ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Справа № 915/626/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 24.05.2017
у справі№ 915/626/15 Господарського суду Миколаївської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон"
простягнення 42 436 917,03 грн
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Волинський А.В., дов. № 13-11-4377 від 19.06.2017

- відповідача: не з'явилися

- третьої особи: не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії №1094140/КБ від 29.05.2013 в сумі 42 436 917,03 грн. з яких 40000000,00 грн. - сума боргу за кредитом, 2 317 777,77 грн. - сума заборгованості по процентам, 72 730,37 грн. - пеня за прострочення зобов'язань за процентами, 3 066,67 грн. - 3% річних від прострочених зобов'язань, 43342,22 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.08.2015 у справі №915/626/15 (суддя О.В. Ткаченко), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 (головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді Л.О. Будішевська, С.В. Таран) позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 у загальному розмірі 42 435 878,71 грн., у тому числі 40 000 000,00 грн. сума боргу за кредитом, 2317 777,77 грн.- сума заборгованості за процентами, 71734,06 грн. - пеня за прострочення зобов'язань за процентами, 3024,66 грн. - 3% річних від прострочених зобов'язань, 43342,22 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, а саме, статей 27, 43 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.08.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2017, справу скерувати до Господарського суду Миколаївської області для нового розгляду по суті заявлених вимог.

В обґрунтування свої правової позиції заявник касаційної скарги посилається на неврахування судами пунктів 2.3, 4.4 Кредитного договору, що впливає на визначення розміру як заборгованості за кредитним договором, так і розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат. Скаржник наголошує, що наведене має бути додатково досліджено судами з витребуванням додаткових доказів.

14.08.2017 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника у судове засідання.

Розглянувши дане клопотання колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне його відхилити, оскільки відповідач не був позбавлений можливості направити іншого представника у судове засідання.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 29.05.2013 між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" укладено кредитний договір №1094140/КБ, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредитні кошти в межах відновлювальної кредитної лінії (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.1.1 договору ліміт видачі кредитних коштів за кредитною лінією встановлено в сумі, яка не може перевищувати 50000000,00грн.

За умовами п. 1.1.2 та п. 1.1.3 договору строк користування кредитною лінією встановлюється з 29.05.2013 по 29.05.2015, відсоткова ставка за користування кредитними коштами складає 20% річних по строковій заборгованості, 23% річних по простроченій заборгованості.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що повернення кредитних коштів та сплата відсотків відбувається шляхом зарахування коштів на рахунок №4000, відкритий у відділенні ПАТ "КБ "Надра" Миколаївське РУ код банку 380764. Позичальник сплачує відсотки в строк до 5 числа кожного місяця, наступного за звітним. В призначенні платежу необхідно зазначити погашається кредит чи відсотки та номер і дату цього договору.

У відповідності до п. 2.3. договору відсотки за користування кредитними коштами в межах ліміту кредитування нараховуються у валюті траншу щомісячно в останній робочий день місяця на суму заборгованості за кредитною лінією. Період нарахування відсотків починається з дня надання кредитних коштів і не включає останній календарний день користування кредитними коштами. Відсотки нараховуються методом факт/360.

У випадку прострочення позичальником строків сплати процентів та/або інших платежів, а також прострочення строків повернення кредитних коштів пунктом 4.1. кредитного договору сторони передбачили, що банк має право вимагати, а позичальник в такому разі зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

В подальшому умови кредитного договору неодноразово змінювались сторонами шляхом укладення додаткових угод.

Згідно з умовами укладеної сторонами додаткової угоди №7 від 14.01.2015р. до кредитного договору сторони домовились встановити ліміт видачі кредитних коштів за кредитною лінією в сумі, яка не може перевищувати 40000000,00 грн., та змінили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а саме 25% річних по строковій заборгованості та 28% річних по простроченій заборгованості (а.с.31).

В якості забезпечення виконання зобов'язань 29.05.2013 року між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та ТОВ "Техноторг-Лізинг" укладено договір поруки №2, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 року.

Відповідно до п. 1.2 поручитель зобов'язується виконати зобов'язання в тому ж порядку та розмірі, який встановлено для позичальника з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, в тому числі, й у разі збільшення розміру зобов'язань позичальника.

Згідно з п. 1.3. договору поруки позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання повністю (чи у будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

Умовами п. 1.4. та 1.5. передбачено, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-якої частини зобов'язання, так і при невиконанні позичальником зобов'язання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Сторони домовились, що поручитель відповідає за цим договором і у разі збільшення розміру зобов'язань позичальника за кредитним договором, виконання яких забезпечено цим договором поруки. Зміна обсягу, порядку, строку та розміру зобов'язань позичальника за кредитним договором автоматично змінює обсяг, порядок, строк та розмір зобов'язань поручителя за цим договором та не потребує внесення змін та доповнень до цього договору. Поручитель засвідчує, що він ознайомлений з умовами кредитного договору та погоджується забезпечувати виконання позичальником зобов'язань у разі зміни порядку, розміру, строку та обсягу відповідальності позичальника (п.1.7 договору поруки).

