ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р. Справа № 911/2207/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженоювідповідальністю«Ветеко», м. Київ

до Приватного акціонерноготовариства«АгрофірмаБерезанськаПтахофабрика», с. Садове, Баришівського району Київськоїобласті

про стягнення 568 847,18грн

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №9 від 15.05.2017);

відвідповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

20.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветеко» (далі позивач, ТОВ «Ветеко») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Агрофірма Березанська Птахофабрика» (далі відповідач, ПАТ «Агрофірма Березанська Птахофабрика») про стягнення 568 847,18грн, з яких: 529 581,05 грн основний борг, 28 200,79 грн пеня, 7 549,55 грн втрати від інфляції, 3 515,79 грн 3% річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачасудовийзбіру розмірі8 532,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 193, 230 Господарського кодексу України (далі ГК України),ст.ст. 526, 610, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та зазначає, що відповідачем порушені зобовязання за договором поставки №252 від 22.10.2014 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 20.07.2017 порушено провадження у справі та у порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України)зобовязано сторін надати суду документи, необхідні для вирішення спору.

На підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався. Черговий розгляд призначений на 14.08.2017.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлено суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського судуУкраїни від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 38-42).

Процесуальним правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, відповідач не скористався та відзиву на позов не надав.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

22.10.2014 між ТОВ «Ветеко» (продавець) та ПАТ «Агрофірма Березанська Птахофабрика» (покупець) укладений договір поставки №252 від 22.10.2014 (далі Договір, а.с. 11-13), відповідно до умов якого продавець зобовязаний поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору (п.1.1 Договору).

Предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання згідно видаткових накладних (передача за якими товару покупцю підтверджується довіреностями від останнього), які є невідємною частиною даного договору (п.1.2Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що покупець оплачує поставлений продавцем товар за цінами, які вказуються в рахунках та видаткових накладних на кожну окрему поставку.

Згідно з п.4.3 Договору, загальна сума кожної поставки зазначається у відповідній видатковій накладній. Суму Договору складає сума вартості всього товару, що постачається продавцем покупцю на умовах цього Договору на протязі терміну його дії.

Пунктом 5.2 Договору, до якого вносились зміни додатковими угодами №№1,1 від 24.11.2014 та 22.02.2016, передбачено, що порядок оплати 100% суми кожної поставки сплачується по факту поставки в наступному порядку: 20% суми кожної поставки сплачується згідно виставленому рахунку фактури або підписаної видаткової накладної протягом 2 календарних днів, якщо в документах не визначений інший термін оплати; остаточний розрахунок здійснюється після отримання товару згідно видаткової накладної протягом 21 календарного дня з моменту переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної.

Грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий по Договору товар, зараховується продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця, послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 5.3 Договору).

За порушення умов даного Договору, винна сторона несе відповідальністю відповідно до чинного законодавства України та цього Договору (п.7.1 договору)

На виконання умов Договору, продавцем було поставлено покупцю у 2017 році товар на суму 593 933,39грн, що підтверджується видатковими накладними №1793 від 24.03.2017, №1937 від 29.03.2017, №2025 від 31.03.2017, №2123 від 05.04.2017, №2277 від 11.04.2017 (а.с.17, 20, 23, 24, 27) та покупцем прийнято та оплачено товар на суму 340 000,00грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с.45-64), Проте, у покупця станом на 2017 рік була наявна заборгованість у розмірі 286 406,34грн за інші поставки, які були здійснені у 2016 році, зазначене підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 31.12.2016 (а.с.44). Разом з цим, як зазначає продавець, станом на момент звернення до суду із цим позовом, заборгованість покупця за 2016 рік складає 275 647,66грн.

Таким чином, у покупця виникла заборгованість за неналежне виконання умов Договору в частині оплати за поставлений товар, у розмірі 529 581,05грн (593 933,39+275 647,66-340 000= 529 581,05). Доказів протилежного суду відповідачем надано не було.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічне положення стосовно договору поставки міститься у ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься у ст. 193 ГК України.

