ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Справа № 910/13886/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавного підприємства "Центр державного земельного кадастру"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 27.09.2016 р. (суддя Морозов С.М.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 р. (судді: Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А., Баранець О.М.)
у справі№910/13886/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СмартФармінг"
доДержавного підприємства "Центр державного земельного кадастру"
простягнення 250 281 грн. 41 коп.
за участю представників:
від позивачане з'явились
від відповідача Макарчук Л.Л., довіреність №549 від 08.08.2017 р.
В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СмартФармінг" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - відповідач) про стягнення 232 000 грн. 00 коп. заборгованості, 14 940 грн. 80 коп. інфляційних втрат та 3 340 грн. 61 коп. 3% річних.

Позов мотивований порушенням відповідачем договірних зобов'язань з повної та своєчасної оплати наданих йому за договором №17/12П-13 від 17.12.2013 р. послуг (в подальшому, змінених договором від 20.07.2015 р. на нове зобов'язання), і, як наслідок, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.09.2016 р. у справі №910/13886/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 р., позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 232 000 грн. 00 коп. основного боргу, 14 012 грн. 80 коп. інфляційних витрат та 3 340 грн. 61 коп. 3% річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Підставою прийняття вказаних судових актів стала доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем свого обов'язку з повної та своєчасної оплати наданих йому послуг. При цьому, судами здійснено вірний розрахунок інфляційних втрат, у зв'язку з чим дану позовну вимогу задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятими господарськими судами попередніх інстанцій судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2016 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 р. в частині задоволення позову та в цій частині передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи звернення з вказаною касаційною скаргою, відповідач посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку заявника, оскаржувані судові акти винесено за відсутності повного та всебічного встановлення всіх обставин справи. Скаржник, зокрема, зазначає, що господарськими судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги доводи відповідача про виконання від імені відповідача підпису на документах, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, різними, а, отже, і не уповноваженими на це особами.

Крім того, скаржник стверджує, що його не було повідомлено про зміну найменування позивача.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.08.2017 р., касаційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.08.2017 р.

В касаційній скарзі заявником було заявлено клопотання про зупинення виконання оскаржуваного рішення місцевого господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Враховуючи зміст заявленого клопотання та керуючись приписами ст. 1211 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

В судове засідання 14.08.2017 р. з'явився представник відповідача, який підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В процесі судового розгляду справи №910/13886/16 господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.12.2013 р. між відповідачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Панорама Консалтинг" (в подальшому, найменування змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "СмартФармінг") (виконавець), укладено договір субпідряду №17/12 П-13, за умовами якого виконавець зобов'язувався у 2013 році надати замовнику послуги, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги, а саме: здійснення прив'язки, трансформації та векторизації (створення цифрових векторних карт) для 250 територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до п. 3.1 договору субпідряду ціна договору становить 290 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 48 333 грн. 33 коп. із узгодженим сторонами протоколом погодження договірної ціни (додаток 3) та калькуляцією кошторисної вартості (додаток 4), що є невід'ємними частинами договору.

Розрахунок за цим договором проводиться замовником після підписання сторонами акта здавання-приймання послуг, але не більше 3 (трьох) банківських днів після фактичних надходжень грошових коштів на розрахунковий рахунок замовника по основному договору (п. 4. 1 договору).

На підставі наявних в матеріалах справи доказів місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що позивач виконував свої обов'язки з надання відповідачу послуг відповідно до умов договору №17/12 П-13 від 17.02.2013 р. В свою чергу, замовник прийняв надані послуги без будь-яких зауважень або заперечень.

За висновками попередніх судових інстанцій, про вказане, зокрема, свідчить акт здавання-приймання послуг від 20.12.2013 р., підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Однак, свої зобов'язання з оплати отриманих послуг відповідач не виконав.

При цьому, господарськими судами попередніх інстанцій досліджено, що 20.07.2015 р. між позивачем та відповідачем укладено договір б/н, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання боржника перед кредитором за договором субпідряду становить 290 000 грн. 00 коп. і вказане зобов'язання припиняється шляхом заміни його на нове зобов'язання боржника (новація зобов'язання) перед кредитором.

Згідно з п. 3 договору від 20.07.2015 р. зобов'язання боржника перед кредитором щодо заборгованості в сумі 290 000 грн. 00 коп. погашається шляхом перерахування боржником грошових коштів на банківський рахунок кредитора на умовах розстрочення, відповідно до Графіка платежів (Додаток №1), який є невід'ємною частиною договору.

Сторонами було затверджено відповідний графік, проте відповідач сплатив лише 58 000 грн. 00 коп. заборгованості.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "СмартФармінг" з позовом до суду.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на візуальні відмінності у підписах представника відповідача на документах, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги.

Крім того, відповідач стверджує, що його не було повідомлено про зміну найменування позивача.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Як встановлено в ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

В ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України закріплено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Цими ж статтями передбачено також, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

В ст. 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В свою чергу, як зазначено в ст.ст. 837, 843 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Крім того, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким в подальшому погодилась апеляційна інстанція, виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань з повної та своєчасної оплатити наданих йому послуг.

Господарськими судами попередніх інстанцій також застосовано до спірних правовідносин приписи ст. 625 Цивільного кодексу України та стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості, з урахуванням здійсненого судами перерахунку.

При цьому, приймаючи до уваги закріплену в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, враховуючи, що документи, якими обґрунтовано заявлений позов, не лише підписанні обома сторонами, а й скріпленні їх печатками, з огляду на відсутність клопотань сторін про проведення почеркознавчої експертизи, господарськими судами попередніх інстанцій відхилено твердження відповідача про те, що підписи уповноваженого представника відповідача на даних документах суттєво відрізняються.

Одночасно, посилання скаржника на неповідомлення його про заміну кредитора у зобов'язанні, як місцевим, так і апеляційним, господарськими судами визнано безпідставним, оскільки в даному випадку відбулась не заміна кредитора у зобов'язанні, а зміна назви позивача, відомості про що внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і що зазначено сторонами в додатковій угоді № 1 до договору б/н від 20.07.2015 р.

Зважаючи на викладені обставини справи та вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про доведеність заявлених позовних вимог, вважає такі висновки законними та обґрунтованими.

Таким чином, враховуючи, що місцевим та апеляційним господарськими судами у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для даної справи та таким обставинам надана правильна юридична оцінка, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування прийнятих ними судових рішень.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, зводяться виключно до переоцінки доказів у справі. Відповідні доводи (зокрема, щодо відмінності підписів представника відповідача, не повідомлення відповідача про зміну найменування позивача, не вірного розрахунку 3% та інфляційних втрат) вже були досліджені, оцінені та вмотивовано відхилені попередніми судовими інстанціями.

Інші заперечення відповідача є необґрунтованими та не спростовують правомірності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 р. та рішення господарського суду міста Києва від 27.09.2016 р. у справі №910/13886/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

Л.В. Стратієнко