Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" серпня 2017 р. Справа № 906/428/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 25.10.2016 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. від 17.07.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (м. Ужгород)

до Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство" (с. Зеремля Баранівського району Житомирської області)

про стягнення 1 015 160,69 грн

На підставі ст. 74-1 ГПК України судове засідання було проведено в режимі відеоконференції.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1 015 160,69 грн нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що залізниця понесла додаткові витрати пов'язані із перевезенням та затриманням вантажу відповідача, а саме: рухомого складу залізниці з експортною деревиною - залізничних вагонів Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство", що був предметом огляду Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, доказом чого є накладні відносно вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду письмових поясненнях.

Вважає, що залізниці на підставі ст. ст. 22, 28, 31, 32 СМГС, ст. 218 МКУ в будь-якому випадку повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, і законодавець не ставить обов'язку залізниці перевіряти правомірність дій митниці, оскільки залізниця лише виконує вказівки митниці щодо забезпечення митного оформлення вантажів, так як не є стороною митних формальностей.

Окрім того, за твердженнями позивача, взаємовідносини відповідача з іншими юридичними особами, які виникають у процесі діяльності його підприємства, не стосуються предмету спору і не можуть бути підставою для звільнення його від оплати послуг залізниці.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню ч. ч. 1, 2 ст. 325, ч. 5 ст. 338 МКУ, за якими передбачено, що збитки мають бути відшкодовані за рахунок органу з ініціативи якого вони були завдані за відсутності вини підприємства у їх завданні. Подав клопотання про залучення ТОВ "Метрудтранс" до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відповідно ст. 27 ГПК України, з посиланням на те, що у зв'язку з укладеним договорами між позивачем та ТОВ "Метрудтранс", та ТОВ "Метрудтранс" та відповідачем, позивач наділений правом здійснювати списання грошових коштів з рахунку ТОВ "Метрудтранс", яке займається послугами пов'язаними з організацією перевезень вантажів відповідача. Також, подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що позивач при звернення з позовом до суду пропустив встановлений 9 - ти місячний строк позовної давності, який розпочався з моменту затримки вагонів. Крім того, заявив усне клопотання про відстрочення судового рішення, при умові, якщо суд видалиться в нарадчу кімнату.

Представник позивача щодо клопотання про залучення третьої особи заперечив, оскільки вважає що рішення по даній справі не може вплинути на її права та обов'язки. Щодо застосування строку позовної давності заперечив, вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права з моменту вивантаження вагонів.

Відповідно ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про залучення ТОВ "Медрудтранс" до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих платежів за час затримки вагонів №65751265, №67672048, №66788423, №66735234 (предмет спору) та прийняття щодо цього рішення у даній справі не може вплинути на права та обов'язки ТОВ "Медрудтранс".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23-24.05.2016 на територію залізничної станції "Батьово" Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, для здійснення митних процедур були подані товаросупровідні документи на товар лісоматеріалів, що слідував у вагонах № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 по накладним з номерами відправки 401570, 401554, 403253, 401170 (а.с.19-23).

Вантажовідправником вказаних товарів у документах зазначено Державне підприємство "Баранівське лісомисливське господарство", вантажоотримувачем - фірму "Interspan Kft." (Угорщина).

Вантаж був відправлений зі станції Радуліно Південно-Західної залізниці.

На дату надходження вказаного вантажу на Закарпатську митницю надійшли орієнтування стосовно здійснення додаткових заходів митного контролю.

Так, відповідно до листів Відділу митного оформлення № 4 (Батьово) митного посту "Залізничний" (а.с. 55-56), на підставі ст.325, 338 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту "Залізничний", в.о. начальника ст. Батьово було направлено заявки з проханням подати вагони за номерами, зокрема, № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду згідно з п. 5 ПКМУ № 467 та п. 1.5 наказу МФУ № 602.

По факту затримки вагонів з метою проведення митного огляду працівниками залізниці було складено акти загальної форми (ГУ-23) № 10994 від 27.05.2016 (а. с. 17), № 10985 від 26.05.2016 (а.с.18).

В подальшому на виконання вищевказаних заявок Закарпатської митниці ДФС, було проведено зважування вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 на станції Батьово, про що позивачем складено акти загальної форми (ГУ-78) №№ 697, 698, 699, 705 від 15.06.2016 (а. с. 21-24).