У той час, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару виконав лише частково, доказів протилежного суду не надав. З огляду на те, що своєчасна оплата отриманого товару є одним з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 529 581,05грн.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 28 200,79. З цього приводу суд зазначає наступне.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення терміну розрахунків покупець за вимогою продавця зобовязаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожен день затримки від суми заборгованості.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с.6), вважає його помилковим в частині нарахування останньої за порушення відповідачем зобовязання за видатковою накладною №1793 від 24.03.2017.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: Сума пені = С х 2 х ОС НБУ : 100 х Д : 365/366, де С - сума заборгованості, ОС НБУ - облікова ставка НБУ за період прострочення, Д - кількість днів прострочення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню, яка нарахована, зокрема, за період прострочення зобовязання з 15.04.2017 по 13.07.2017, проте, за даний період облікова ставка НБУ змінювалась. А відтак правильним є наступний розрахунок:

1) 77 435,47 *2*13:100:41 (15.04.2017-25.05.2017):365=2 261,54грн;

2) 77 435,47*2*12,5:100:42 (26.05.2017-06.07.2017):365=2 227,60грн;

3) 77 435,47*2*12,5:100:7 (07.07.2017-13.07.2017):7=371,27грн.

Ураховуючи викладене, загальна сума пені за вказаний період, яка є правильною та обґрунтованоюскладає 4 780,60грн (2 261,54+2 227,60+371,27=4 780,60), а загальна сума - складає 30 090,10грн. Проте, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, а тому заявлена до стягнення сума у розмірі 28 200,79грн підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 515,79грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 3 515,79 (а.с.6), суд вважає його помилковим, оскільки останнім невірно пораховано дні прострочення відповідачем зобовязання за видатковими накладними №№2025, 1793 від 31.03.2017 та 24.03.2017.

Підсумовуючи вищевикладене, вірним є наступний розрахунок:

розрахунковий період з 22.04.2017 по 13.07.2017:

3% річних = 31 508,41*3:100:365*83=214,95

розрахунковий період з 15.04.2017 по 13.07.2017:

3% річних = 77 435,47*3:100:365*90=572,81

Ураховуючи викладене, загальна сума 3% річних, яка є правильною та обґрунтованою складає 3 563,17 грн. Проте, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, а тому заявлена до стягнення сума - у розмірі 3 515грн,79 підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 549,55грн втрат від інфляції. З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с. 6), суд дійшов висновку, що останній є помилковим, оскільки позивач у своїх розрахунках брав до уваги лише індекс інфляції за один місяць прострочення зобовязання, а не за увесь період.

Таким чином, вірним є наступний розрахунок:

розрахунковий період з 03.05.2017-13.07.2017 за видатковою накладною №2277

42 536,35*(1,013*1,016)-42536,35=1 233,55

розрахунковий період з 27.04.2017-13.07.2017 за видатковою накладною №2123

204 804,61*(1,013*1,016)- 204 804,61=5 939,33

розрахунковий період з 22.04.2017-13.07.2017 за видатковою накладною №2025

31 508,41*(1,013*1,016)-31 508,41=913,74

розрахунковий період з 20.04.2017-13.07.2017 за видатковою накладною №1937

173 296,21*(1,013*1,016)-173 296,21=5 025,59

розрахунковий період з 15.04.2017-13.07.2017 за видатковою накладною №1793

77 435,47*(1,009*1,013*1,016)-77 435,47=2 942,55

Ураховуючи викладене, загальна сума інфляційних втрат, яка є обґрунтованою складає 16 054,76грн. Проте, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, а тому заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі 7 549,55грн підлягає стягненню з відповідача.

Судовівитративідповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК Українипокладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрофірма Березанська Птахофабрика» (07534, Київська обл., Баришівський р-н, с. Садове, ідентифікаційний код 30698067) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 25А, ідентифікаційний код 37686849) 529 581,05грн (пятсот двадцять днвять тисяч пятсот вісімдесят одна грн 05 коп) основного боргу, 28 200,79грн двадцять вісім тисяч двісті грн 79 коп) пені, 3 515,79грн (три тисячі пятсот п'ятнадцять грн 79 коп) 3% річних, 7 549,55грн (сім тисяч пятсот сорок девять грн 55 коп) інфляційних втрат, 8 532,71грн (вісім тисяч пятсот тридцять дві грн 71 коп) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.08.2017.