Пунктами 2.2. та 2.3. договору поруки сторони погодили, що у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань кредитор направляє поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з дня отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником зобов'язань.

На виконання умов кредитного договору банк надав ТОВ "Техноторг-Дон" грошові кошти двома траншами на загальну суму 40 000 000,00 грн. Факт надання кредитних коштів в сумі 40 000 000,00 грн. підтверджується заявками на видачу кредитних коштів №915 від 03.07.2013р. та №1215 від 13.09.2013р., а також меморіальними ордерами від 04.07.2013 на суму 20000000,00 грн. та від 19.09.2013р. на суму 20000000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" зобов'язалося повернути банку в повному обсязі кредитні кошти в строки та на умовах визначених договором (п. 3.3.1 договору), сплачувати банку відсотки у встановленому договором розмірі, сплачувати інші платежі, встановлені договором та/або тарифами в порядку та на умовах, що визначені цим договором та тарифами (п. 3.3.3. договору).

Так як Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" свої зобов'язання за кредитним договором в частині сплати відсотків у строки, визначені договором не виконувало, позивач 20.02.2015р. №1-7-2931 звернувся до ТОВ "Техноторг-Дон", з вимогою про погашення заборгованості не пізніше наступного дня з дати отримання вимоги.

Як свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення, вказана вимога була отримана третьою особою 02.03.2015 (а.с.43).

Одночасно позивач 20.02.2015 звернувся до відповідача з пропозицією №1-7-2929 виконати взяті на себе, як поручителя, зобов'язання за неналежне виконання своїх обов'язків позичальником у строк не пізніше 3-х днів з дати отримання вимоги.

Відповідач вимогу отримав 02.03.2015 (а.с.41).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням Третьою особою (ТОВ "Техноторг-Дон") своїх зобов'язань за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 42 436 917,03 грн. При цьому, Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", керуючись умовами договору поруки від 29.05.2013 №2, звернувся з позовом до ТОВ "Техноторг-Лізинг" як до солідарного з Позичальником боржника.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 у розмірі 42 435 878,71 грн., суди першої та апеляційної інстанцій мотивували свої рішення приписами статей 553,554 Цивільного кодексу України якими встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Зокрема у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судами зауважено, що положеннями п. 2.2, 2.3. Договору поруки визначено право Банку вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників у випадку невиконання Позичальником Основного зобов'язання. Водночас, ні Позичальник, ні Поручитель не надали судам доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед позивачем. Перевіряючи наданий банком розрахунок суми боргу судами встановлено відхилення у розрахунках позивача при визначенні пені та 3% річних, які виникли у зв'язку з помилковим застосуванням у відповідних формулах кількості днів у році - 360, тоді як така кількість становить 365 днів, що, відповідно, слугувало підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів вважає висновки судів стосовно часткового задоволення позовних вимог обґрунтованими у зв'язку з наступним.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між Третьою особою - ТОВ "Техноторг-Дон" та ПАТ "Комерційний банк "Надра" договір №1094140/КБ від 29.05.2013 є кредитним договором.

Згідно з частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно приписів статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За своєю правовою природою укладений між ТОВ "Техноторг-Лізинг", ПАТ "КБ "Надра" договір №2 від 29.05.2013 є договором поруки.

Як встановлено судами, рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2015 у справі №915/624/15 позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" про солідарне стягнення заборгованості в загальній сумі 42 436 917,03 грн. за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 задоволено частково. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 у загальному розмірі 42 435 878,71 грн., у тому числі 40 000 000,00 грн. сума боргу за кредитом, 2 317 777,77 грн. - сума заборгованості по процентам, 71 734,06 грн. - пеня за прострочення зобов'язань за процентами, 3 024,66 грн. - 3% річних від прострочених зобов'язань, 43 342,22 грн. інфляційних збитків. Вказане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 і постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2017.

Згідно з частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, встановлений у справі №915/624/15 факт наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" (позичальника) боргу за кредитним договором №1094140/КБ від 29.05.2013 перед позивачем у загальному розмірі 42 435 878,71 грн., який виник у зв'язку з неналежним виконанням Позичальником зобов'язань за кредитним договором у даній справі є преюдиційним та не доводиться знову.

Крім цього, апеляційним судом було призначено судово-економічну експертизу.

