ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2017 р. Справа № 925/716/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

ОСОБА_2 - особисто,

від відповідача - Василега А.П. - представник за довіреністю,

від третьої особи - представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ", м. Черкаси

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго",

м. Черкаси

про стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди, усунення

перешкод в здійсненні підприємницької діяльності та

відновлення енергопостачання.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про:

- компенсування позивачу за рахунок відповідача матеріальні збитки понесені позивачем в результаті протиправних дій відповідача в сумі 428,17 тис. грн..;

- зобов'язання відповідача за власний рахунок відновити енергопостачання до магазинів позивача, які розташовані в плані під літерою М-І;

- компенсування втраченої вигоди, яку не отримав позивач в результаті не виконання угод на поставку, закупівлю товару в сумі 140 000 грн. 00 коп. за рахунок відповідача;

- компенсування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоду за порушення його ділової репутації, підрив довіри в розмірі двох тисяч мінімальних заробітних плат або 640 000 грн. 00 коп. за рахунок відповідача;

- зобов'язання відповідача не вчиняти будь-яких дій по перешкоджанню підприємницької діяльності позивача.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20 червня 2017 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 06 липня 2017 року.

Фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06 липня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" та відкладено розгляд справи на 20 липня 2017 року.

Розгляд справи здійснюється після відкладення.

Позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог.

Так, 20 липня 2017 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд: компенсувати втрачену вигоду, яку не отримав позивач в результаті не виконання угод на поставку, закупівлю товару в сумі 361 000 грн. 00 коп. за рахунок відповідача.

Водночас 10 серпня 2017 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог щодо розрахунків збитків, в якій останній просив суд:

- компенсувати позивачу за рахунок відповідача матеріальні збитки понесені позивачем в результаті протиправних дій відповідача в сумі 281 105 грн. 00 коп.;

- зобов'язати відповідача за власний рахунок відновити енергопостачання до магазинів позивача, які розташовані в плані під літерою М-І;

- компенсувати втрачену вигоду (не отриманий прибуток), яку не отримав позивач в результаті не виконання угод на поставку, закупівлю товару в сумі 771 000 грн. 00 коп. за рахунок відповідача;

- компенсувати позивачу за рахунок відповідача моральну шкоду за порушення його ділової репутації, підрив довіри в розмірі двох тисяч мінімальних заробітних плат або 640 000 грн. 00 коп. за рахунок відповідача.

Проте суд дійшов висновку, що вищевказана заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення збитків, оскільки загальний розмір заявленої до стягнення суми складає 1 692 105 грн. 00 коп. Водночас від вимоги про зобов'язання відповідача не вчиняти будь-яких дій по перешкоджанню підприємницької діяльності позивача, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у заяві від 10 серпня 2017 року не відмовився, а тому спір судом розглядається з урахуванням даної вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Вказана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому судом розглядається позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з урахуванням збільшеного розміру позовних вимог.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 06 липня 2017 року та зазначав, що на виконання припису Черкаського міськрайонного відділу ДСНС України в Черкаській області, відповідачем було повідомлено позивача про пошкодження кабелю і про його демонтаж. Однак позивач виконувати приписи ДСНС відмовився.

26 травня 2017 року працівниками комунальної служби був обірваний трос, який тримав пошкоджений кабель, проте незважаючи на звернення, Черкаський міський РЕМ ніяким чином не відреагував на зазначений факт. 07 червня 2017 року працівником відповідача було виявлено частину пошкодженого кабелю, про що було повідомлено позивача та прибрано частину кабелю і прийнято його на зберігання. З метою дотримання правил безпеки було здійснено демонтаж залишків кабелю, що оформлено актом від 07 червня 2017 року.

В подальшому відповідач намагався повернути позивачу кабель, однак останній відмовився його приймати, про що було складено акт приймання-передачі кабелю від 14 червня 2017 року.

Також відповідач зазначав, що заявлена до стягнення позивачем сума збитків та моральної шкоди нічим не підтверджена, в зв'язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Викликаний в судове засідання представник третьої особи не з'явився.

27 липня 2017 року до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж зазначало, що між товариством та позивачем було укладено договір про постачання електричної енергії від 09 квітня 2004 року №2818, об'єктом постачання електроенергії є магазин за адресою АДРЕСА_1. Строк дії договору було продовжено на 2017 рік.

