ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017р. Справа № 914/940/17

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент», м.Миколаїв, Львівська область

до відповідача-2: Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», м. Київ

про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів укладеним; зобов'язання вчинити дії; стягнення 12602058,00 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Від відповідача-1: Чебачова Ю.О

Від відповідача-2: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано ОСОБА_1, м. Київ до Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент», м. Миколаїв, Львівська область та до Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», м. Київ про визнання укладеним договору купівлі-продажу цінних паперів (викупу емітентом власних цінних паперів), запропонований акціонером Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» ОСОБА_1 - та датований 21.03.2017 р., між Публічним акціонерним товариством «Миколаївцемент» та ОСОБА_1 щодо обов'язкового викупу належних йому 420000 простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» за ціною 30,0049 гривень за 1 акцію на загальну суму 12602058 грн., у запропонованій редакції; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» зарахувати на рахунок у цінних паперах Емітента (Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївцемент») № 100024-ІІА70009537 акції прості іменні Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївцемент» у кількості 420000 штук, які будуть виставленні з рахунку в цінних паперах № 403253-иА10101010, що належить ОСОБА_1; стягнення з Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївцемент» на користь ОСОБА_1 вартість зазначених акцій у сумі 12602058 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.05.2017р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 01.06.2017р. Для об'єктивного та всестороннього вирішення спору, 01.06.2017р. та 13.06.2017р. розгляд справи відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду. Крім того, ухвалою суду від 13.06.2017р. продовжено строк вирішення спору до 02.08.2017р., в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено, а також відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-2 ПАТ «Національний депозитарій України» від 12.06.2017р. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 31.07.2017р. в задоволенні клопотання ПАТ «Національний депозитарій України» від 05.07.2017р. №1187/09 (вх. 10.07.2017р. №24286/17) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, запереченнях проти аргументів на відзиви відповідача - 1 та відповідача - 2. Ствердив, зокрема, що позивач є акціонером ПАТ «Миколаївцемент». 15.04.2014 р. ПАТ «Миколаївцемент» провело чергові збори акціонерів, на яких по п. 9 порядку денного було прийняте рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятись товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, та уповноваження особи на їх підписання від імені товариства та на вчинення інших необхідних дій. У даному випадку під виглядом попереднього надання згоди ПАТ «Миколаївцемент» приховав прийняття рішення про вчинення значного правочину - кредитного договору від 28.04.2014р. з банком «УкрСиббанк» на суму 50000000 доларів, щодо якого кредитний комітет банку - кредитора прийняв рішення від 29.01.2014р., - тобто до спірного рішення загальних зборів акціонерів. Верховний Суд України у постанові від 21.05.2013р. по справі №07/5026/796/2012 (№3-8гс13) прийшов до висновку, що законодавець розмежовує поняття «рішення про вчинення значного правочину», а також «рішення про попереднє схвалення значних правочинів». При цьому, прийняття загальними зборами акціонерів рішення про вчинення значного правочину кореспондує виконавчому органу товариства обов'язок вчинити конкретний значний правочин. У той же час, прийняття загальними зборами акціонерів рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть ним вчинятися протягом року, означає лише згоду на можливість вчинення значних правочинів у майбутньому. І це не має наслідком реального настання юридичного факту, з яким закон пов'язує виникнення в АТ обов'язку здійснити викуп акцій акціонера. Однак у справі №07/5026/796/2012 питання попереднього схвалення було очевидним, там відповідач не прикривав цим формулюванням кредитні відносини і не подавав з цього приводу нерегулярну Інформацію, а дійсно купував засоби виробництва.

Позивач голосував проти цього рішення, а тому має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому акцій на підставі ч. 1 ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства». 08.05.2014р. позивач надіслав ПАТ «Миколаївцемент» вимогу про обов'язковий викуп акцій, яку відповідач-1 отримав 13.05.2014р., тобто вже після вчинення значного правочину. Рішенням господарського суду Львівської області від 06.02.2017р. у справі №914/2203/16, залишеного без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. у цій же справі, встановлено, що оскільки відповідний значний правочин, укладення якого попередньо схвалено Загальними зборами акціонерів, вчинено, відтак, настав реальний юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера, який голосував «проти» прийняття такого рішення. Таким чином, відповідач-1 повинен був запропонувати акціонерам, у тому числі позивачу, проект договору про викуп товариством акцій, що передбачено нормою абзацу 2 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про акціонерні товариства». Оскільки цього зроблено не було, позивач розробив власну версію договору та направив її 21.03.2017р. відповідачу-1, яка була отримана останнім 04.04.2017р. Однак відповідач-1 від укладання договору ухилився, зазначивши листом від 24.04.2017р. № 000521 про те, що не буде розглядати пропозиції щодо укладання договору, направленого позивачем в порядку ст. 181 ГК України, оскільки позивач не є суб'єктом господарювання.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 10.10.2012 р. у справі №6-11цс12, згідно із якою, у разі відмови споживача від укладення договору, передбаченого законом (у справі - Законом України «Про житлово-комунальні послуги»), якщо його умови відповідають типовому договору, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії». Оскільки дата проекту договору - 21.03.2017р., 30-денний строк на зарахування акцій та сплату коштів, передбачений проектом - сплив, просить також задовольнити позов і у частині похідних вимог - про стягнення коштів та зарахування акцій. Вимога стягнення є похідною від цих вимог і за умови визнання договору укладеним підлягає задоволенню, оскільки обов'язки за договором повинні виконуватися. Просить позов задоволити.