За висновками судово-економічної експертизи у даній справі визначена заборгованість ТОВ "Техноторг-Дон" перед ПАТ "Комерційний банк "Надра" за кредитним договором про надання відновлювальної кредитної лінії №1094140/КБ від 29.05.2013 (з урахуванням додаткових угод до договору) станом на 23.03.2015 складається із:

- заборгованості за кредитом у розмірі - 40 000 000 грн.;

- пені за несвоєчасне погашення відсотків в сумі - 72 603,47 грн.;

- 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків - в сумі 3 024,66 грн.;

- інфляційних втрат від несвоєчасного погашення відсотків - в сумі 43 342,22 грн.

Також експерт розрахував заборгованість за відсотками у двох варіантах: в сумі 2 206 666,66 грн. (25%) та в сумі 2 373 333,32 грн. (28%).

Судами здійснено власний перерахунок заявленої до стягнення пені та встановлено, що відхилення у розрахунках позивача при визначенні пені та 3% річних, які виникли у зв'язку з помилковим застосуванням у відповідних формулах кількості днів у році - 360, тоді як така кількість становить 365 днів, відтак, належна до стягнення сума відсотків за користування кредитними коштами становить - 2 317 777,77 грн.

Враховуючи викладене та положення статті 1050 Цивільного кодексу України, умов підпункту 2.8.1 пункту 2.8, підпункту 3.3.8 пункту 3.3 кредитного договору №1094140/КБ від 29.05.2013, умов пункту 1.4, 1.5 договору поруки №2 від 29.05.2013 у випадку невиконання ТОВ "Техноторг-Дон" своїх боргових та інших зобов'язань, зокрема щодо своєчасного повернення кредиту на сплати відсотків, ПАТ "КБ "Надра" має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині як з ТОВ "Техноторг-Дон", так і з ТОВ "Техноторг-Лізинг".

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову в частині стягнення з ТОВ "Техноторг-Лізинг" заборгованості за кредитним договором, а саме 40 000 000,00 грн. суми основного боргу, 2 317 777,77 грн. - заборгованості по процентам є обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін.

Крім вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів пені, яка правомірно були задоволена судами, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України та частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1. кредитного договору сторони визначили, що у випадку прострочення позичальником строків сплати відсотків та/або інших платежів, визначених цим договором та тарифами, а також прострочення строків повернення кредитних коштів, банк має право вимагати, а позичальник в такому разі зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Отже, суди попередніх інстанцій встановивши факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" взятих на себе зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування № 1094140/КБ; встановивши строки виконання обов'язків по оплаті та періоди прострочення оплати; здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені; правильно застосували положення вказаних правових норм та дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для стягнення пені у розмірі 71734,06 грн.

Разом з тим, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судами, та знайшло своє підтвердження в суді касаційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" порушило виконання грошового зобов'язання, то, відповідно, і вимога позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" 3% річних та інфляційних втрат, у межах, зазначених в судових рішеннях у даній справі з урахуванням здійсненого судами перерахунку, в силу наведених норм, також є обґрунтованою.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог частини 3 статті 42 Господарського процесуального кодексу України не призначив додаткову експертизу відхиляються колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, заявником не обґрунтовано які саме недоліки судової експертизи № 457/458 від 04.10.2016 впливають на достовірність її висновків, а також на можливість усунення вказаних ним спірних питань шляхом проведення ще однієї експертизи; при цьому, висновок судового експерта для господарського суду, в силу приписів частини 5 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій відповідачем не надано контррозрахунку суми позову.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що полягає, на думку скаржника, в незалученні ТОВ "Техноторг" та ТОВ "Торговий дім МТЗ-Беларус-Україна" до участі у справі в якості третіх осіб не приймаються до уваги колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки приписи статті 27 Господарського процесуального кодексу України, яка надає суду право залучати до участі у справі третіх осіб, передбачають, що правовою підставою для залучення до участі у справі третіх осіб, є можливість порушення прийнятим рішенням їхніх прав та обов'язків; проте, як вбачається із оскаржуваних рішення та постанови, що знайшло своє підтвердження і в суді касаційної інстанції, прийняті у даній справі судові рішення не стосується прав та обов'язків ТОВ "Техноторг" та ТОВ "Торговий дім МТЗ-Беларус-Україна". До того ж, скаржником, як того вимагає частина 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, не подавалась відповідна заява, у якій, має бути зазначено, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" про порушення судами статей 27, 43 Господарського процесуального кодексу України, не спростовують правильні висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши відповідно до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення справи на новий розгляд - відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Лізинг" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.08.2015 у справі №915/626/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова