ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Справа № 921/10/17-г/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від прокуратури ОСОБА_1

від позивача

від відповідача-1

від відповідача-2 (скаржника) ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро», б/н від 21 квітня 2017 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року (підписане 07.04.2017 року), суддя Андрусик Н.О.

у справі №921/10/17-г/17

за позовом Першого заступника керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України, м. Київ

до відповідача-1 Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою», м. Збараж Тернопільської області

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро», м. Волочиськ Хмельницької області

про визнання недійсним договору про співпрацю №129 від 15.06.2015 року, додаткового договору №130 від 15.06.2016 року та про зобовязання звільнити земельну ділянку

в с т а н о в и в :

28 грудня 2016 року Перший заступник керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області звернувся в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» про визнання недійсними договору про співпрацю №129 від 15.06.2015 року та додаткового договору №130 від 15.06.2016 року, укладених між відповідачами у справі та про зобов'язання ТОВ «Волочиськ Агро» звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 80 га, розташовану на території Старозбаразької сільської ради Тернопільської області, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року по справі №921/10/17-г/17 позов задоволено в повному обсязі.

Суд у рішенні зазначає, що оскільки спірним правочином визначено об'єкт договору (земельна ділянка, загальною площею 80 га), строк дії договору (до 31.12.2016 року), а також розмір, порядок та строки здійснення розрахунків за користування земельною ділянкою, що дає підстави констатувати наявність у договорі про співпрацю №129 від 15.06.2016 року та додаткового договору до нього №130 від 15.06.2016 року елементів договору оренди землі. Судом встановлено, що при укладенні спірного договору про співпрацю від 15.06.2016 року сторонами не дотримано всіх необхідних вимог закону щодо його укладення, а саме ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» не мав права надавати в користування земельну ділянку, надану йому згідно державного акту на право постійного користування для ведення підсобного господарства, тобто самостійно розпоряджатися нею, передавши її іншій особі як внесок в майно учасників за договором про спільну діяльність. Рішення суду мотивоване тим, що відповідач-1 фактично передав у користування третій особі земельну ділянку державної форми власності, втім згідно Статуту наділений лише правом оперативного управління таким майном, а не правом розпорядження, при цьому, спірний договір не був погоджений з Кабінетом Міністрів України, а доказів прийняття будь-якого рішення Міністерством освіти і науки України щодо розпорядження земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні військового коледжу, матеріали справи також не містять. Поряд з тим, з огляду на визнання недійсним договору про співпрацю, місцевий господарський суд визнав також підставною та обґрунтованою позовну вимогу про звільнення відповідачем-2 займаної ним земельної ділянки державної форми власності, загальною площею 79,80 га, розташованої на території Старозбаразької сільської ради Збаразького району Тернопільської області.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року по справі №921/10/17-г/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Слід зазначити, що апелянт в апеляційній скарзі помилково зазначає дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення, а саме: 29 березня 2017 року, замість 17 березня 2017 року, однак, з тексту апеляційної скарги вбачається, що скаржник оскаржує саме рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року по справі №921/10/17-г/17. Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази про письмовий намір відповідача-1 щодо припинення спірного договору та додаткової угоди і доведення до відома відповідача-2 у строк до 31.12.2016 року. Поряд з тим, зазначає про відсутність підстав для визнання спірного договору недійним, оскільки, відповідач-1 є належним користувачем земельної ділянки та зареєстрований як самостійна юридична особа, одним із видів діяльності якої, є вирощування зернових та технічних культур, відтак, апелянт вважає, що спірний договір укладений на виконання завдань сторін, а воля останніх була направлена на досягнення саме тих правовідносин, які і були в ньому передбачені. Скаржник вказує, що між сторонами договору не було наміру укласти інший правочин, ніж як договір про спільний обробіток землі.

В судове засідання зявився прокурор, який проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача 2 (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року у справі № 921/10/17-г/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача 2 (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Державний навчальний заклад «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України, яке здійснює його управління, є державним професійно-технічним (професійним) навчальним закладом третього атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти. Міністерство освіти і науки України здійснює контроль дотримання вимог Статуту та приймає відповідні рішення в разі їх порушення. З метою сприяння розвитку навчально-матеріальної та спеціально-побутової бази, забезпечення професійно-практичної підготовки, вирішення соціальних та інших питань працівників, військовослужбовців, учнів, курсантів, слухачів, коледж може укладати угоди із підприємствами, установами, організаціями та іншими субєктами господарювання різних форм власності (п.п.1.1, 1.7, 2.6, 6.1 Статуту).