З червня 2016 року в зоні митного контролю "Сортувальна" станції Батьово зони діяльності митного посту "Залізничний" було призупинено митні формальності щодо товару "деревина паливна..." до жовтня 2016 року.

20.10.2016 з метою проведення заходів митного контролю, спрямованих на виявлення та ймовірного недопущення незаконного переміщення через митний кордон України товарів з порушенням митних правил, начальником митного посту "Залізничний" було направлено залізниці листа за вих. № 07-70-61/34/2813 (а. с. 51-52), з проханням дати вказівку про направлення залізничних вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 із товарами на ділянку перезавантаження станції Колчино контрагенту ДП "Мукачівське лісове господарство" для здійснення їх повного вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП.

10.11.2016 у зв'язку з відсутністю місць для вивантаження було надіслано лист № 07-70-61/34/3050 з проханням дати вказівку про направлення залізничних вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 із товарами на територію ДП "Перечинський ЛГ" для проведення вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП (а.с.50).

Повне вивантаження вагонів проведене: №65751265, №66788423 - 18.11.2016 (а.с. 43), №66735234 - 22.11.2016 (а.с. 46), №67672048 - 26.11.2016 (а.с.49).

У зв'язку із затримкою вагонів для митного догляду з травня по листопад 2016 року, відповідачу були нараховані додаткові платежі, понесені залізницею, розрахунок яких проведено за ставками Збірника тарифів №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317, із застосуванням коригувального коефіцієнта 2,302, про що складено акти загальної форми ГУ-23.

За користування вагоном № 65751265 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 205848,71 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 153548,50 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 48515,20 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 1347,10 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн, за навантажувально-розвантажувальні роботи засобами МЧ-Львів (код 118) - 1990,41 грн, за участь представника залізниці при зважуванні (код 118) - 152,40 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 251636,45 грн (а.с. 14).

За користування вагоном № 66788423 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 207910,60 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 153143,30 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 51104,40 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 3367,80 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 254110,72 грн (а.с. 15).

За користування вагоном №66735234 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 206837,10 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 156642,40 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 49226,00 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 673,6 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 252822,52 грн (а.с. 16).

За користування вагоном №67672048 на станціях Батьово, Чоп, Мукачиво та Перечин було нараховано платежів на загальну суму 209978,20 грн (без ПДВ), з яких: плата за користування вагоном (код 117) на суму 160509,70 грн, за зберігання вантажу (код 116) - 44336,40 грн, за зважування вантажу (код 118) - 173,10 грн, за маневрову роботу (код 115) - 4715,00 грн, за телеграфне повідомлення (код 118) - 122,00 грн. Також, застосований коефіцієнт 1,290 -- тариф Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин складає 4618,00 грн. Всього до сплати з ПДВ - 256591,84 грн (а.с. 17).

Таким чином, загальна сума нарахованих до стягнення з відповідача платежів за затримку вагонів на прикордонній станції становить 1 015 161,53 грн (251636,45 +254110,72 + 252822,52 + 256591,84).

Наведені обставини та несплата відповідачем нарахованих платежів за затримку вагонів стали підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду з вимогою про їх стягнення.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно поданих до справи доказів, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом Україні (ЦК України), Господарським кодексом України (ГК України), Митним кодексом України (МК України) та іншими підзаконними актами.

За пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Слід вказати, що правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України унормовано, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_1 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_1 загальної форми ГУ-23.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

У відповідності до пунктів 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером.

Поряд з цим, нормою ст. 46 Статуту залізниць України передбачено плату за зберігання вантажу, що прибув на станцію, строк якого перевищує добу. Безкоштовний строк зберігання вантажу обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином, приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено (п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" ).

До того ж як зазначено у п. 5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Звідси слід дійти висновку, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами.

Як вже зазначалось раніше, у зв'язку з тим, що вагони № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 по накладним з номерами відправки 401570, 401554, 403253, 401170 простоювали на станціях Батьово, Чоп, Мукачево та Перечин Львівської залізниці за період з травня по листопад 2016 року у зв'язку з митним оглядом, ПАТ "Українська залізниця" нарахувало ДП "Баранівське лісомисливське господарство" плату за час затримки вагонів в сумі 1015160,69 грн.