Представник відповідача - 1 проти позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що дійсно, 15.04.2014 р. загальними зборами акціонерів було прийняте вказане позивачем рішення. Оскільки ні на момент призначення, ні на дату проведення загальних зборів підприємство не могло визначити, які значні правочини вчинятимуться товариством у ході поточної діяльності, до порядку денного загальних зборів було включено питання №9: «Прийняття рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися Товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, та уповноваження особи на їх підписання від імені товариства та на вчинення інших необхідних дій». Визнав, що 08.05.2014р. позивач звернувся із заявою про викуп акцій, у чому йому листом від 26.05.2014 р. було відмовлено у зв'язку із відсутністю на той час передбачених законом підстав: право акціонера - власника простих акцій або акціонера - власника привілейованих акцій вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій виникає з моменту прийняття загальними зборами рішення, яке відповідно до частини першої або другої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" є підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, за умови, що такий акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах, на яких прийнято рішення, що стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, та голосував проти прийняття загальними зборами такого рішення. Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про акціонерні товариства», якщо на дату проведення загальних зборів неможливо визначити, які значні правочини вчинятимуться акціонерним товариством у ході поточної господарської діяльності, загальні збори можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної сукупної вартості.

Зазначає, що позиція позивача ґрунтується на відомостях, отриманих з оприлюдненої емітентом особливої інформації, де зазначено, що дата прийняття рішення черговими річними загальними зборами акціонерів товариства про одержання кредиту на суму, що перевищує 25% активів товариства - 15.04.2014р. (протокол №19). З цього позивач припускає, що вказаним рішенням надавалась не попередня згода, а приймалось рішення про фактичне отримання кредиту, що є підставою для викупу акцій. Однак, таке формулювання зроблене на виконання вимог п.1 розділу III Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.12.2013 р. № 2826 (в чинній на той момент редакції); стверджуване позивачем питання на загальні збори не виносилось, а тому позивач голосував не проти укладення конкретного договору товариством, а проти прийняття рішення про попереднє схвалення значних правочинів сукупна вартість яких не може перевищувати 140% від вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, які відповідають наступним критеріям: отримання товариством кредитів, позик; придбання товариством сировини, енергоресурсів, інших ресурсів, продукції, робіт, послуг для потреб виробництва та/або діяльності товариства та проти надання керівнику виконавчого органу права підписувати такі правочини. Позивач звернувся із вимогою про викуп акцій до отримання першого траншу кредиту та до опублікування спеціальної інформації, а рішення кредитного комітету банку про надання кредиту не породжує обов'язку укласти кредитний договір, при тому, що такий договір був чотирьохсторонній та вимагав узгодження істотних умов з іншими сторонами договору.

Заперечив проти преюдиційного характеру судових рішень у справі №914/2203/16, адже висновок, що міститься в мотивувальній частині рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2017р. у справі №914/2203/16 не є обставинами (фактами) справи, а лише висновком - правовою оцінкою фактів, викладеною в мотивувальній частині рішення суду, тому не може мати преюдиціального значення. Ціна акцій - як умова договору, на думку відповідача визначена помилково, згоди сторін щодо істотних умов договору - ціни та строку оплати, - не досягнуто. При цьому, відповідно до п.10 Роз'яснення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 7 від 10.08.2010 р. "Про порядок застосування розділу XII Закону України "Про акціонерні товариства" щодо здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій", - у разі, якщо договір про обов'язковий викуп товариством належних акціонеру акцій укладається як окремий документ, такий договір укладається відповідно до Цивільного кодексу України, а не ГК України, як просив позивач. Помилковим вважає посилання на правову позицію, викладену Верховним Судом України у Постанові від 10.10.2012 року по справі за позовом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до фізичної особи про зобов'язання укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки у даному випадку відсутні типові умови договору на обов'язковий викуп акцій, дотримуватись яких зобов'язані сторони.

Заявою від 31.07.2017р. вих. №000611 відповідач-1 в порядку п. 4 ст.267 ЦК України, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Крім того, відповідачем-1 в порядку ст.38 ГПК України подано клопотання про витребування доказів в ПАТ «Українська біржа», а саме, інформацію стосовно учасників угод (продавців та покупців), укладених в період з 11.03.2014р. по 13.03.2014р. стосовно акцій товариства «Миколаївцемент». Заявлене клопотання обґрунтовує тим, що ціна акцій в проекті договору визначена не у відповідності до вимог законодавства та встановлена шляхом маніпулювань на фондовому ринку, встановлені ст.10-1 Закону «Про державне регулювання ринку цінних паперів Україні».