Відповідно до п.п.7.9-7.11 Статуту для забезпечення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів та молодших спеціалістів коледж має відповідну навчальну матеріальну базу та земельні ділянки відповідно до паспортів, технічної документації, актів права власності. Усі обєкти права власності коледжу (навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, спортивні будівлі та споруди, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно) належать до державної форми власності, котрі закріплені за коледжем на праві оперативного управління Міністерством освіти і науки України, яке одночасно виконує функції управління майном, контроль за ефективністю його використання і збереження, а Коледж несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Збаразької районної Ради народних депутатів №50 від 29.03.1991 року та Тернопільського ОВК від 11.02.1957 року, за Збаразьким СПТУ-25 закріплено на праві постійного користування 154,2 га землі в межах згідно із планом землекористування для ведення підсобного господарства, про що у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею вчинено запис за №137.

Як вбачається з листа Відділу Держгеокадастру у Збаразькому районі Тернопільської області №10-1907-99.5-649/2-16 від 02.11.2016 року, дана земельна ділянка передана в користування Збаразькому ПТУ-25 на підставі вищезазначеного державного акта (загальною площею 154,2 га) та за даними технічного звіту, розробленого Інститутом землеустрою, знаходиться на території Черниховецької сільської ради, Стриївської сільської ради, Нижчелубянської сільської ради, Збаразької міської ради та Старозбаразької сільської ради.

Поряд з тим, судом встановлено, що 15 червня 2016 року між Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» укладено договір про співпрацю №129, відповідно до умов якого, сторонами обумовлено правові взаємовідносини щодо організації спільної діяльності в сфері підготовки робітничих кадрів сільськогосподарського та інших напрямків для задоволення потреб ринку праці; проведення виробничого навчання і виробничої практики учнів та курсантів ДНЗ «ТПК ПВФП» із застосуванням новітніх технологій на сільськогосподарських машинах і устаткуванні вітчизняного і закордонного виробництва, що належать підприємству; спільне використання науково-методичних та матеріально-технічних ресурсів.

Відповідно до розділу 2 Договору навчальний заклад зобовязався, серед іншого, забезпечити попередню професійно-теоретичну та професійно-практичну підготовку учнів та курсантів, які направляються на проходження виробничого навчання та виробничої практики; подавати підприємству список учнів та курсантів, які направляються для проходження виробничого навчання; надавати можливість (за потребою) підприємству користуватися матеріально-технічною базою коледжу,навчально-методичним забезпеченням, бібліотекою, гуртожитком та іншими матеріальними ресурсами навчального закладу. В свою чергу, товариство, зокрема, зобовязалося: надавати можливість підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації та стажування працівникам, учням та курсантам коледжу; надавати учням та курсантам, за списком, обладнані робочі місця для проходження виробничого навчання і виробничої практики згідно з планом-графіком; надавати коледжу допомогу в проведенні сільськогосподарських робіт на взаємовигідних умовах, передбачених додатковими угодами.

Згідно з п.3.1 Договору розподіл прибутків та збитків, повязаних з конкретним видом освітньої та господарської діяльності, визначається окремими підписаними сторонами додатковими договорами та додатками до них, що є невід'ємною частиною даного договору.

У розділі 4 Договору сторони погодили термін дії договору з 15.06.2016 року по 31.12.2016 року. У разі, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про намір припинити дію договору (додатків), він вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Разом з тим, 15 червня 2016 року сторонами підписано додатковий договір №130 до договору про співпрацю №129, яким визначено обєкт договору земельна ділянка, загальною площею 80 га, яку ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» передає для спільного вирощування сільськогосподарських культур. За спільне використання земельної ділянки ТОВ «Волочиськ-Агро» взяло на себе витрати по обробітку землі, посівного матеріалу, збору врожаю, а також зобовязалося вносити навчальному закладу плату з розрахунку 5 центнерів зерна за один гектар землі, що перебуває в користуванні, а за всю земельну ділянку 40 тонн зерна та 2000 кг цукру, котра вноситься щорічно до 10 грудня або по потребі навчального закладу.