З метою прискорення здійснення митних процедур, удосконалення порядку й умов переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, багажу та вантажобагажу в багажних вагонах, а також для регламентації взаємодії митних органів і залізниць України, спільним наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 було затверджено Інструкцію про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України.

За пунктами 2.15., 2.16. Інструкції передбачено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під'їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України і Порядком створення зон митного контролю та їх функціонування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 № 1947.

Працівники залізниць не мають права видавати товари (вантажі), що перебувають під митним контролем, виконувати з ними будь-які операції (навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування або зміну ідентифікаційних знаків чи маркування, нанесених на упаковку) без дозволу митниці.

Відповідно до п. 4.10. Інструкції, у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів), щодо яких є потреба проведення митного огляду (переогляду), посадова особа митниці призначення здійснює необхідні митні процедури відповідно до законодавства України.

У разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цієї Інструкції або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис "Пропуск заборонено" і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа "Під митним контролем" цієї посадової особи, і документи повертаються працівникові станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, у якому зазначається час початку й закінчення проведення митного огляду (переогляду) і який підписується особами, що брали участь у проведенні цього огляду (переогляду) (п. 4.11. Інструкції).

Приписами частини 5 ст. 338 Митного кодексу України унормовано, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті .

Так, відповідно до положень ч.2 ст.218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГС України від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (ч. 1 ст. 220 МК України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

В процесі розгляду справи суд встановив, що дії відділу митного оформлення №4 (Батєво) митного поста „Залізничний" по відношенню до зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

До того ж, дії уповноважених осіб Закарпатської митниці ДФС щодо надання вказівок залізниці по маневруванню складом поїздів відповідача з однієї станції на іншу, з метою вчинення дій необхідних для митного контролю, повністю узгоджується з ч. 2 ст. 220 МК України, якою передбачено право здійснення митного огляду товарів поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України.

Вказане дозволяє запобігти порушенню розкладу руху поїздів на станції затримання вагонів із товаром та обґрунтовує правомірність дій залізниці по стягненню плати за проведення маневрових робіт, навіть за відсутності складених нею пам'яток форми ГУ-45, оскільки відомості про тривалість виконання залізницею маневрової роботи (початок та кінець даної роботи) відображені в актах загальної форми, які були оформлені протягом всього часу затримки рухомого складу вагонів відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене, суд робить висновок, що стягнення коштів за користування вагонами, зберігання вантажу, виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України у своїх постановах від 01 березня 2017 року у справі № 907/501/16, від 29 травня 2017 року у справі № 924/1178/16.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, на підставі актів загальної форми ГУ-23 та ГУ-78, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонам і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за подання/забирання вагону з під'їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234.

Вищевказані нарахування також внесено до накладних з номерами відправки 401570, 401554, 403253, 401170.

Так, плату за користування вагонами застосовано позивачем відповідно до п. 1 розділу 5, табл. 1 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за користування вагоном за 45 годин 206,20 грн, понад 45 годин - 16,00 грн за кожну годину за 1 вагон, із урахуванням коефіцієнта, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами, в розмірі 2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зберігання вантажу нараховано відповідно до п. 2 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами", а саме: після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу у розмірі: 4,00 грн за одну тону при зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах за масу брутто, округлену до повних тонн, та збір за кожну добу 1,60 грн за одну тону - при зберіганні вантажу на землі.

Телефонограмний збір нарахований відповідно до п. 10 розділу 3, табл. 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" ставка за повідомлення телеграфом 53,00 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за зважування вантажу нараховано відповідно до п. 4.1 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою за 1 вагон 75,20 грн*2,302 (коефіцієнт коригування).

Плату за маневрові роботи нараховано у відповідності до п. 1.8 розділу 3 "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послугами" за ставкою у розмірі 292,60 грн за кожні півгодини роботи локомотива залізниці, що виконується не одночасно з подачею вагонів.

Також позивачем нараховано до стягнення з відповідача вартість тарифів: Батьово - Чоп, Чоп - Мукачево, Мукачево - Перечин, розмір якого складає 4618,00 грн.

Перевіривши розрахунки позивача, господарський суд встановив, що їх суми вірні.

Господарський суд приймає акти загальної форми, надані позивачем, як належну підставу для задоволення позовних вимог, оскільки акти містять достатню інформацію щодо затримки вагонів залізницею, у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, а тому оцінюються судом як належні докази понесення залізницею додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями, оскільки ними, в сукупності із іншими доказами, в достатній формі підтверджено облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) та нарахування плати за користування ними.

