ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
У Х В А Л А

07 серпня 2017 р. Справа № 902/411/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши, без виклику представників сторін, заяву №б/н від 31.07.2017р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача у справі

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (АДРЕСА_1)

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентиф. номер НОМЕР_2 (АДРЕСА_2)

про стягнення 628772 грн.

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10.05.2017р. звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 628772,00 грн, з яких: заборгованість за договором оренди у сумі 304000,00 грн та пеня у сумі 324772,00 грн.

Ухвалою суду від 13.05.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/411/17 та призначено її до розгляду на 29.05.2017р.

Разом з поданою позовною заявою позивачем в порядку ст.ст.66, 67 ГПК України подано заяву №б/н від 03.05.2017р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 (ідентиф. номер НОМЕР_2, ЄДРПОУ/ДРФО НОМЕР_4, р/р НОМЕР_3 у ПАТ КБ "ПриватБанк"), що зазначено вище, заборонивши його відчужувати (продавати, дарувати тощо) до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі та накласти арешт на грошові кошти відповідача, що знаходяться на розрахунковому рахунку у ПАТ "КБ "ПриватБанк".

Ухвалою суду від 13.05.2017 р. заяву №б/н від 03.05.2017р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача відхилено.

03.08.2017 через канцелярію суду позивачем в порядку ст.ст.66, 67 ГПК України повторно подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 (ідентиф. номер НОМЕР_2, ЄДРПОУ/ДРФО НОМЕР_4, р/р НОМЕР_3 у ПАТ КБ "ПриватБанк"), перелік якого зазначено в тексті заяви та на майно, яке належить йому на праві сумісної власності з дружиною чи іншими громадянами шляхом заборони його відчужувати (продавати, дарувати тощо) до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі та шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на розрахунковому рахунку р/р НОМЕР_3 у ПАТ "КБ "ПриватБанк".

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову від 31.07.2017 р., суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Як зазначається в п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В п.3 вказаної постанови зазначається, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши та надавши оцінку матеріалам заяви щодо забезпечення позову в їх сукупності з огляду на вказані вище нормативні приписи, суд зазначає, що посилання заявника на ухилення відповідача від погашення заборгованості за договором оренди, уникнення зустрічі з позивачем, залишення без відповіді телефонних дзвінків та залишення без повідомлення орендованого приміщення, а також твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 в категоричній формі заявляє про своє важке матеріальне становище безумовно та переконливо не приводить суд до достатньо обґрунтованого припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Позивач не надав суду доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову. Позивач не довів суду, що відповідач вчиняє будь-які дії, направлені на зникнення, або відчуження майна, грошових коштів. При цьому в обґрунтування посилання позивача на скрутне матеріальне становище відповідача позивачем не надано жодного доказу.

Вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на все майно відповідача та грошові кошти а також на майно, яке належить йому на праві сумісної власності з дружиною чи іншими громадянами є неспіврозмірним із захистом порушеного права заявника щодо ймовірного стягнення з відповідача 628772,00 грн.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання рішення суду відповідачем без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р.).

Враховуючи те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника і при цьому позивачем не обґрунтовано належним чином необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, не надано суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, а також небажання відповідачів повертати борг або які б свідчили про такі наміри та відповідно були б підставою до забезпечення позову, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Стосовно сплати позивачем судового збору за повторне подання до суду заяви про забезпечення позову суд зазначає наступне.

Пунктом 2.14. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено наступне: якщо господарським судом розглянуто і відхилено заяву про вжиття запобіжних заходів або про забезпечення позову, то за подання іншої заяви з тих же питань заявник зобов'язаний сплатити судовий збір на загальних підставах. Використання з цією метою первісного документа про сплату судового збору не допускається.

Як зазначалось вище ухвалою суду від 13.05.2017 р. заяву №б/н від 03.05.2017р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача відхилено.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги посилання позивача в повторно поданій до суду заяві на те, що квитанція про сплату судового збору на забезпечення позовних вимог знаходиться в матеріалах справи.

На підставі ст. 49 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника (позивача).

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86, 115 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву № б/н від 31.07.2017р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, а також на майно, яке належить йому на праві сумісної власності з дружиною чи іншими громадянами відхилити.

2. Ухвалу надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (АДРЕСА_2)