Крім того, додатковим договором №130 від 15.06.2016 року сторони доповнили розділ договору щодо прав та обовязків сторін, а саме: ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» має право вимагати від ТОВ «Волочиськ-Агро» використання земельної ділянки за цільовим призначенням, дотримуватися екологічної безпеки землекористування та землезбереження родючості ґрунтів, своєчасного внесення плати і використання земельної ділянки; ТОВ «Волочиськ-Агро» має право господарювати на землі на власний розсуд, розпоряджатись всією вирощеною продукцією, за винятком зобовязань по даному договору, а також в процесі обробітку надає робочі місця для учнів та курсантів коледжу з метою вдосконалення їх практичних навичок у володінні сільськогосподарською технікою вітчизняного і зарубіжного виробництва.

Судом встановлено, що сторонами договірні зобовязання виконувалися в повній мірі, зокрема навчальним закладом надано земельну ділянку, площею 80 га для спільного обробітку, а ТОВ «Волочиськ-Агро» за самостійне здійснення господарської діяльності на земельній ділянці здійснено розрахунок у натуральній формі (шляхом передачі відповідачу-1 2000 кг цукру та 40000 кг пшениці, що підтверджується довіреністю №21 від 07.09.2016 року та видатковими накладними №207 від 08.09.2016 року та №210 від 08.09.2016 року).

Одночасно, суд встановив, що договір про співпрацю №129 від 15.06.2016 року та додатковий договір №130 від 15.06.2016 року припинили свою дію у звязку із закінченням терміну, на який вони укладалися, згідно з листами відповідача-1 №129 від 27.09.2016 року та №337 від 19.12.2016 року.

У грудні 2016 року Перший заступник керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області звернувся в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до суду з даним позовом до відповідачів: Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» про визнання недійсними договору про співпрацю №129 від 15.06.2015 року та додаткового договору №130 від 15.06.2016 року, а також про зобов'язання відповідача-2 звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 80 га, розташовану на території Старозбаразької сільської ради Тернопільської області, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Кременецька місцева прокуратура дійшла висновку про незаконність укладення спірного договору, тобто всупереч чинному законодавству, відповідно про неправомірність користування відповідачем-2 земельною ділянкою, площею 79,8 га, що належить відповідачу-1 на праві постійного користування, у звязку з цим вважає, що має місце порушення інтересів держави в особі органу державної влади, до компетенції якого входять відповідні повноваження, яким в даному випадку є Міністерство освіти і науки України, оскільки спірна земельна ділянка належить до державної форми власності відтак, є підстави для звернення прокуратури до суду з позовом про визнання даного договору недійсним та додаткового договору, а також про зобовязання звільнити займану земельну ділянку.

В порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру перший заступник керівника Кременецької місцевої прокуратури листом №48/1973-вих.16 від 20.10.2016 повідомив Міністерство освіти і науки України про необхідність здійснення прокурором представництва порушених інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Разом з тим, судом встановлено, що 10 лютого 2017 року відповідач-2 звернувся до Міністерства освіти і науки України із пропозицією оформлення орендних правовідносин з спільного використання земельних ділянок, загальною площею 1434956 га, котрі перебувають у постійному користуванні ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» (лист вих.№234).

01 березня 2017 року спірну земельну ділянку обстежено комісією, склад якої затверджено розпорядженням голови Збаразької райдержадміністрації №103-од від 28.02.2017 року, в особі голови Збаразької РДА Тернопільської області ОСОБА_3, в.о. начальника Збаразького відділу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_4, заступника начальника-начальника Збаразького відділення Кременецької ОДПІ ОСОБА_5, начальника Збаразького відділення поліції Підволочиського відділу поліції ГУ НП у Тернопільській області ОСОБА_6 та начальника юридичного відділу апарату Збаразької районної державної адміністрації ОСОБА_7, та за результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка, котра розташована на території колишньої Старозбаразької сільської ради, загальною площею 79,8 га (кадастровий номер не встановлений), знаходиться в обробітку ТОВ «Волочиськ Агро» та на даний час засіяна озимою пшеницею, про що складено акт обстеження стану використання земельних ділянок від 01.03.2017 року.

Проаналізувавши умови спірного договору про співпрацю №129 від 15.06.2016 року з урахуванням додаткового договору №130 від 15.06.2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний правочин містить елементи змішаного договору, а саме: договору про співпрацю та договору оренди.

Відповідно до ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно з ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

У правовідносинах спільної діяльності взаємні права і обовязки сторін опосередковані необхідністю досягнення загальної мети, тобто сторони мають загальний інтерес, який в даному випадку полягає у обєднанні сторонами своїх зусиль (внесення земельної ділянки як матеріального активу у спільну діяльність, з однієї сторони, та здійснення господарської діяльності на землі на власний розсуд, право розпоряджатися всією вирощеною продукцією, надавати робочі місця для учнів коледжу з іншої сторони), виробничих потужностей задля спільного вирощування сільськогосподарських культур.

