ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2017 р. Справа № 911/2019/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "БРІЗ"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "ПРАВДАТУТ"

про стягнення 27610,75грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 15.03.2017);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність №07-07/17 від 07.07.2017).

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "БРІЗ" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "ПРАВДАТУТ" про стягнення 27610,75грн, у т.ч. 24 000,00грн основного боргу, 2 343,48грн пені, 999,00грн втрат від інфляції, 268,27грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором №298 від 01.11.2016 про доставку сигналу абонентам телекомунікаційних мереж, в частині сплати за надані послуги у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ "Інформаційне агентство "ПРАВДАТУТ" у відзиві на позовну заяву, частково визнає позовні вимоги, а саме в частині сплати основного боргу в розмірі 24 000,00грн без застосування штрафних санкцій. Так, відповідач вказує на те, що сторонами в договорі передбачено сплата штрафу, а не пені, крім того, відповідачем вказується на безпідсьавність заявлених вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки застосування одночасного стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції, за твердженням відповідача, є застосуванням санкцій за один вид порушення грошового зобовязання та не може застсовуватись за одне й те саме порушення.

Судове засідання 28.07.2017 проводилось в режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2016 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанією "БРІЗ" (далі провайдер) та ТОВ "Інформаційне агентство "ПРАВДАТУТ" (далі телерадіоорганізація) укладено договір №298 (а.с.21-25 далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Предметом вказаного договору є правовідносини, за якими телерадіокомпанія забезпечує передачу, а провайдер приймає та здійснює доставку абонентам сигналу програми телерадіоорганізації на території експлуатації своїх технічних засобів (п. 2.1 договору).

Згідно п. 4.1 договору, телерадіоорганізація зобовязується щомісячно сплачувати провайдеру плату за доставку абонентам сигналу телеканалу за поточний (звітний) місяць на підставі рахунку виставленого провайдером, який телерадіокомпанія повинна оплатити не пізніше останнього робочого дня поточного (звітного) місяця.

Відповідно до п. 2.4 договору, провайдер здійснює доставку сигналу програми абонентам з дати підписання сторонами акту прийому-передачі сигналу програми.

Як погоджено сторонами в додатку №1 до вказаного договору за період з 01.11.2016 по 31.12.2017 відповідач щомісячно сплачує провайдеру плату за доставку сигналу абонентам у розмірі 6 000,00грн в т.ч. ПДВ.

Вказаний договір набуває чинності з 01.11.2016 та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором (п. 9.1 договору).

Як вказує позивач, свої зобовязання за договором він виконав в повному обсязі, надавши відповідачу послуги за період листопад 2016 березень 2017, однак відповідач порушив передбачені договором умови в частині своєчасної оплати отриманих послуг у вказаний період, сплативши 01.03.2017 6 000,00грн, у звязку з чим за останнім рахується заборгованість в сумі 24 000,00грн, що не заперечується сторонами під час розгляду справи.

Надання вказаних послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт, рахунками та доказами направлення вказаних рахунків та актів, копії яких долучено до матеріалів справи.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу претензію №157 від 23.03.2017, в якій просив терміново погасити прострочену заборгованість та попередив, що у випадку несплати останньої буде змушений звернутися до суду. Вказана претензія надіслана позивачем відповідачу 23.03.2017 та отримана останнім 29.03.2017. Відповідач відповіді не надіслав, коштів не сплатив.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати наданих позивачем послуг, а також застосування до відповідача відповідальності за порушення відповідного обовязку, яка встановлена чинним законодавством.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Як визначено спеціальними нормами, а саме ЗУ «Про телекомунікації», згідно п. 5 ч. 1 ст. 33 якого споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема, виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Обов'язок своєчасної оплати отриманих телекомунікаційних послуг покладений на споживача цих послуг і пп. 6 п. 36 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012 року №295 (надалі - Правила).

Відповідно до п. 68 Правил розрахунки за послуги можуть здійснюватися на умовах попередньої (авансової) та/або наступної оплати. Оператор, провайдер зобов'язаний пропонувати та надавати споживачам на їх вибір послуги (пакети послуг) на умовах, які передбачають попередню (авансову) та/або наступну оплату.

Відповідно до п. 72 Привал розрахунки за отримані послуги на умовах наступної оплати здійснюються шляхом надсилання на адресу абонента рахунків або в інший спосіб відповідно до законодавства та договору.

У разі здійснення розрахунків за отримані послуги на умовах наступної оплати абонент оплачує послуги після закінчення розрахункового періоду. Плата вноситься після отримання ним рахунка, але не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не встановлено договором відповідно до законодавства.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів сплати заборгованості.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідачем під час розгляду справи визнано заборгованість в розмірі 24 000,00грн, проте, відповідач просить суд розстрочити виплату заборгованості на 4 місяці по 6 000,00грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості у сумі 24 000,00грн є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення сплати основного боргу, суд зазначає про наступне.

У відповідності до ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Проте, підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, відповідачем не надано документів щодо неможливості ним виконання рішення суду у даній справі у визначений строк.

У звязку з чим, заява відповідача про розстрочку виконання рішення суду у даній справі залишається судом без задоволення.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 343,48грн пені за загальний період з 01.01.2017 по 30.06.2017.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 5.7 договору, у випадку прострочення оплати за договором, телерадіоорганізація сплачує на вимогу провайдера штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за договором за кожен день прострочення такої оплати.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В заперечення заявлених вимог щодо стягнення пені, відповідач посилається на те, що сторонами в договорі узгоджено стягнення такого виду неустойки як штраф, проте, не було вказано щодо сплати пені за прострочення виконання зобовязання.

Дослідивши укладений між сторонами договір, суд приходить до висновку, що сторонами в укладеному договорі узгоджена відповідальність у вигляді сплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за договором за кожен день прострочення такої оплати.

Враховуючи спосіб обрахування даного виду штрафних санкцій, він підпадає під законодавче визначення пені.

У звязку з чим заперечення відповідача у даній частині не приймаються судом до уваги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що за розрахунком суду розмір пені за заявлений позивачем період складає 2 363,84грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір пені що підстигає задоволенню становить 2 343,48грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 999,00грн втрат від інфляції за період з січень-травень 2017 та 268,27грн 3 % річних за період з 01.01.2017 по 30.06.2017.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог у вказаній частині, зазначає, що в позові позивачем заявлено про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за одне й те саме порушення грошового зобовязання, а отже за твердженням відповідача такі санкції не можуть бути застосовані, оскільки є відповідальністю одного виду за одне і теж порушення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що пеня за своєю правовою природою є штрафною санкцією, в той час як сплата інфляційних втрат та 3% річних відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Тобто, це є три окремі види відповідальності, які можуть застосовуватись до одного й того порушення.

За розрахунком суду, розмір втрат від інфляції, за заявлений позивачем період складає 1056,00грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір інфляційних втрат, що підлягають задоволенню складає 999,00грн.

За розрахунком суду, розмір 3% річних за заявлений позивачем період складає 266,79грн. Таким чином вимоги в частині стягнення 3% річних є обґрунтованими в сумі 266,79грн, в задоволенні вимог про стягнення 1,46грн 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в розмірі 1599,84грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "ПРАВДАТУТ" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія "БРІЗ" 24 000,00грн основної заборгованості, 2 343,48грн пені, 999,00грн інфляційних втрат, 266,79грн 3% річних, а також 1599,84грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 1,46грн 3% річних.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 07.08.2017.

Суддя С.І. Чонгова