Разом з тим, відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності у справі № 906/428/17, мотивованого тим, що позовна заява подана позивачем із пропуском дев'ятимісячного строку, як-то передбачено ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 та пп.6 п.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, у зв'язку з перевезенням вантажу (стаття 925 цього кодексу).

Згідно ст. 925 ЦК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк. До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

До спірних відносин між позивачем як перевізником та ДП "Словечанське лісове господарство" як вантажовласником, пов'язаних з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні, з огляду на предмет вимог належить застосовувати спеціальну позовну давність, передбачену Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України".

Згідно ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позови залізниць до відправників про сплату провізних платежів, штрафів та про відшкодування збитків можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за виключенням претензій і позовів про прострочення доставки вантажу, для пред'явлення яких встановлено 2-місячний строк. Вказані строки у спірному випадку відраховуються з дня встановлення обставин, які послугували підставою для пред'явлення позову.

Враховуючи, що позивач дізнався про порушення свого права 18.11.2016 та 24.11.2016, що підтверджується актом загальної форми від 18.11.2016 №1025 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів № 65751265, №66788423 (а.с.43), актом загальної форми від 22.11.2016 №1040 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів №66735234 (а.с.46) та актом загальної форми від 26.11.2016 №1057 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів №67672048 (а.с.49) термін звернення з позовом у відповідних частинах до суду мав би закінчитися, відповідно, 17.08.2017, 21.08.2017 та 25.08.2017.

Однак, позивач звернувся з позовом до суду 16.05.2017, відтак строк позовної давності не пропущений.

Твердження представника відповідача, що строк позовної давності відраховується з дня затримки вагонів є безпідставними.

Враховуючи викладене, господарський суд в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності у справі № 906/428/17 відмовляє.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

З урахуванням викладеного, господарський суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для оплати додаткових платежів за відсутності у відповідача зобов'язань по їх оплаті перед залізницею, оскільки, по-перше, чинним законодавством передбачено, що обов'язок щодо оплати додаткових операцій, пов'язаних з митними формальностями, покладається на власників товару, а по-друге, відповідач є зобов'язаною перед залізницею особою в частині сплати додаткових платежів на підставі укладеного між ними договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Враховуючи вказане, та те, що чинним законодавством не передбачено, що плата за користування вагонами є безкоштовною, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" про стягнення з ДП "Баранівське лісомисливське господарство" плати за користування вагонами у розмірі 1015160,69 грн, оскільки в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують розмір додаткових витрат залізниці через затримку вагонів № 65751265, №67672048, №66788423, №66735234 для проведення митного огляду.

У зв'язку із задоволення позову у повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що стосується усного клопотання представника відповідача про відстрочку виконання судового рішення, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно п.7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти клопотання представника відповідача щодо надання відстрочки виконання рішення суду. Вказав на навмисне затягування відповідачем строку виконання своїх зобов'язань.

В обґрунтування підстав відстрочення виконання рішення представник відповідача просив суд врахувати практику встановлену судами щодо відстрочки виконання рішення та вказав на наявність у провадженні господарського суду Житомирської області інших позовів, в яких заявлено вимогу про стягнення з відповідача великих сум платежів за затримку вагонів, одночасне примусове виконання рішення суду по яким призведе до збільшення збитків ДП "Баранівського лісомисливського господарства" тощо.

Водночас ст.193 ГК України зазначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржником не надано будь-яких доказів на підтвердження утруднення чи унеможливлення повного виконання судового рішення по даній справі у разі не відстрочення виконання цього судового рішення в даний час.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про відстрочку виконання рішення суду по даній справі, а отже в її задоволенні відмовляє.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Баранівське лісомисливське господарство" (12732, Житомирська область, Баранівський район, с. Зеремля, вул. Лісництво, буд.6, код 13554881)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; код 40075815) в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (88018, м.Ужгород, вул. Ф.Тіхого, 8, код 40081195):

- 1 015 160,69 грн за час затримки вагонів;

- 15 227,41 грн судового збору.

3. В задоволенні усного клопотання ДП "Баранівське лісомисливське господарство" про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.08.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу.