ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 909/1124/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Іванової Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Івано-Франківської області 14.02.2017 Львівського апеляційного господарського суду 29.03.2017
у справі№ 909/1124/16
Господарського судуІвано-Франківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Декра"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4
простягнення заборгованості

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з'явився;
- відповідача - третьої особи повідомлений, але не з'явився; повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Декра" про стягнення заборгованості по кредиту і процентам за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.07.2007 у розмірі 24442,17 швейцарських франків, що станом на 02.12.2016 складає 618677,67 грн. та пені за несвоєчасне погашення кредиту і відсотків за користування кредитом у розмірі 50925,49 грн. на підставі договору поруки № 1/0-П від 02.07.2007.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 у справі № 909/1124/16 (суддя Фрич М.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 (колегія суддів у складі: Бойко С.М. - головуючий суддя, судді Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 у справі № 909/1124/16, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 02.07.2007 між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно із додатком № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 30.06.2028, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно із умовами відповідної додаткової угоди.

02.07.2007, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Декра" було укладено договір поруки № 1/0-П.

Згідно із п. 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником (своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими для виконання поручителем на 10-ий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача на підставі договору поруки № 1/0-П від 02.07.2007 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.07.2007.

Обгрунтовуючи підстави позову позивач послався на те, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором і наявністю заборгованості станом на 30.04.2015 в розмірі 21108,61 швейцарських франків (з яких: 19880,75 швейцарських франків - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість 952,40 швейцарських франків; 1227,86 швейцарських франків - заборгованість по процентам) позивач надіслав відповідачу письмову вимогу № 30-11/25650 від 28.05.2015, яка ним отримана 02.06.2015; однак, відповідачем дана вимога залишена без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач надіславши відповідачу вимогу № 30-11/25650 від 28.05.2015, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання; отже, порука на момент звернення із даним позовом вже припинилася (28.11.2015 - через 6 місяців з моменту надіслання вимоги № 30-11/25650 від 28.05.2015).

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися із наведеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтями 251, 252, 253 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тобто юридичне значення має саме сплив визначеного проміжку часу, внаслідок якого виникають, змінюються або припиняються цивільні правовідносини.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із статею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (така правова позиції викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі № 6-616цс15).

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Такі правові позиції викладено в постановах Верховного Суду України у справах № 6-28цс14, № 6-41цс14, № 6-106цс14, № 6-125цс14, № 6-128цс14. Про те, що під час застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України необхідно дотримуватись позиції викладеної в наведених постановах Верховного Суду України також зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 910/1407/15-г, яка прийнята на спільному засіданні господарської та цивільної судових палат Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись із висновком судів попередніх інстанцій про те, що порука за договором поруки припинилася через шість місяців з моменту надіслання банком вимоги поручителю, оскільки шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника (позичальника за кредитним договором).

Приписи статей 47, 43 ГПК України зобов'язують господарський суд з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду.

Відтак, беручи до уваги те, що сторони кредитного договору визначили, що позичальник зобов'язаний повернути кредит не пізніше 30.06.2028 суди попередніх інстанцій, в порушення вимог статей 47, 43 ГПК України, не дослідили чи направляв кредитор боржнику (позичальнику за кредитним договором) вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, тобто чи скористався кредитор правом передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Водночас, якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16, від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, від 23.12.2015 у справі № 6-436цс15, яка є обов'язковою в силу приписів ст. 11128 ГПК України).

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 у справі № 909/1124/16.

Справу № 909/1124/16 передати на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

Л.Б. ІВАНОВА