Однак, заявлене клопотання судом до уваги не приймається, оскільки відповідачем не обґрунтовано, а судом не встановлено, які саме обставини підтверджуватиме витребовувана інформація в окреслений період. Суд звертає увагу відповідача-1, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, відповідно до покладених на неї завдань встановлює наявність маніпулювання на фондовому ринку. Однак, належних та допустимих доказів, які б підтверджували ознаки маніпулювання на ринку цінних паперів, відповідачем-1 не подано.

Представник відповідача - 2 проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Ствердив, зокрема, що у позовній заяві відсутні навіть посилання на будь-яке порушення Центральним депозитарієм прав позивача. Згідно із частиною 3 статті 5 Закону України «Про депозитарну систему України», рахунок у цінних паперах емітента відкривається емітенту Центральним депозитарієм або, у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів. На рахунку в цінних паперах емітента на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів у порядку, встановленому Комісією, а у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України, зберігаються та обліковуються цінні папери власних випусків емітента та обмеження прав на цінні папери. Пунктом 9 Глави 5 Розділу V Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 №735 встановлено, що обслуговування операцій емітента щодо викупу випущених ним цінних паперів у бездокументарній формі існування, облік цінних паперів, що викуповуються емітентом у власників цих цінних паперів, Центральний депозитарій здійснює із використанням пасивних аналітичних рахунків депозитарного обліку в межах рахунку в цінних паперах цього емітента відповідно до Правил та інших внутрішніх документів Центрального депозитарію. Обслуговування Центральним депозитарієм та депозитарними установами виконання договору про викуп цінних паперів емітентом у власника здійснюється за умови отримання: депозитарною установою - розпорядження депонента або керуючого рахунком депонента про списання прав на викуплені емітентом цінні папери з його рахунку в цінних паперах; Центральним депозитарієм - розпорядження емітента про переказ цінних паперів, викуплених ним у власника, з рахунку в цінних паперах депозитарної установи, в якій на рахунку у цінних паперах цього власника обліковуються права на викуплені цінні папери, на його рахунок у цінних паперах та розпорядження зазначеної депозитарної установи про переказ цінних паперів з її рахунку в цінних паперах на рахунок емітента. Тому, вимога позивача щодо зобов'язання Центрального депозитарію зарахувати на рахунок у цінних паперах Емітента - «ПАТ «Миколаївцемент» визначену кількість простих іменних акцій ПАТ «Миколаївцемент» є такою, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки обслуговування Центральним депозитарієм та депозитарними установами виконання договору про викуп цінних паперів емітентом у власника здійснюється Центральним депозитарієм на підставі розпорядження емітента про переказ цінних паперів. Вважає цю вимогу заявленою завчасно, просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є акціонером Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент", якому належить 420000 простих іменних акцій.

Позивач зареєструвався для участі у Загальних зборах акціонерів ПАТ "Миколаївцемент", які призначені на 15.04.2014р. У реєстраційній картці зазначено код реєстрації - 53. Кількість належних ОСОБА_1 простих іменних акцій - 420000 штук. У вказану дату ПАТ "Миколаївцемент" проведено Загальні збори акціонерів, а прийняті ними рішення оформлено протоколом №19 Загальних зборів акціонерів ПАТ "Миколаївцемент" від 15.04.2014р. Рішення загальних зборів не оскаржувались, недійсними не визнавались. Посилання відповідача - 1 на не оскарження позивачем цих рішень загальних зборів до уваги не приймається, оскільки це належить до права позивача. Більше того, обраний позивачем способу захисту прав, які він вважає порушеними, ґрунтується на дійсності таких рішень загальних зборів.

Серед іншого, по п. 9 порядку денного, прийнято рішення попередньо схвалити укладання Товариством протягом не більш як одного року з моменту прийняття цього рішення Загальними зборами акціонерів значних правочинів, ринкова вартість кожного з яких перевищує 25% вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, та гранична сукупна вартість яких не може перевищувати 140% від вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, та які відповідають наступним критеріям: отримання Товариством кредитів, позик; придбання Товариством сировини, енергоресурсів, інших ресурсів, продукції, робіт, послуг для потреб виробництва та/або діяльності Товариства. Уповноважити керівника виконавчого органу Товариства або особу, що виконує його обов'язки, підписувати дані договори, додатки, додаткові угоди, специфікації, інші необхідні документи тощо до даних договорів та вчиняти інші необхідні дії.

Водночас, проти прийняття вказаного рішення голосували 580238 простих іменних голосуючих акцій, що складає 0,364446% від кількості акцій Товариства, зареєстрованих для участі у Загальних зборах. У тому числі, проти прийняття такого рішення всією кількістю належних йому акцій голосував і ОСОБА_1 Зазначені обставини сторонами визнаються.