Поряд з тим, судом встановлено, що спірний договір також містить елементи і договору оренди землі.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи (ст.15 ЗУ «Про оренду землі»).

Так, відповідно до умов спірного договору господарську діяльність на спірній земельній ділянці ТОВ «Волочиськ-Агро» здійснює самостійно, без участі навчального закладу. Разом з тим, умовами договору та додаткового договору не визначено способу та порядку ведення спільної господарської діяльності на переданій у користування земельній ділянці, натомість, сторонами обумовлено, що навчальний заклад передає земельну ділянку, загальною площею 80 га, в строкове спільне використання Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро», яке, в свою чергу, зобовязалося за це здійснити оплату.

З огляду на наведене вище, у договорі про співпрацю №129 від 15.06.2016 року з урахуванням додаткового договору №130 від 15.06.2016 року, наявні елементи договору оренди землі.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору №129 від 15.06.2016 сторонами не було дотримано всіх необхідних вимог закону щодо його укладення, а саме ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» не мав права надавати в користування земельну ділянку, надану йому згідно державного акту на право постійного користування для ведення підсобного господарства, тобто самостійно розпоряджатися нею, передавши її іншій особі як внесок в майно учасників за договором про спільну діяльність.

Так, ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» підпорядкований Міністерству освіти і науки України, його діяльність регулюється, зокрема, Законами України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про управління об'єктами державної власності».

Управлінням об'єктами державної власності є здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також: господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном. (ст.1, ч.2 ст.5 ЗУ «Про управління об'єктами державної власності»).

Згідно з п.20 ч.1 ст.6 ЗУ «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких, частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Поряд з тим, відповідно до п.2 Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 року, суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб'єкту управління об'єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук, звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідними документами.

В силу положень п.п.3,4,5 вказаного вище Порядку орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб'єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін'юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України. Орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства.

Беручи до уваги наведені вище положення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення сторонами спірного договору Порядку погодження укладення такого договору, а саме: не отримано відповідного погодження із Міністерством освіти і науки України та відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Більше того, у відповідності до ст.8 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, належать, крім інших, розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів.

Поряд з тим, пунктом 7.10 Статуту ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» передбачено, що майно коледжу є державною власністю, закріплене за навчальним закладом на праві оперативного управління, а функції управління таким майно належать виключно Міністерству освіти і науки України.

Одночасно, згідно з ч.2 ст.16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів погоджується, що відповідач-1 фактично передав у користування відповідачу-2 земельну ділянку державної форми власності, однак, згідно Статуту наділений лише правом оперативного управління таким майном, а не правом його розпорядження.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Поряд з тим, частиною 1 ст.207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» розяснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що спірний договір не був погоджений з Кабінетом Міністрів України, докази прийняття будь-якого рішення Міністерством освіти і науки України щодо розпорядження земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні відповідача-1, у матеріалах справи відсутні. При цьому, у відповідача-1 відсутні повноваження для передачі земельної ділянки в користування іншій особі, зважаючи також на відсутність згоди Міністерства освіти і науки на розпорядження землею, а також відсутність відповідних рішень уповноважених органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, прийнятого у встановленому Земельним кодексом України порядку, рішень органу управління державним майном, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про невідповідність укладеного 15.06.2016 року договору про співпрацю, з урахуванням додаткового договору №130, вимогам закону.

У відповідності до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Беручи до уваги наявність підстав для визнання недійсним договору про співпрацю, позовна вимога про звільнення відповідачем-2 займаної ним земельної ділянки державної форми власності, загальною площею 79,80 га, розташованої на території Старозбаразької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, також підлягає до задоволення.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачами протилежного не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та визнання недійсним договору про співпрацю №129 і додаткового договору до нього №130, укладених 15.06.2016 року між ТОВ «Волочиськ-Агро» та ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою», а також зобов'язання ТОВ «Волочиськ Агро» звільнити земельну ділянку державної форми власності, загальною площею 79,80 га, розташовану на території Старозбаразької сільської ради Збаразького району Тернопільської області, шляхом підписання з Державним навчальним закладом «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» акту прийому-передачі.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються оскаржуваним рішенням

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року по справі №921/10/17-г/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-агро» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №921/10/17-г/17 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повну постанову складено 10.08.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_8