ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 серпня 2017 року Справа № 910/15890/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Палія В.В., Селіваненка В.П.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від21.03.2017
та на рішенняГосподарського суду міста Києва
від25.01.2017
у справі№ 910/15890/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Укркапітал"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.
провитребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України, не приймається до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Разом з тим Товариством з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" в особі ліквідатора Чабана Ярослава Ігоровича до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору. При цьому до касаційної скарги додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, мотивоване тим, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області про визнання боржника банкрутом від 15.11.2016 у справі № 904/9638/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру. Таким чином, Господарський суд Дніпропетровської області фактично встановив фінансову неплатоспроможність даного суб'єкта господарювання і цей факт не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 зазначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

За змістом положень ст. 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII)").

При цьому ст. 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. 7 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов'язаний використовувати тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом.

З основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч.8 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно з ч. 4 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника (ч. 5 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Частиною 6 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Зважаючи на принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Відтак, перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Окрім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" в особі ліквідатора Чабана Ярослава Ігоровича до клопотання про відстрочення сплати судового збору не додано жодних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору в установленому порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" в особі ліквідатора Чабана Ярослава Ігоровича про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України).

Відповідно до ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Прокурор, який подає касаційну скаргу, надсилає сторонам у справі її копію і копії доданих до неї документів, відсутніх у справі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

У п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що у застосуванні пункту 3 частини першої названої норми ГПК господарському суду необхідно враховувати таке. Розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (оригінал касового чека, розрахункової квитанції тощо), може вважатися належним доказом надсилання іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" до касаційної скарги в якості доказів надсилання копії касаційної скарги іншим сторонам у справі, а також її направлення на адресу Київського апеляційного господарського суду додано накладні кур'єрської експрес-доставки, проте не додано оригіналу розрахункового документа встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

При цьому на звороті накладної, адресованої Київському апеляційному господарському суду зазначено, що такий документ (накладна) містить основні положення умов перевезення та доставки документів і вантажів (далі - експрес-вантажів), однією з яких є те, що виконавець вживає всіх розумних дій для доставки експрес-вантажів в найкоротші строки. Виконавець у випадку неможливості доставки експрес-вантажів повідомляє про це клієнта по телефону чи факсу, як тільки про це стане відомо виконавцеві, і на запит клієнта повертає недоставлені експрес-вантажі із зазначенням причини; виконавець може відкласти виконання договору чи відмовитися від його виконання.

На звороті накладних, адресованих позивачеві та третім особам, зазначено, що підприємство має право не здійснювати доставку до отримання від відправника плати за неї, також підприємство має право затримати відправлення, яке знаходиться в нього, до оплати винагороди та відшкодування витрат, понесених у зв'язку з його доставкою.

З врахуванням викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що датою відправки у згаданих накладних зазначено - 06.04.2017, при цьому, касаційна скарга з додатками надійшла на адресу Київського апеляційного господарського суду більш ніж через два місці, а саме - 14.06.2017.

З огляду на викладене, оскільки до касаційної скарги не додано оригіналу розрахункового документа встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку, то самі накладні кур'єрської експрес-доставки не можуть вважатися належними доказами надіслання копії касаційної скарги позивачеві та третім особам.

Окрім того, відсутність оригінала розрахункового документа встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку, із зазначенням в ньому фактичної дати направлення касаційної скарги до суду апеляційної інстанції, ставить під сумнів подання касаційної скарги в межах строку на касаційне оскарження

З огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" в особі ліквідатора Чабана Ярослава Ігоровича до касаційної скарги не додано належних доказів надіслання її копії позивачеві та третім особам, а також доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а клопотання про відстрочення сплати судового збору відхилено, тобто касаційну скаргу подано з порушенням вимог ст. 111 ГПК України, то ці обставини, згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, є підставою для неприйняття її до розгляду та повернення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" в особі ліквідатора Чабана Ярослава Ігоровича в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антей Плюс" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 та на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2017 у справі № 910/15890/16 з доданими до неї матеріалами повернути.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Палій В.В.

Селіваненко В.П.