Позивач, вважаючи, що у нього є право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій на підставі ч.1 ст.68 Закону України "Про акціонерні товариства", 08.05.2014р. звернувся із відповідною вимогою до ПАТ "Миколаївцемент" (отримано адресатом 15.05.2014р. за вх.№275). Однак, листом №000585 від 26.05.2014р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що не вбачає наявність законних підстав для здійснення обов'язкового викупу належних йому акцій у відповідності із чинним законодавством України.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" здійснити обов'язковий викуп у нього належних йому 420000 простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" за ціною 30 гривень за 1 акцію на загальну суму 12600000 грн., шляхом укладення договору викупу акцій у запропонованій ним редакції. Рішенням господарського суду Львівської області від 06.02.2017р. у справі №914/2203/16, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р., у задоволенні позову було відмовлено у зв'язку із помилково обраним способом захисту, оскільки серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Встановлено, що на дату звернення із позовом, позивач не надсилав відповідачу проект договору, подавши такий проект лише суду. Звернуто також увагу на те, що позивачем не обгрунтовано таку істотну умову як ціна договору, оскільки не обгрунтовано визначення ринкової вартості акцій, що є предметом договору; а також на те, що позивачем подано позов після спливу строку, встановленого ч.3 ст. 69 Закону України "Про акціонерні товариства" для виконання емітентом обов'язку із викупу акцій, при цьому не визначено іншого порядку та строків оплати, а тому зважаючи на правову природу зобов'язання щодо обов'язкового викупу належних акціонеру голосуючих акцій, яке виникає у зв'язку з прийняттям загальними зборами рішення, в договорі відсутня така його істотна умова як порядок оплати вартості акцій.

При цьому, судами встановлено, що генеральний кредитний договір №1 про кредитування, укладений 28.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" (кредитор) та Відкритим акціонерним товариством "Подільський цемент" (позичальник-1 або позичальник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Цемент" (позичальник-2 або позичальник), Публічним акціонерним товариством "Миколаївцемент" (позичальник-2 або позичальник) є значним правочином в розумінні ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства". Попереднє схвалення Загальними зборами акціонерів товариства значних правочинів свідчить про надання згоди на вчинення значного правочину, який потенційно може бути укладено акціонерним товариством в майбутньому. Однак, оскільки відповідний значний правочин, укладення якого попередньо схвалено Загальними зборами акціонерів, вчинено, то настав реальний юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення в акціонерного товариства обов'язку здійснити викуп акцій акціонера, який голосував "проти" прийняття такого рішення.

Зі змісту наведеного рішення вбачається, що судами були встановлені фактичні обставини вчинення товариством значного правочину, настання юридичного факту, з яким закон пов'язує настання правових наслідків. Правові висновки, зокрема, щодо тлумачення певних правових норм у цих фактах не вбачаються. Зазначеним спростовуються покликання відповідача - 1 на відсутність у вказаних судових рішень преюдиційного характеру. Згідно ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначеним спростовуються також заперечення відповідача - 1 щодо відсутності у нього обов'язку здійснити обов'язковий викуп акцій внаслідок прийняття рішення по п. 9 порядку денного загальними зборами, що відбулось 15.04.2014р.

Оскарження відповідачем - 1 зазначених судових рішень у касаційному порядку не є підставою для зупинення провадження у справі, а у випадку задоволення касаційної скарги, за наявності передбачених законом підстав та у порядку, встановленому законом, відповідач - 1 не позбавлений права звернутись із заявою про перегляд судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Позивач скерував проект договору 21.03.2017 р. відповідачу-1, який був отриманий останнім 04.04.2017р. Однак відповідач-1 від укладання договору ухилився, зазначивши листом від 24.04.2017р. № 000521 про те, що не буде розглядати пропозиції щодо укладання договору, направленого позивачем в порядку ст. 181 ГК України, оскільки позивач не є суб'єктом господарювання.

У зв'язку із цим позивач звернувся із позовом про визнання договору укладеним у вказаній редакції та застосування наслідків цього: стягнення коштів та зарахування акцій, що є предметом договору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 68 Закону України "Про акціонерні товариства", (у відповідній редакції), кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про вчинення товариством значного правочину. Порядок реалізації акціонерами права вимоги обов'язкового викупу акціонерним товариством належних їм акцій встановлено у ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства». Так, ціна викупу акцій не може бути меншою, ніж їх ринкова вартість. Ціна викупу акцій розраховується станом на день, що передує дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів, на яких було прийнято рішення, яке стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій. Ринкова вартість акцій визначається в порядку, встановленому статтею 8 цього Закону. Договір між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій укладається в письмовій формі (ч.1). Протягом 30 днів після прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, акціонер, який має намір реалізувати зазначене право, подає товариству письмову вимогу. У вимозі акціонера про обов'язковий викуп акцій мають бути зазначені його прізвище (найменування), місце проживання (місцезнаходження), кількість, тип та/або клас акцій, обов'язкового викупу яких він вимагає (ч.2). Протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов'язковий викуп акцій товариство здійснює оплату вартості акцій за ціною викупу, зазначеною в повідомленні про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, а відповідний акціонер повинен вчинити усі дії, необхідні для набуття товариством права власності на акції, обов'язкового викупу яких він вимагає. Оплата акцій здійснюється у грошовій формі, якщо сторони в межах строків, установлених у цій статті, не дійшли згоди щодо іншої форми оплати (ч.3).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно ч.3 ст.179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При цьому, при укладенні господарських договорів, відповідно до ч.4 цієї норми, зміст договору визначається на основі, зокрема: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Враховуючи відсутність затвердженого типового договору викупу цінних паперів, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм, зокрема, Закону України "Про акціонерні товариства" з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної Цивільним та Господарським кодексами України.

Так, статтею 181 ГК України встановлено загальний порядок укладання господарських договорів. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч.2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч.3). За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч.4). Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (ч.5). У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо) (ч.6). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (ч.7). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ч.8).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 звертався до ПАТ "Миколаївцемент" із пропозицією укласти договір викупу цінних паперів, надсилав відповідний проект, проте, у цьому йому було відмовлено з формальних підстав, без надання аналізу змісту проекту договору чи конкретних заперечень щодо його істотних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. Згідно ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ч.1). Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.2). При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.3).

Суд погоджується з позицією відповідача - 1, яка ґрунтується на змісті п.10 Роз'яснення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 7 від 10.08.2010 р. "Про порядок застосування розділу XII Закону України "Про акціонерні товариства" щодо здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій", а саме: у разі, якщо договір про обов'язковий викуп товариством належних акціонеру акцій укладається як окремий документ, такий договір укладається відповідно до Цивільного кодексу України. Однак, ЦК України містить аналогічні положення щодо укладення договорів, а тому заперечення відповідача - 1 у листі щодо відмови від розгляду проекту договору суд розцінює як формальні.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однією із істотних умов договору купівлі-продажу цінних паперів є ціна викупу акцій (вартість одного цінного паперу). Згідно п. 1-3 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Частиною другою статті 638 ЦК України, передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозиція укласти договір (оферта) має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Згідно ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст.187 ГК України та ст. 649 ЦК України, відповідно до яких судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів. Згідно ч. 2 ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Договір між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. ст.69 Закону України "Про акціонерні товариства"). Відповідно до п. 10 роз'яснення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10.08.2010р. № 7 "Про порядок застосування розділу Закону України "Про акціонерні товариства" щодо здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій" та ч.3 ст. 69 вказаного Закону, ціна викупу акцій, яка є обов'язковим реквізитом повідомлення про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, є також істотною умовою договору, який укладається між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій.

Таким чином, законодавством встановлена обов'язковість укладення відповідного договору між сторонами за встановлених судовим рішенням у справі №914/2203/16 обставин.

Відповідно до ч.3,4 ст.82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу. На таку правову позицію покликались суди при розгляді справи №914/2203/16, і така ж позиція підлягає застосуванню й по даній справі, оскільки стосується аналогічних спірних відносин. Так, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків, можна дійти висновку про те, що в разі невизнання товариством права учасника на укладення договору про викуп акцій у зв'язку з прийняттям рішення про вчинення значного правочину проти якого він голосував, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним, на умовах, що відповідають вимогам чинного законодавства та не порушують прав іншої сторони (правовий висновок Верховного Суду України, зроблений при перегляді справу № 6-110цс12 у постанові від 10.10.2012р.). Зазначеним спростовуються заперечення відповідача - 1 щодо неможливості задоволення таких позовних вимог в силу відсутності затверджених законодавством типових договорів обов'язкового викупу акцій.

Відповідач - 1, не подавши заперечень позивачу щодо конкретних умов договору, в суді покликався на помилковість визначення у договорі ціни акцій та строку оплати. При цьому, альтернативних розрахунків визначення розміру вартості акцій суду не надав, конкретних доказів на спростування порядку визначення ціни акцій позивачем не подав, покликаючись, по-суті, лише на неможливість встановлення правильної ринкової вартості акцій.

Виходячи зі змісту частини третьої статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства", ціна викупу акцій, яка є обов'язковим реквізитом повідомлення про право вимоги обов'язкового викупу акцій, що належать акціонеру, є також істотною умовою договору, який укладається між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій. Ціна викупу акцій розраховується станом на день, що передує дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів, на яких було прийнято рішення, яке стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій. Ринкова вартість акцій визначається в порядку, встановленому статтею 8 цього Закону. Договір між акціонерним товариством та акціонером про обов'язковий викуп товариством належних йому акцій укладається в письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про акціонерні товариства», ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається для емісійних цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про цінні напери та фондовий ринок. Відповідно до довідки ПАТ «Українська біржа» від 21.02.2017 р. № 5221/01/17, акції відповідача - 1 знаходяться в обігу на фондовій біржі ПАТ «Українська біржа». При цьому, реквізити акцій, які зазначені у довідці ПАТ «Українська біржа» та які зазначені в Обмеженій виписці про стан рахунку в цінних паперах на 21.03.2017 р. по емітенту ПАТ «Миколаївцемент» та довідці депозитарної установи ТОВ «УПР-ФІНАНС» від 03 березня 2017 р. № 030317/1 як належні позивачу, співпадають. Відповідач здійснив лише один випуск акцій, що не заперечувалось сторонами. Відповідно до довідки ПАТ «Українська біржа» від 21.02.2017 р. № 5221/01/17 за результатами біржових торгів 12.03.2014 р. був сформований біржовий курс по акціям іменним простим ПАТ «Миколаївцемент», що склав 30,0049 грн., звідси ринкова вартість акцій склала 30,0049 гривні за одну штуку. Таким чином, позивачем визначено ціну договору за 420000 акцій, в сумі 12602058 грн. Належних доказів на спростування зазначеної умови відповідачем - 1 подано не було, незважаючи на надану судом можливість.

