ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Справа № 909/453/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Орищин Г.В.

при секретарі судового засідання Петрик К.О.

за участі арбітражного керуючого ОСОБА_1

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у справі №909/453/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон»

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 13 жовтня 2016 року порушив провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон", увів процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів, призначив розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_1

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 14 жовтня 2016 року здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" (далі ОСОБА_2 "Еталон").

14 листопада 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (далі ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції") надіслало Господарському суду Івано-Франківської області заяву про визнання кредиторських вимог до боржника, у якій просило суд визнати та внести до реєстру вимог кредиторів: 2756,00 грн. судового збору - у першу чергу; 9862189,81 грн у четверту чергу; 1267893,05 грн у шосту чергу.

Із суми 11132838,86 грн. заявлених грошових вимог ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до ОСОБА_2 "Еталон" 7624956,85 грн - заборгованість по кредитах, 1508218,39 грн - заборгованість по відсотках, 709943,51 грн - упущена вигода та 19071,06 грн - відшкодування третейських витрат, які заявник просить віднести до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, 1267893,05 грн пені - до шостої черги, а сплачений за подання заяви судовий збір у сумі 2756 грн - до першої черги.

ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" підставою виникнення грошових вимог до ОСОБА_2 "Еталон" заявник називає кредитні договори № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року, укладені публічним акціонерним товариством "Кредобанк" з товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон", а також договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 29 листопада 2011 року, укладений ним (товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») з публічним акціонерним товариством "Кредобанк", за умовами якого публічне акціонерне товариством "Кредобанк" відступає йому за плату права вимоги до боржників, зокрема, до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" за кредитними договорами № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року. Також, заявник зазначає про укладення 16 грудня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством "Кредобанк" договору про відступлення прав за договорами іпотеки. Також, ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" називає рішення постійно діючого третейського суду при корпорації "Юртранссервіс" від 07 лютого 2012 року, яким стягнуто з ТОВ "Еталон" на його користь 136263,48 грн та 131744,25 грн строкової заборгованості по кредитному договору № 207 від 03 жовтня 2008 року, 75639,80 грн простроченої заборгованості по відсотках, 942,79 грн нарахованих відсотків, 36163,80 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 20649,19 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами, 100 грн простроченої комісії за управління кредитом, 50 грн нарахованої комісії за управління кредитом, а також 19071,06 грн на відшкодування третейських витрат.

До заяви у підтвердження заявлених вимог ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" додало копії: кредитного договору №287 від 15 жовтня 2007 року між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 "Еталон" з додатковими угодами та із розрахунком заборгованості по ньому; кредитного договору №207 від 05 жовтня 2008 року між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 "Еталон" із розрахунком заборгованості по ньому; договору факторингу між ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" та ПАТ "Кредобанк" шляхом купівлі права грошової вимоги від 29 листопада 2011 року і витягу з додатку №1; рішення Постійно діючого третейського суду при корпорації «Юртранссервіс» від 07 лютого 2012 року у справі №10/2011-ТС.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 03 лютого 2015 року прийняв заяву ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" та призначив її розгляд у судовому засіданні. Надалі суд першої інстанції ухвалами від 20 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року, 14 лютого 2017 року зобовязував ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" надати належним чином засвідчені копії документів та докази, які б підтвердили право вимоги кредитора до боржника, зокрема, належним чином засвідчені копії: договорів іпотеки (застави), укладених в забезпечення укладених кредитних договорів № 287 та № 207 (зі всіма змінами і доповненнями); додатків № 1, № 2 (акти прийому передачі прав вимоги та портфеля заборгованостей) до договору факторингу від 29 листопада 2011 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції"; договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" з додатками, що підтверджують перехід прав (акти прийому передачі); інформацію з підтверджуючими доказами щодо того, чи проводилося звернення стягнення на майно ОСОБА_2 "Еталон" в погашення заборгованості за кредитними договорами № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року; докази звернення до суду про стягнення заборгованості з боржника за кредитним договором № 287 від 15 жовтня 2007 року; інформацію, про те, чи видавався виконавчий документ на рішення постійно діючого третейського суду при корпорації "Юртранссервіс" від 07 лютого 2012 року у справі № 10/2011-ТС, якщо видавався, то чи пред'являвся до виконання. Представника ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" зобов'язано з'явитися в судове засідання.

Також для з'ясування всіх обставин у справі місцевий господарський суд витребував від постійно діючого третейського суду при корпорації "Юртранссервіс" інформацію про оскарження рішення від 07 грудня 2012 року у справі № 10/2011-ТС в порядку ст.51 Закону України "Про третейські суди", чи виконано рішення від 07 грудня 2012 року у справі № 10/2011-ТС та чи направлялася справа № 10/2011-ТС до компетентного суду для видачі виконавчого документа на рішення третейського суду від 07 грудня 2012 року у справі № 10/2011-ТС.

