ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2017 р. Справа № 911/1680/17

За позовом Приватного підприємства «АРПА»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РЕГДОРСТРОЙ»

про стягнення 532 241,44грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №004/юр від 26.05.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 23.06.2017).

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство «АРПА» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РЕГДОРСТРОЙ» про стягнення 532 241,44грн, у т.ч. 507 128,16грн основного боргу, 18 489,32грн пені, 4 519,15рн втрат від інфляції, 2 104,81грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором купівля-продажу №5 від 27.03.2015, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ «РЕГДОРСТРОЙ» у письмових поясненнях, визнає заявлену позивачем суму боргу, проте, просить суд відстрочити виконання рішення суду у даній справі до 31.12.2017, посилаючись на тяжкий фінансовий стан підприємства.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2015 між сторонами у даній справі ПП «АРПА» (далі продавець) та ТОВ «РЕГДОРСТРОЙ» (далі покупець) укладено договір купівлі-продажу №5 (далі договір, а.с.7-8).

За умовами договору, продавець зобовязується передати у власність покупцю визначений договором товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити вартість товару на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, продавець постачає товар покупцю за цінами, які зазначені у рахунках-фактури або накладних. У накладній вказується вид продукції, кількість, місце поставки, ціна товару, а також інші відомості, необхідні для здійснення поставки.

Згідно п. 3.3 договору, розрахунок за поставлений товару здійснюється покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів на поточний рахунок продавця.

Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати, впродовж трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури продавця або оплати товари за домовленістю сторін (п. 3.4 договору).

У відповідності до п. 4.1 договору, продукція вважається переданою продавцем і прийнятою покупцем в т.ч. за кількістю і якістю з моменту підписання накладної.

Згідно п.п. 6.2, 6.4 договору, вказаний договір діє з моменту його підписання і до 31.12.2015; сторони повинні за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору повідомити одна одну про закінчення строку дії. В іншому випадку договір вважається пролонгованим на один рік.

Як встановлено судом позивачем поставлено відповідачу товару на суму 7 828 043,31грн, що підтверджується накладними, копії яких долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні.

Як зазначає позивач в позовній заяві, та не заперечується відповідачем, останнім здійснено часткову оплату поставленого товару, а саме за період з 27.04.2015 по 05.04.2017 відповідачем сплачено позивачу 7 320 915,15грн.

Так за твердженням позивача заборгованість відповідача перед позивачем складає 507 128,16грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 507 128,16грн, крім того визнано заборгованість перед позивачем.

Згідно ч. 5 ст. 22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 507 128,16грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення в відповідача 18 489,32грн пені за період з 05.04.2017 по 25.05.2017.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що покупець за порушення обовязку сплатити ціну товару за вимогою постачальника зобовязаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період від простроченої суми за кожен день прострочення (включаючи день оплати).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що розрахунок пені здійснювався останнім виходячи с суми боргу в розмірі 502 128,16грн, так за розрахунком суду розмір пені (з урахуванням існування заборгованості в сумі 507 128,16грн) становить 18 673,43грн, проте, враховуючи, що у суд відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір пені, що підлягає задоволенню становить 18 489,21грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 4 519,15рн втрат від інфляції, 2 104,81грн 3% річних за період з 05.04.2017 по 25.05.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд зазначає, що позивачем здійснено відповідні нарахування виходячи с суми боргу в розмірі 502 128,16грн, в той час як у відповідача існує заборгованість в розмірі 507 128,16грн.

Так, за розрахунком суду, розмір 3% річних та втрат від інфляції, за заявлені позивачем періоди, складає 2125,77грн та 11 216,15грн відповідно, проте, враховуючи, що у суд відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 3% річних та втрат від інфляції, що підлягають задоволенню складає 2104,81грн 3% річних та 4 519,15грн втрат від інфляції

Щодо заявленого відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, суд зазначає про наступне.

У відповідності до ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Проте, підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, суди вирішуючи питання що відстрочення виконання рішення мають виходити з загальних норм матеріального права.

Отже, за загальним правилом відповідальність за порушення зобовязання особа несе у випадку наявності її вини у такому порушенні. Між тим, виключення з цього правила можуть встановлюватись законом.

Зокрема, відповідно до спеціальної норми, яка регулює грошові зобовязання, а саме відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Отже, у випадку порушення грошового зобовязання не можуть прийматись доводи боржника про неможливість виконання грошового зобовязання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України), у т.ч. внаслідок непереборних обставин (див. п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», лист Верховного Суду України від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві»).

Однак, згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити виконання рішення у виняткових випадках.

Проте, відповідачем під час розгляду справи не надано доказів щодо можливості розстрочення виконання рішення, у звязку з простроченням ним обовязку щодо оплати товару.

Таким чином, з огляду на недоведеність відповідачем обставин, що ускладнять виконання рішення у даній справі, а також те, що вказане рішення ще не набрало законної сили, суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду повторно з такою заявою за наявності обставин, які ускладнять виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 7 983,62грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РЕГДОРСТРОЙ» на користь Приватного підприємства «АРПА» 507 128,16грн боргу, 18 489,32грн пені, 2 104,81грн 3% річних, 4 519,15грн втрат від інфляції, а також 7 983,62грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 07.08.2017

Суддя С.І. Чонгова