Також між публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про постачання електричної енергії №4681 від 20 січня 2014 року. Об'єктом постачання по даному договору є комплекс будівель та споруд, зокрема автостоянка (авторинок) за адресою АДРЕСА_1.

Даний договір було укладено в зв'язку з передачею в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 комплексу будівель та споруд, зокрема автостоянка (авторинок) за адресою АДРЕСА_1 від товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ".

Договір про постачання електричної енергії з товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" був припинений 01 лютого 2011 року.

Згідно умов вищевказаного договору №4681 споживач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є власником (балансоутримувачем) повітряних кабельних ліній ПКЛ-0,38/0,22 кВ від РУ-0,4 кВ ТП-565 до ВРУ-0,4 кВ об'єктів авторинку та платної автостоянки: саме ВРУ-0,4 кВ з приладами обліку та все внутрішнє електрогосподарство.

Також фізична особа-підприємець ОСОБА_4 несе відповідальність за технічний стан та експлуатацію електромереж та електроустановок.

Згідно Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28 (далі - ПКЕЕ) власник електричних мереж - це юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі та/або розподілу електричної енергії.

У разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Договір про технічне забезпечення електропостачання споживача - домовленість двох сторін (споживач та електропередавальна організація або основний споживач), яка є документом певної форми, що встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час технічного забезпечення постачання електричної енергії.

Споживач, електроустановки якого приєднані до мереж електропередавальної організації, яка не є постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, має укласти з електропередавальною організацією договір про технічне забезпечення електропостачання.

Ініціатором укладення відповідного договору може бути будь -яка із сторін такого договору.

У п. 7.5. ПКЕЕ наведено підстави повного або часткового припинення постачання електроенергії, у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади.

Попередження про припинення повністю або частково постачання електричної енергії оформляється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено.

Пунктом 7.7. ПКЕЕ визначено, що відключення електроустановок споживача здійснюється персоналом власника електричних мереж, до яких приєднані ці електроустановки, у разі виявлення порушень, зазначених у пунктах 7.5 та 7.6 цих Правил, та/або на виконання вимоги постачальника електричної енергії чи на виконання припису відповідного центрального органу виконавчої влади, на який покладено відповідні обов'язки згідно із законодавством України. Відключення здійснюється в зазначений у вимозі або приписі термін із дотриманням процедури, передбаченої цими Правилами.

Враховуючи вищенаведене, третя особа зазначала, що між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 повинен бути укладений договір про технічне забезпечення електропостачання, в якому будуть врегульовані взаємовідносини між вказаними особами, зокрема і питання припинення та обмеження постачання електричної енергії.

Також третя особа в своїх письмових поясненнях просила суд розгляд справи здійснювати без участі представника.

В судовому засіданні, яке відбулося 10 серпня 2017 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/716/17.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом під час розгляду даного спору, відповідачем 15 березня 2004 року було надано дозвіл позивачу на використання опори електропередач для закріплення електричного проводу, що буде подавати електроенергію до приміщення магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 18, 28).

16 березня 2004 року Черкаським міським районом електричних мереж відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго" було виготовлено технічні умови за №ЧК-3178 на електропостачання нежитлового приміщення приватного підприємця ОСОБА_2 Місцезнаходження об'єкта: м. Черкаси на території авторинку по АДРЕСА_1.

Також 16 березня 2004 року між Черкаським міським районом електричних мереж відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (найменування товариства в подальшому було перейменовано на публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго") (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір про приєднання до електромереж №3178.

Згідно п. 1.1. вказаного договору замовник виконує в повному обсязі вимоги технічних умов №ЧК-3178 від 16 березня 2004 року на підключення власних електроустановок до електромереж виконавця в термін до 16 березня 2006 року.

Виконавець здійснює підключення електроустановок замовника до своїх електричних мереж після укладення замовником договору про постачання електричної енергії та оплати ним послуг з підключення (п. 1.2. договору).

В подальшому 09 квітня 2004 року між відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго" в особі Черкаського міського району електричних мереж (електропостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії за №2818.

Згідно додатку №8 до договору №2818 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" межа відповідальності за стан та обслуговування електромереж та установок встановлюється на приєднанні КЛ-0,4 кВ до ПЛ - 0,4 кВ від ТП-565.