Від ПАТ "Кредобанк" господарський суд витребував відомості про те, чи укладались ПАТ "Кредобанк" будь-які договори на забезпечення виконання укладених з ОСОБА_2 "Еталон" кредитних договорів № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року та чи укладались договори про відступлення прав вимоги за ними ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції"; інформацію стосовно того чи проводилося звернення стягнення на майно ТОВ "Еталон" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року, укладеними з ОСОБА_2 "Еталон".

Однак, ні ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції", ні ПАТ "Кредобанк" витребуваних господарським судом документів не надали. Жодної інформації чи пояснень від них не надійшло.

Листом від 13 січня 2017 року постійно діючий третейський суд при корпорації "Юртранссервіс" повідомив, що матеріали справи №10/2011-ТС жодного разу не були затребувані для розгляду питання щодо оскарження рішення третейського суду та для видачі виконавчого документа на прийняте у справі рішення.

Розпорядник майна ОСОБА_2 "Еталон" арбітражний керуючий ОСОБА_1 вимоги ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" не визнала в зв'язку з відсутністю їх документального підтвердження та у зв'язку зі спливом строку позовної давності на їх пред'явлення.

Господарський суд Івано-Франківської області (суддя Рочняк О.В.) ухвалою від 16 березня 2017 року у справі №909/453/16 серед іншого, відмовив у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" № 987-989/І/2012 від 11.11.16 про визнання грошових вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон", визнав вимоги інших кредиторів, затвердив реєстр вимог кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон".

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" у визнанні кредитором у зв'язку з відсутністю доказів, що підтверджують вимоги до боржника. Також суд констатував, що у силу ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням постійно діючого третейського суду при корпорації "Юртранссервіс" від 07 грудня 2012 року у справі № 10/2011-ТС не є такими, що не підлягають доказуванню, на примусове виконання цього рішення виконавчий документ не видавався, тому посилання заявника на означене рішення третейського суду як на підставу безспірних кредиторський вимог до ОСОБА_2 "Еталон" є необгрунтованим.

ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» подало апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у справі №909/453/16 у частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання грошових вимог до боржника та постановити нову, якою визнати та внести до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_2 «Еталон» грошові вимоги ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на суму: 2756 грн витрати по сплаті судового збору у першу чергу; 9862189,81 грн у четверту чергу; 1267893,05 грн у шосту чергу.

Вважає, що оскаржувана ухвала незаконна і необгрунтована, прийнята за результатами неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права та при неповному зясування обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції не дав належної оцінки достовірності наданим доказам, їх достатності, не дослідив взаємний звязок доказів у їх сукупності, адже ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на момент порушення провадження про банкрутство ОСОБА_2 «Еталон» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів мало грошові вимоги до боржника, які є, на думку скаржника, за своєю природою конкурсними вимогами. Вважає, що заставне майно було продане у виконавчому провадженні, а іншого майна, що забезпечує кредиторські вимоги за зобовязаннями немає, відповідно вважає свої вимоги не забезпеченими, а конкурсними. Хоча й суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви з кредиторськими вимогами, скаржник все ж вважає, що додав до своєї заяви достатні і належні докази для визнання заявлених вимог.

Як на підставу виникнення грошових вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон", заявник посилається на кредитні договори № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року, укладені публічним акціонерним товариством "Кредобанк" з товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон", а також на договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 29 листопада 2011 року, укладений ним (товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») з публічним акціонерним товариством "Кредобанк", за умовами якого публічним акціонерним товариством "Кредобанк" відступає йому за плату права вимоги до боржників, зокрема, до товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон" за кредитними договорами № 287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року. Також, заявник зазначає про укладення 16 грудня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством "Кредобанк" договору про відступлення прав за договорами іпотеки.

Скаржник зазначає й про рішення постійно діючого третейського суду при корпорації "Юртранссервіс" від 07 лютого 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 "Еталон" на його користь 422624,37 грн. по кредитному договору № 207 від 03 жовтня 2008 року.

Правовою підставою називає ст.ст. 1, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 22 ГПК України, ст.ст. 526, 527, 589 Цивільного кодексу України.

Суд відкладав розгляд справи. Про розгляд справи учасникам у справі повідомлено належним чином.

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає ухвалу законною та обгрунтованою, на доводи скаржника зазначає наступне: щодо договору факторингу, хоча й суд неодноразово витребовував у товариства необхідні документи на підтвердження заявлених кредиторських вимог, все ж на підтвердження переходу права вимоги до товариства згідно договору факторингу від 29 листопада 2011 року кредитором не надано доказів сплати ціни відступлення та акту про передачу портфеля заборгованостей; щодо рішення Постійно діючого Третейського суду при корпорації «Юртранссервіс» від 07 лютого 2012 року, термін подання заяви про отримання виконавчого документа про примусове виконання рішення сплинув 07 лютого 2015 року. Крім того, на запит Господарського суду Івано-Франківської області листом від 13 січня 2017 року, постійно діючий третейський суд при корпорації "Юртранссервіс" повідомив, що матеріали справи № 10/2011-ТС жодного разу не були затребувані для розгляду питання щодо оскарження рішення третейського суду та для видачі виконавчого документа на прийняте у справі рішення.

У додаткових поясненнях арбітражний керуючий ОСОБА_1 зазначає, що розпорядник майна направляла повідомлення №47-2 від 27 жовтня 2016 року на адресу керівника та засновників боржника про витребування бухгалтерської документації боржника, необхідної для розгляду кредиторських вимог та проведення фінансового становища підприємства. На адресу розпорядника майна поступило повідомлення директора боржника ОСОБА_3 від 28 листопада 2016 року про відсутність доступу до бухгалтерської документації боржника. Тому розпорядник майна був позбавлений можливості розгляду кредиторських вимог сумісно з боржником і був змушений самостійно на підставі матеріалів наданих ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» розглянути їх кредиторські вимоги.

ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» надіслало клопотання, просить розглянути подану апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у справі №909/453/16 без участі представника апелянта за наявними матеріалами справи та задовольнити апеляційну скаргу.

Львівський апеляційний господарський суд ухвалами від 20 червня 2017 року та від 02 серпня 2017 року зобовязав ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до дати розгляду справи надати суду докази переходу ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» прав вимоги до ОСОБА_2 «Еталон» за кредитними договорами №287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року та за договором іпотеки від 16 грудня 2011 року відповідно до вимог статті 3 договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 29 листопада 2011 року, якими обґрунтована заява про визнання кредиторських вимог і апеляційна скарга.

Однак, ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції не надало суду доказів, якими обґрунтована заява про визнання кредиторських вимог і апеляційна скарга, не пояснило причини такої процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Львівський апеляційний господарський суд заслухав пояснення арбітражного керуючого ОСОБА_1, розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що у задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у справі №909/453/16 слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 2 статті 41 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За визначенням статті 1 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитором є юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" унормовано, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду, за наслідками розгляду яких господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Відповідно до вимог частини 2 статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів і вирішує питання про його затвердження. За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу. У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги.

Предметом розгляду є ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у частині відмови ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" у визнанні кредиторських вимог до ОСОБА_2 "Еталон" 2756,00 грн судового збору - перша черга; 9862189,81 грн четверта черга; 1267893,05 грн шоста черга.

ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" зазначає, що є фінансовою установою і це підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію серії ФК №282, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 12 травня 2011 року, а додатком до цього свідоцтва визначено види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів, у тому числі факторинг.

Проте, у матеріалах справи немає доказів, що підтверджують статус ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" як фінансової установи.

ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" стверджує, що має право вимоги до ОСОБА_2 "Еталон" за кредитними договорами №287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року та за договором іпотеки від 16 грудня 2011 року. Це право вимоги виникло на підставі договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, укладеного 16 грудня 2011 року ПАТ «Кредобанк» з ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції".

У матеріалах справи є копія договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, укладеного 16 грудня 2011 року публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (банк) з товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (новий кредитор). Згідно зі статтею 3 цього договору банк продає та відступає новому кредиторові, а новий кредитор купує і приймає права вимоги за кредитними договорами та за усіма забезпеченнями відповідно до документів, вказаних у додатку №1 (п. 3.1.)

Сторони зобовязані підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованостей згідно додатку №2 до договору на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Даний акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору. Договір набуває чинності з моменту підписання даного акту (п.3.2.).

Отже, факт переходу до ОСОБА_2 "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" прав вимоги за портфелем заборгованості повинен бути підтверджений актом прийому-передачі портфеля заборгованостей згідно додатку №2. При цьому, такий акт сторони повинні підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку. Більш того, договір факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, укладеного 16 грудня 2011 року набирає чинності з моменту підписання акту прийому-передачі портфеля заборгованостей згідно додатку №2.

У матеріалах справи такі докази відсутні. На вимогу суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не надало докази переходу ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» прав вимоги до ОСОБА_2 «Еталон» за кредитними договорами №287 від 15 жовтня 2007 року та № 207 від 03 жовтня 2008 року та за договором іпотеки від 16 грудня 2011 року відповідно до вимог статті 3 договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 29 листопада 2011 року, якими обґрунтована заява про визнання кредиторських вимог і апеляційна скарга.

Згідно з ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До поданої Господарському суду Івано-Франківської області заяви з вимогами до боржника ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» зобов'язане було додати документи, що підтверджують вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника. Таких доказів заявник не надав.

Отже, ОСОБА_2 «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» належними і допустимими доказами не довело наявності у нього підтверджених у встановленому порядку документами вимог щодо грошових зобов'язань до боржника. Тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у визнанні грошових вимог.

За змістом ст. 103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право серед іншого залишити без змін рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року у справі №909/453/16 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Л.Л. Давид

суддя Г.В. Орищин