ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року Справа № 920/1226/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ємельянова А.С.,
Стратієнко Л. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Стара аптека"
напостанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.17 та рішення господарського суду Сумської області від 13.02.17
у справігосподарського суду Сумської області №920/1226/16
за позовомпершого заступника керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу комунального майна Конотопської міської ради Сумської області
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Стара аптека",
третя особа, позивача:яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні комунальний заклад "Конотопська центральна районна лікарня ім. академіка Михайла Давидова"
прозобов'язання повернути орендовані нежитлові приміщення,
за участю представників сторін:

від ГПУ - Попенко О.С.,

від позивача - Білоус І.Г.,

від інших осіб - не з'явилися,

УСТАНОВИВ:

13.12.2016 перший заступник керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу комунального майна Конотопської міської ради Сумської області звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Стара аптека" повернути: орендоване нежитлове приміщення площею 19,1 кв. м., яке розташоване по вул. Успенсько-Троїцька, 53, м. Конотоп, шляхом складання акту приймання-передачі майна відділу комунального майна Конотопської міської ради Сумської області; орендоване нежитлове приміщення площею 19,1 кв. м., яке розташоване по вул. Миколи Амосова, 5, м. Конотоп шляхом складання акту приймання-передачі майна відділу комунального майна Конотопської міської ради Сумської області. В обгрунтування позову зазначали, що договори оренди №ф-2007/02-23 від 19.02.2007 та №ф-2007/02-24 від 19.02.2007 припинили свою дію 29.01.2016, тому з огляду на зміст пунктів 2.4., 2.5 зазначених договорів, положень ст.23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ці об'єкти підлягають поверненню орендарем на користь балансоутримувача.

13.02.2017 рішенням господарського суду Сумської області (суддя Коваленко О.В.), залишеним без змін 24.04.2017 постановою Харківського апеляційного господарського суду (судді Терещенко О.І., Сіверін В.І., Слободін М.М.) позов задоволено, зобов'язано ТОВ "Фірма "Стара аптека" повернути орендоване нежитлове приміщення площею 19,1 кв.м., яке розташоване по вул. Успенсько-Троїцька, 53, м. Конотоп шляхом складання акту приймання-передачі майна Відділу комунального майна Конотопської міської ради Сумської області; зобов'язано ТОВ "Фірма "Стара аптека" повернути орендоване нежитлове приміщення площею 19,1 кв.м., яке розташоване по вул. Миколи Амосова, 5, м. Конотоп шляхом складання акту приймання-передачі Відділу комунального майна Конотопської міської ради Сумської області.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Стара аптека" посилалися на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які просили скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Господарські суди встановили, що як видно із матеріалів справи, 19.02.2007 між Управлінням комунального майна Конотопської міської ради Сумської області, правонаступником якого є Відділ комунального майна Конотопської міської ради Сумської області, та товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Стара аптека" було укладено два договори оренди комунального майна № ф-2007/02-23 та № ф-2007/02-24 для розміщення аптечного пункту, до яких щорічно укладались додаткові угоди про продовження терміну дії оренди, останні - від 30.01.2014 р. за № 2014/02-05 та № 2014/02-06 відповідно. Вказані приміщення перебувають на балансі Комунального закладу "Конотопська центральна районна лікарня імені академіка М.Давидова" (балансоутримувач).

06.05.2015 рішенням господарського суду Сумської області у справі №920/472/15 позов ТОВ "Фірма "Стара аптека" задоволено, дію договорів оренди № ф-2007/02-23 та № ф-2007/02-24 продовжено на той самий строк, на який вони були укладені, а саме на 1 рік - до 29 січня 2016 року включно на тих самих умовах.

26.01.2016 відділ комунального майна Конотопської міської ради Сумської області направив товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Стара аптека" листи №01-09/95 та №22 "Щодо використання нежитлових приміщень на власні потреби" позивач повідомив відповідача про те, що нежитлове приміщення площею 19, кв.м., розташоване на першому поверсі будівлі хірургічного корпусу КЗ "Конотопська центральна районна лікарня ім. ак. М. Давидова" за адресою: м. Конотоп, вул. Успенсько-Троїцька, 49, не буде передаватись в оренду, а договір оренди буде припинено. Одночасно відповідачу було направлено лист позивача №23 від 26.01.2016 з такими ж вимогами відносно об'єкту по вул. Миколи Амосова, 5, м. Конотоп.

Положеннями статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини, юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, за змістом ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із того, що матеріали справи свідчать про припинення строку дії договору №ф-2007/02-23 від 19.02.2007 та №ф-2007/02-24 від 19.02.2007, про що орендодавець повідомив орендаря.

У відповідності до положень ч.2 ст. 26 Закону "Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон) та ч.2 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі закінчення строку дії договору та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Згідно приписів статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Продовження строку договору оренди на той самий строк, на який цей договір укладався, за змістом статей 759, 763, 764 ЦК України, ч.2 ст.17, ч.2 ст.26 Закону, можливе за умови того, що орендодавець не має відповідних заперечень стосовно цього.

Утім, господарськими судами попередніх інстанцій, при вирішенні цього спору було встановлено відсутність у позивача наміру продовжувати термін дії договорів №ф-2007/02-23 від 19.02.2007 та №ф-2007/02-24 від 19.02.2007, що підтверджується листами відділу комунального майна, направленими на адресу товариства рекомендованою поштою, що є належним повідомленням про відмову у продовженні дії договору оренди.

Проаналізувавши положення діючого законодавства, якими урегульовано спірні правовідносини, фактичні обставини справи, установивши реальні наміри сторін та дії, направлені на їх вчинення, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За положеннями ст.32, 33 ГПК України, для отримання судового захисту особа повинна довести ті обставини на, які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені положення процесуального закону, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про обгрунтованість позовних вимог, які підтверджуються зібраними у справі доказами та викладеними на їх основі доводами позивача, що оцінені господарськими судами у сукупності з урахуванням приписів закону.

Будь-яких обґрунтувань, із посиланням на норми права, які б спростовували висновки обох судових інстанцій, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Стара аптека" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.17 та рішення господарського суду Сумської області від 13.02.17 у справі №920/1226/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяА.С. Ємельянов
СуддяЛ.В. Стратієнко