів ТКА-Ц-16С/16,3-2,5М1, які поставляються на КС «Гачсаран» (далі за текстом «Продукція»).

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що кількість, вартість та строк поставки продукції зазначені в Додатку №1 до Договору, який є невідємною частиною Договору.

Зі змісту п. 2.1. Договору вбачається, що загальна вартість продукції на дату укладення Договору становить 153 465 600 грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ 25 577 600 грн. 00 коп. при курсі НБУ гривні до долара США на 23.10.2012 р. 7,993 за один долар США. При зміні курсу НБУ гривні до долару США на дату виставлення рахунку на кінцевий платіж за кожну партію Продукції більш ніж на 5% від курсу НБУ гривні до долара США, зазначеному в п. 2.1. Договору, кінцевий платіж за кожну партію Продукції, а також загальна вартість кожної партії Продукції та загальна вартість Продукції по п.2.1. коригується шляхом підписання сторонами додаткових угод до договору (п. 2.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору розрахунок за Продукцію здійснюється в гривнях наступним чином: авансовий платіж в розмірі 50% від загальної вартості продукції по Договору, на момент укладення, згідно п. 2.1. Договору повинен бути здійснений відповідачем протягом 15 календарних днів після підписання Договору (п.3.1.1.)

Кінцевий розрахунок за кожну партію Продукції здійснюється відповідачем до відвантаження кожної партії продукції не пізніше 15 календарних днів з дня отримання відповідачем письмового повідомлення позивача про готовність партії продукції до відвантаження та рахунку від позивача. При цьому, кінцевий розрахунок не може бути відшкодовано за рахунок авансового платежу за непоставлену продукцію (п. 3.1.2.).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що позивач здійснює поставку продукції на умовах EXW ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» м. Миколаїв (редакція Інкотермс 2010)

Згідно п. 4.2. Договору поставка продукції відповідачу здійснюється партіями після 100% оплати кожної партії без урахування 50% авансового платежу за партію продукції, яка не поставляється та за умов прибуття автотранспорту відповідача.

Відповідно до п .4.3. Договору позивач не пізніше 15 календарних днів до дати поставки партії продукції письмово повідомляє відповідача про готовність до відвантаження, повідомляє відповідачу вагогабаритні показники партії продукції та направляє рахунок на кінцевий розрахунок за дану партію продукції.

Зі змісту п. 4.6. Договору вбачається, що строки доставки продукції зазначені в Додатку №1 до Договору. При цьому, строк поставки продукції може бути змінений позивачем у випадку порушення строків оплати платежів по п. 3.1. Договору.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2018.

Зважаючи на те, що остаточну редакцію Договору узгоджено сторонами 07.12.2012 р. в редакції протоколу розбіжностей, відповідач відповідно до п .3.1.1. Договору повинен був здійснити оплату авансового платежу в розмірі 50% від загальної вартості продукції до 24.12.2012 р.

Судом встановлено, що Додатковою угодою №1 від 18.07.2013 до Договору сторони змінили строки оплати відповідачем авансового платежу, а саме: платіж №1 в сумі 1 000 000 грн. 00 коп. повинен бути оплачений не пізніше 31.12.2012; платіж №2 сумі 40 000 000 грн. 00 коп. повинен бути оплачений не пізніше 19.07.2013; платіж №3 в сумі 35 732 800 грн. 00 коп. повинен бути сплачений не пізніше 31.08.2013.

Станом на 07.08.2015 авансовий платіж сплачений відповідачем в повному обсязі в розмірі 76 732 800 грн. 00 коп.

Позивач мотивує cвої вимоги тим, що факс-повідомленням від 03.09.2013 №10/3-8649 повідомив відповідача про готовність до відвантаження пяти газотурбінних двигунів (ГТД) ДГ90Л2.1 з комплектами матеріальної частини (КМЧ) для комплектації турбокомпресорних агрегатів ТКА-Ц-16С/16,3-2,5М1, які поставляються на КС «Гачсаран» (ОСОБА_5) і додав рахунок від 03.09.2013 №53 на оплату, проте відповідач обовязку, передбаченого п. 3.1.2 Договору не виконав, остаточний розрахунок в сумі 76 732 800 грн. 00 коп. не здійснив.

В подальшому між сторонами 09.09.2014 р. було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про внесення змін до п.3.1.2 Договору, згідно якого остаточний платіж за кожну відвантажену партію продукції здійснюється відповідачем протягом 60 календарних днів з дати відвантаження кожної партії продукції з підприємства позивача на підставі виставленого рахунку, але не пізніше 15.12.2014 року.

Крім того, Додатковою угодою №2 до Договору внесено зміни і до п. 4.3. Договору, згідно якого поставка продукції здійснюється партіями за умов отримання авансового платежу згідно п. 3.1.1. Договору та за умови прибуття автомобільного транспорту відповідача.

Сторонами також внесено зміни до п. 2.1. Договору, яким передбачено, що вартість продукції на момент готовності до поставки склала 160 950 166 грн.00 коп., в т.ч. ПДВ 26 825 027 грн. 67 коп.

Таким чином, остаточний платіж згідно умов Додаткової угоди №2 від 09.09.2014 до Договору становить 84 217 366 грн. 00 коп. і повинен бути сплачений відповідачем до 15.12.2014 р.

Судом встановлено, що на виконання взятих на себе зобовязань позивач передав, а відповідач прийняв 5 ГТД: ДГ90Л2.1 №19030351Л, ДГ90Л2.1 №19030349Л, ДГ90Л2.1 №19030347Л, ДГ90Л2.1 №19030346Л та ДГ90Л2.1 №19030345Л для КС «Гачсаран» згідно Актів приймання-передачі від 30.09.2014 р. та листом №05/4-7461 від 26.09.2014 р. надіслав на адресу відповідача рахунок №53 від 26.09.2014 для здійснення остаточного розрахунку, проте відповідач виконав свої зобовязання частково.

Так, після отримання претензії №№17/1-2440 від 11.03.2015 про оплату заборгованості за Договором та сплату штрафних санкції, а також на наслідками отримання рахунку №53 від 02.04.2015 з листом №05/4-3216 від 03.04.2015 для проведення кінцевого розрахунку за поставлені 5 ГТД, відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 43 656 300 грн. 00 коп.

В подальшому гарантійним листом №18-7/914 від 22.05.2015 відповідач повідомив позивача про здійснення остаточних розрахунків в сумі 40 561 066 грн. 00 коп. не пізніше 30.06.2015, однак не виконав своїх зобовязань, перерахувавши позивачу лише 10 516 500 грн. 00 коп., таким чином, станом на день звернення з позовом несплаченою залишилась заборгованість відповідача в розмірі 30 044 566 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що відповідач сплатив частину основної заборгованості в розмірі 12 225 000 грн. 00 коп. 17.08.2015р., вже після звернення позивача з позовом до суду, тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню відповідно до вимог п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, станом на день розгляду справи основна заборгованість відповідача становить 17 819 566 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом відповідач посилається на те, що зміст п. 2.2. Договору є таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 533 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В той же час, згідно п. 2.2. Договору сторони визначили умови щодо зміни ціни на товар, а саме зміни курсу долару відносно національної валюти, однак не зазначили при цьому грошового еквівалента в іноземній валюті.

Таким чином, відповідач вважає, що сторони не визначили належним чином у договорі ціну товару, а тому в силу вимог ст. 180 ГК України Договір є недійсним в цілому.

Відповідно до вимог ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлене законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зі змісту ч.1 ст. 180 ГК України вбачається, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.2 цієї ж статті).

Відповідно до ч.3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судом встановлено, що Договір підписаний належним чином уповноваженими представниками сторін, містить всі істотні умови і сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом щодо визнання договору №276/2012 від 04.12.2012 р. недійсним та відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем не подано доказів виконання обовязків по Договору, повернення боргу або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 17 819 566 грн. 00 коп. є обґрунтованими, правомірними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 6 784 091 грн. 84 коп. пені, нарахованої за період з 30.11.2014 по 30.05.2015 відповідно до п. 8.3. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 18.07.2013 до Договору, яким передбачено, що у випадку прострочення перерахування грошових коштів по п. 3.1.1. та п. 3.1.2. Договору, відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості неоплаченої суми.

Зі змісту ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено порушення з боку відповідача грошового зобовязання, а також, враховуючи те, що пеня нарахована позивачем в межах строків та в розмірі, передбачених діючим законодавством, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 6 784 091 грн. 84 коп. пені, нарахованої за період з 30.11.2014 по 30.05.2015.

Крім того, згідно п. 8.3. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 18.07.2013 до Договору, у випадку прострочення оплати більш ніж 7 календарних днів відповідач додатково сплачує штраф в розмірі 15% від неоплаченої згідно п. 3.1.1. Договору суми.

У випадку прострочення оплати більш ніж 30 календарних днів відповідач додатково сплачує штраф в розмірі 7% від неоплаченої згідно п. 3.1.2. Договору суми.

Беручи до уваги встановлений судом факт порушення відповідачем на 251 день строків оплати по остаточному розрахунку, тобто з розрахунку суми згідно п. 3.1.2. , суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 103 119 грн. 62 коп. штрафу в розмірі 7% від несплаченої суми.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сторонами в Договорі не визначений інший розмір процентів від простроченої суми, а судом встановлено факт прострочення з боку відповідача виконання грошового зобовязання, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 619 823 грн. 51 коп. 3% річних, 13 063 110 грн. 10 коп. інфляційних збитків, нарахованих за період з 30.11.2014 по 07.08.2015, правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору по первісному позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №18-7/851 від 28.07.2017 про залучення до участі в розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відмовити.

2. Первісний позов задовольнити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (54018, м. Миколаїв, просп. Жовтневий, 42 а, код 31821381) 17 819 566 грн. 00 коп. основного боргу, 6 748 091 грн. 84 коп. пені, 2 103 119 грн. 62 коп. штрафу, 619 823 грн. 51 коп. 3% річних, 13 063 110 грн. 10 коп. інфляційних збитків, 73 080 грн. 00 коп. судового збору.

4. Провадження в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» 12 225 000 грн. 00 коп. основного боргу припинити.

5. В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», м.Суми; до відповідача: Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», м. Миколаїв; про визнання недійсним договору- відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 04.08.2017 р.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ (підпис) О.В. КОВАЛЕНКО

СУДДІ: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_1