Щодо умови договору про сплату коштів у межах 30 днів, то суд вважає, що така умова відповідає вимогам розумності та справедливості, ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині строків оплати вартості акцій, а заперечення відповідача - 1 грунтуються на відсутності у нього обов'язку укладати такий договір взагалі, а не конкретно щодо даної умови.

Водночас, суд не погоджується з позицією позивача про те, що такий договір підлягає визнанню укладеним станом на 21.03.2017 р. - дату, вказану у проекті. Згідно ст. 187 ГК України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору. Виходячи з цього, наслідком вирішення переддоговірного спору повинно бути прийняття судом рішення про укладення договору в тій чи іншій редакції чи спонукання укласти договір у редакції, визначеній судом за результатами вирішення спору (ч. 3 ст. 84 ГПК України).

Пунктом 36 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» роз'яснено, що згідно з частиною другою статті 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Згідно з ч.3 статті 84 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Зазначені норми не суперечать одна одній, оскільки суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов'язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. Тому в резолютивній частині рішення, яким задовольняється позов про спонукання укласти договір, слід вказувати на те, що спірний договір є укладеним. Рішення суду про укладення договору має правоутворююче значення, оскільки на його підставі згідно ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України виникають права та обов'язки сторін за договором.

Таким чином, у частині визнання договору укладеним, позов слід задовольнити частково.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» зарахувати на рахунок у цінних паперах Емітента (Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївцемент») № 100024-ІІА70009537 акції прості іменні Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївцемент» у кількості 420000 штук, які будуть виставленні з рахунку в цінних паперах № 403253-иА10101010, що належить ОСОБА_1 та стягнення з Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївцемент» на користь ОСОБА_1 вартість зазначених акцій у сумі 12602058 грн., суд вважає, що у позові слід відмовити на підставі ст. 15 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право на захист свого права чи інтересу, але лише у випадку його порушення, невизнання чи оспорювання. Оскільки ці вимоги заявлені на виконання договору, визнання укладеним є предметом цього спору, вони заявлені завчасно, до настання у відповідачів - 1 та - 2 відповідних обов'язків.

Частина 2 ст.20 ГК України передбачає, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК.

Що стосується заяви відповідача-1 про застосування строку позовної давності, суд зазначає.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Водночас, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями) роз'яснено, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

У заяві про застосування строку позовної давності відповідач-1 зазначає, що про ймовірне порушення своїх прав позивач міг дізнатись починаючи з дати публікації повідомлення про проведення загальних зборів - 13.03.2014р. та в будь-якому разі в день проведення зборів - 15.04.2014р. При цьому, вважає, що 29.04.2014р. позивач дізнався або міг дізнатись про ненадання повідомлення про право вимоги обов'язкового викупу акцій.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.02.2017р. по справі №914/2203/16 за позовом ОСОБА_1, м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент», м.Миколаїв Львівської області про зобов'язання здійснити викуп простих акцій шляхом укладення договору викупу цінних паперів в задоволенні позову відмовлено повністю. Так, в рішенні зазначено, що обраний позивачем спосіб захисту про зобов'язання щодо обов'язкового викупу належних акціонеру голосуючих акцій, яке виникає у зв'язку з прийняттям загальними зборами рішення, що відповідно до закону є підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначених у ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України. Виходячи з фактичного змісту позовних вимог, суд самостійно кваліфікував правовідносини, із яких виник спір, та зазначив, що виходячи із загальних засад судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України,) за наявності підстав, порушене право підлягає захисту, згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним судом на відповідних умовах. Однак, виключно позивач вправі визначати предмет та підстави своїх позовних вимог, враховуючи принципи рівності перед законом і судом (ст.4-2 ГПК України), змагальності (ст.4-3 ГПК України), повноваження на їх зміну в суду відсутні. При цьому, суд зазначає, що по суті заявлених позовних вимог спір у справі №914/2203/16 стосувався викупу у позивача належних йому 420000 простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» за ціною 30,00 гривень за 1 акцію на загальну суму 12600000,00 гривень.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачене ч.1 ст. 16 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах, пов'язаних з недоведеністю порушення прав позивача (Постанова Вищого господарського суду України від 23.03.2011р. у справі №33/341, Постанова Вищого господарського суду України від 06.12.2011р. по справі №23/279, Постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012р. по справі № 7/088-11).

З урахуванням наведеного, суд не погоджується з доводами відповідача-1 враховуючи те, що про порушення свого права, яке підлягає захисту згідно вимог п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним, позивач дізнався з рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2017р. у справі №914/2203/16.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити частково.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати укладеним з дня набрання даним рішенням законної сили договір купівлі-продажу цінних паперів (викупу емітентом власних цінних паперів) між Публічним акціонерним товариством «Миколаївцемент» (м. Миколаїв, Львівська обл., вул. Стрийське шосе,1 ідентифікаційний код юридичної особи 00293025) та ОСОБА_1 (02132, АДРЕСА_1, номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1) щодо обов'язкового викупу належних йому 420000 простих іменних акції Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» за ціною 30,0049 гривень за 1 акцію на загальну суму 12602058 грн., у наступній редакції:

ДОГОВІР

КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ ЦІННИХ ПАПЕРІВ

(викупу емітентом власних цінних)

місто Миколаїв Львівської області

Публічне акціонерне товариство «Миколаївцемент» (далі - «Емітент») в особі Голови Правління Маккеона Кевіна Джерарда, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та

Громадянин України ОСОБА_1 (далі - «Продавець») з іншої сторони, (далі разом - «Сторони», а окремо - «Сторона»), відповідно до:

Рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2017 року по справі № 914/2203/16;

ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства»;

п.8 ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»;

наданої Емітенту Вимоги про викуп акцій;

листа вих. № 5221/01/17 від 21.02.2017 р. наданого ПАТ «Українська біржа»; уклали цей Договір про наступне:

1.ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ

1.1. Продавець зобов'язується передати у власність Емітента, а Емітент зобов'язується прийняти та оплатити наступні цінні папери (далі - «ЦП»):

Вид, тип ЦП : акція проста іменна
Найменування емітента ЦП:Публічне акціонерне товариство «Миколаївцемент»
Код ЄДРПОУ емітента ЦП:00293025
Номінальна вартість одного ЦП, грн.:0,25 (нуль гривень двадцять п'ять копійок)
Код ISIN ЦП:UA
Форма існування ЦП:бездокументарна
Кількість ЦП, шт.:420 000 (чотириста двадцять тисяч)
Вартість одного ЦП, грн.:30,0049 (тридцять гривень 0,49 копійки)
Загальна вартість ЦП, грн.:12 602 058,00 (дванадцять мільйонів шістсот дві тисячі п'ятдесят вісім гривень нуль копійок)

2.УМОВИ ТА СТРОК ОПЛАТИ ЦП

2.1. Загальна сума договору складає 12602058,00 грн. (дванадцять мільйонів шістсот дві тисячі п'ятдесят вісім гривень нуль копійок).

2.2. Емітент сплачує на банківський рахунок Продавця загальну суму договору, зазначену у п.2.1. цього Договору протягом тридцяти днів з дати підписання Договору.

2.3. Кожна зі Сторін самостійно сплачує послуги свого банку, пов'язані зі здійсненням платежів за даним Договором.

3. УМОВИ ТА СТРОК ПЕРЕХОДУ ПРАВ ВЛАСНОСТІ НА ЦП

3.1. Продавець зобов'язується протягом тридцяти днів з дати підписання Договору забезпечити переказ ЦП з рахунку Продавця в цінних паперах №403253-UA10101010 у депозитарній установі ТОВ «УПР- ФІНАНС» (далі - «Депозитарна установа Продавця») на рахунок Емітента в цінних паперах №100024- UA70009537 в Центральному депозитарії.

3.2. Емітент зобов'язаний протягом тридцяти днів з дати підписання Договору надати до Центрального депозитарію розпорядження на виконання облікової операції щодо зарахування ЦП на рахунок у цінних паперах Емітента та забезпечити зарахування ЦП на свій рахунок у цінних паперах.

3.3. Продавець та Емітент самостійно сплачують послуги за виконання операцій з ЦП.

3.4. Право власності на ЦП переходить до Емітента з моменту зарахування ЦП на його рахунок в Центральному депозитарії.

4. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН

4.1. У разі недотримання Емітентом умов п.2.2. цього Договору з вини Емітента більше ніж на 10 банківських днів, Продавець має право вимагати сплату Емітентом неустойки у розмірі 0,1% (одна десята відсотка) від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний банківський день прострочення.

4.2. У разі невиконання Продавцем дій, передбачених Договором, у строк відповідно до п.3.1. Договору, Емітент має право вимагати сплату Продавцем неустойки у розмірі 0,1% (одна десята відсотка) від загальної суми Договору, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний банківський день прострочення.

5. ФОРС-МАЖОР

5.1. Жодна зі Сторін не несе відповідальності у разі невиконання, несвоєчасного або неналежного виконання нею своїх зобов'язань за цим Договором, якщо вказане невиконання, несвоєчасне або неналежне виконання обумовлені виключно впливом обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини). Під обставинами непереборної сили за цим Договором слід розуміти події надзвичайного характеру, що виникли після укладення цього Договору поза залежністю від волі і бажання Сторін, наприклад: пожежі, повені, епідемії й інші природні і штучні дії і катаклізми, повстання, ембарго, війни або воєнні дії будь - якого типу, страйки, заборони й обмеження, що випливають з документів нормативного характеру органів державної влади та управління або інші обставини, що перебувають поза контролем Сторін.

5.2. Форс-мажорні обставин мають бути підтверджені відповідними документами, що можуть видаватися місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, органами Міністерства внутрішніх справ України, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, які здійснюють діяльність щодо усунення наслідків дії непереборної сили, тощо.

5.3. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення Стороною про настання для неї форс-мажорних обставин тягне за собою втрату права посилатися на такі обставини як на підставу, що звільняє від відповідальності за прострочення виконання або невиконання зобов'язань за цим Договором.

6. ЗАЯВИ ТА ГАРАНТІЇ СТОРІН

6.1. Продавець гарантує, що він є власником ЦП, та має повне і необмежене право на відчуження ЦП і що на дату укладання цього Договору ЦП не є проданими, не є заставленими, в спорі (в тому числі спорі про поділ спільного майна подружжя) і під арештом не перебувають, зобов'язаннями опціону, ф'ючерса і форварда перед третіми особами не обтяжені.

6.2. Продавець заявляє, що з дати підписання даного Договору та до дати його припинення він не вчинятиме жодних дій, що можуть призвести до продажу, перепродажу, обміну, передачі в заставу або інше обтяження ЦП на користь будь-яких третіх осіб, і що ЦП на момент їхньої передачі у власність Емітенту будуть вільні від будь-яких застав, заборон, арештів, прав забезпечення, позовів, претензій, прав третіх осіб і інших обтяжень, приватних або публічних.

6.3. Сторони визнають, що будь-яка інформація (включаючи умови цього Договору) передана однією Стороною іншій Стороні до підписання цього Договору та у період його дії, є суворо конфіденційною і не підлягає розголошенню третім особам, за винятком випадків, коли таке розголошення прямо вимагається відповідно до чинного законодавства. Кожна Сторона цього Договору зобов'язується вжити всіх необхідних заходів для того, щоб забезпечити нерозголошення такої конфіденційної інформації.

7. ЗАКЛЮЧНІ ПОЛОЖЕННЯ

7.1. Цей Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами та припиняє дію з моменту повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та цим Договором.

7.2. Усі розбіжності, що виникають під час дії даного Договору або у зв'язку з ним, вирішуються шляхом переговорів. У разі неможливості вирішення розбіжностей шляхом переговорів Сторони вирішують їх у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

7.3. Цей Договір відображає остаточну угоду Сторін щодо його предмету, і всі попередні домовленості, усні або письмові, втрачають силу з моменту підписання Договору.

7.4. Усі зміни та доповнення до цього Договору вносяться за взаємною згодою Сторін виключно в письмовій формі.

7.5. Цей договір укладено у 4 (чотирьох) примірниках, що мають однакову юридичну силу, один для Продавця, один для Емітента, один для депозитарної установи Продавця, один для Центрального депозитарію.

7.6. Права та обов'язки Сторін визначаються відповідно до вимог чинного законодавства України та положень цього Договору.

7.7. В усьому, що не передбачено цим Договором, Сторони керуються чинним законодавством України.

7.8. Сторони Договору цим заявляють, що вони є власниками зареєстрованих баз персональних даних і здійснюють збір, систематизацію та обробку персональних даних фізичних осіб у відповідності з вимогами Закону України «Про захист персональних даних» та повідомлені про свої права відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Особи, що підписали цей Договір, підписом під його текстом дають власну згоду відповідній Стороні на збір, систематизацію і обробку їх персональних даних.

8. РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН

ЕМІТЕНТ

ПАТ «Миколаївцемент»

Ідентифікаційний код за

Юридична адреса: Україна, 81600, Львівська область,

м. Миколаїв, вул. Стрийське шосе,1

Банківські реквізити:

п/р № 5300 в АТ «УкрСиббанк»,

МФО банку: 351005

Реквізити рахунку у ЦП:

№ 100024- UA70009537 в Центральному депозитарії, код 100024

тел.: (03241)4-11-05

ПРОДАВЕЦЬ

ОСОБА_1

Паспортні дані: НОМЕР_2

виданий Ясинуватським МВ УМВС

України в Донецькій області

28.05.1998 року

Адреса реєстрації: АДРЕСА_3

ІПН: НОМЕР_1

Банківські реквізити: рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «ВЕРНУМ

БАНК», МФО банку: 380689

Реквізити рахунку у ЦП:

№ 403253- UA 10101010 у

депозитарній установі ТОВ «УПР

-ФІНАНС», код МДО 403253

Голова Правління ПАТ «Миколаївцемент»

Підпис:

_____________Маккеон Кевін Джерард

м.п

Підпис:

ОСОБА_1

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Миколаївцемент" (м. Миколаїв, Львівська обл., ідентифікаційний код юридичної особи 00293025) на користь ОСОБА_1 (адреса: 02132, АДРЕСА_2, номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1)- 1600 грн. судового збору.

5.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 07.08.2017р.

Суддя Мороз Н.В.