ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.08.2017 Справа № 904/7254/17

За позовом Приватного підприємства "АГРОМИР", с. Ганнівка, Кіровоградська область

до Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЖАГЛОБУД", м. Кривий Ріг

про стягнення 2 695 917,19 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Присяжний Д.М., довіреність № 33 від 26.07.2017;

від відповідача: Золотих Н.Ф., довіреність № 2 від 03.08.2017;

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «Агромир» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворіжаглобуд» про стягнення 2695917,19 грн., з яких 2200000,00 грн. - основний борг, 39401, 39 грн. - 3% річних, 158493, 95 грн. - інфляційні втрати, 298021, 85 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язання за договором надання поворотної фінансової допомоги № 158/16 від 24.10.2016 в частині повного та своєчасного повернення наданих грошових коштів.

Ухвалою суду від 13.07.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено у засіданні на 09.08.2017.

Відповідач у відзиві на позов підтверджує факт отримання від позивача 2400000,00 грн. та повернення лише частини грошових коштів у сумі 200000 грн. Однак, заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірний договір укладений з порушенням повноважень відповідача, а тому він є недійсним, отже відсутній порядок і терміни повернення позики. Оскільки термін повернення позики, на думку відповідача, не встановлений то й нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 09.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством «Агромир» (далі - позивач, позикодавець) та Приватним акціонерним товариством «Криворіжаглобуд» (далі - відповідач, позичальник) 24.10.2016 було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 158/16 (далі - договір), відповідно до умов якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, а останній зобов'язується повернути її у визначений договором строк. Позикодавець зобов'язується надати безвідсоткову поворотну фінансову допомогу протягом двох банківських днів з моменту підписання договору (п. 2.1 договору). Безвідсоткова поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів у валюті України на банківський рахунок позичальника (п. 2.2 договору). Сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги становить 2400000,00 грн. (п. 3.1 договору). Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до 25 листопада 2016 року. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли під час дії договору (п. 5.1-5.2 договору).

На виконання умов договору, позивач 24.10.2016 здійснив перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 2400000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.10.2016 № 3584 та копією банківської виписки по особовому рахунку (а.с. 12, 14).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поворотна фінансова допомога надається на строк з моменту перерахування кошів на рахунок позичальника до 25 листопада 2016 року (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору, по закінченню строку, вказаного в п. 3.3 договору, позичальник зобов'язується протягом одного банківського дня повернути суму допомоги. Поворотна фінансова допомога повертається шляхом перерахування грошових коштів у валюті України на банківський рахунок позикодавця.

Відповідач 04.11.2016 частково повернув позивачу грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. (а.с. 13).

Однак, відповідач порушив свої зобов'язання за договором, і не повернув суму позики у розмірі 2200000,00 грн. в строк, встановлений договором.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем складає 2200000,00 грн.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 2200000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що якщо позичальник прострочить повернення суми безвідсоткової фінансової допомоги, він, крім повернення основної суми, повинен сплатити позикодавцю пеню з простроченої суми за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За порушення відповідачем умов договору щодо строку повернення грошових коштів позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 298021, 85 грн. за період з 25.11 .2016 24.05.2017.

Розрахунок пені, викладений поивачем у тексті позовної заяви, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує період нарахування та не містить арифметичних помилок. Тому, вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою та такою, що підлягаює задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цього, позивач нарахував відповідачу 3 % річних у розмірі 33813, 70 грн. За період з 25.11.2016 по 01.06.2017 та інфляційні втрати у розмірі 158493, 95 грн. за період грудень 2016 - травень 2017.

Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок. Тому, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, про те, що спірний договір є недійсним, слід зазначити таке.

Частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір відповідно до цивільного законодавства України є різновидом правочину.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України, визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У підпункті 2.1 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 11) правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Як на підставу твердження про недійсність договору № 158/16 від 24.10.2016 відповідач посилається на підписання спірного договору головою правління з перевищенням повноважень.

Матеріали справи свідчать про реальне виконання сторонами зобов'язань за договором поворотної фінансової допомоги № 158/16 від 24.10.2016, зокрема, до матеріалів справи залучено докази надання грошових коштів у сумі 2400000,00 грн. (платіжне доручення від 24.10.2016 № 3584, а.с. 12) та докази часткового повернення відповідачем грошових коштів у сумі 200000 грн. (копія банківської виписки від 03.11.2016, а.с. 14).

За змістом п. 3.4 Постанови пленуму вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вище встановлено судом, зі сторони відповідача мало місце наступне схвалення спірного правочину, яке полягало в отриманні грошових коштів та їх частковому поверненні. А отже, в силу приписів ч. 2 ст. 241 ЦК України, відсутні підстави для визнання такого правочину недійсним.

За таких обставин, позов слід задовольнити.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Криворіжаглобуд» (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Південний, 1а; ідентифікаційний код 01238979) на користь Приватного підприємства «Агромир» (28516, Кіровоградська область, Долинський район, с. Ганнівка, вул. Гоголя, 40; ідентифікаційний код 31885438) основний борг у розмірі 2200000,00 грн., пеню у розмірі 298021, 85 грн., 3% річних у розмірі 39401, 39 грн., інфляційні втрати у розмірі 158493, 95 грн. та 40438, 76 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 10.08.2017

Суддя М.О. Ніколенко