Електропередавальна організація несе відповідальність за технічний стан та експлуатацію ТП-565 та ПЛ - 0,4 кВ до межі балансової належності.

Споживач несе відповідальність за технічний стан та експлуатацію КЛ-04 кВ, ВРУ-0,4 кВ та прилад обліку, а також все ел. господарство після нього, відповідно до схеми на акті та згідно правил.

У своєму позові позивач зазначав, що виявивши 07 червня 2017 року пошкодження електролінії, останній звернувся до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" з проханням відновити енергопостачання.

Однак керівник відповідача не допустив бригади ремонтників для виконання необхідних ремонтних робіт.

В результаті таких дій відповідача, як зазначав позивач, останньому було нанесено матеріальні збитки та завдано моральну шкоду.

Також матеріалами справи підтверджується, що 03 листопада 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю "СОЇЛ" (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (підрядник) було укладено договір будівельного підряду, згідно умов якого замовник замовив підряднику будівництво нового приміщення магазину загальною площею 253 кв.м. (в який входить приміщення газової котельні та її обладнання з газовим котлом, сигналізацією, санвузла, проведення та підключення до газової магістралі трубами, проведення та підключення до водопостачання, проведення та підключення до каналізаційної мережі, проведення та підключення до електропостачання) на земельній ділянці, що належить замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик та передає об'єкт замовнику, який сам здає об'єкт в експлуатацію.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 21 квітня 2017 року зі справи №925/237/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" про визнання за позивачем права власності на магазин та теплогенераторну, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та позначені в плані під літ. М - І у задоволенні позову відмовлено повністю.

При цьому слід вказати, що звертаючись до суду фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просив визнати право власності на магазин та теплогенераторну, що позначені в плані під літ. М - І, а в проекті генерального плану ринку як ряд НОМЕР_1, місце НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Під час розгляду даного спору місцевим господарським судом було встановлено, що між сторонами також було укладено договір підряду від 24 серпня 2003 року на будівництво магазину площею 178,75 кв. м.

У вказаному рішенні суд звернув увагу на те, що позивач в процесі розгляду даної справи не подав належних та допустимих доказів підписання акту (чи актів) виконаних підрядних робіт за договорами будівельного підряду від 24 серпня 2003 року та від 03 листопада 2005 року, які б підтверджували фактичне здійснення будівництва саме магазинів площею 178,75 кв. м. та 253 кв.м. і саме підприємцем ОСОБА_2 Посилання позивача лише на вказані договори підряду як на підставу наявності у нього права власності на вказані магазини є безпідставним та необґрунтованим, оскільки саме по собі укладення договору підряду не може свідчити про виконання роботи, не вказує, яка саме робота виконана, її об'єми, вартість і чи взагалі якась робота була виконана. У обох договорах підряду зазначається про обов'язковість складання та підписання акту виконаних робіт, який позивачем не поданий.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08 червня 2017 року рішення суду від 21 квітня 2017 року залишено без змін.

Судом під час розгляду справи №925/716/17 встановлено, що саме на вказаний об'єкт з квітня 2004 року поставлялась електроенергія згідно договору від 09 квітня 2004 року за №2818.

Також, під час розгляду справи представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 пояснив суду, що позивач користується магазином та є його фактичним власником на підставі п.2.1 вищенаведеного договору будівельного підряду від 03 листопада 2005 року, оскільки замовник будівництва - товариства з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" до цього часу не розрахувався за виконану роботу.

Водночас, судом встановлено, що рішенням господарського суду Черкаської області зі справи №16/1098 від 24 червня 2010 року визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" право власності на самочинно збудоване майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1, у тому числі на магазин та теплогенераторну літ. "М-І".

Дане рішення набрало законної сили 06 липня 2010 року і є обов'язковим до виконання на свій території України.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, слід дійти висновку, що з моменту набрання рішення суду зі справи №16/1098 законної сили власником нежитлових приміщень, в які з квітня 2004 року поставлялась електроенергія та які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 і позначені в плані під літ. М - І є відповідач.

Спір між сторонами даної справи виник з приводу пошкодження лінії електропередач, по яких поставлялася електроенергія до магазину, що на даний час належить відповідачу.

При цьому позивач просить суд, зокрема, зобов'язати відповідача за власний рахунок відновити енергопостачання до магазинів, які розташовані в плані під літерою "М-І".

Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону.

Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, як це зокрема передбачено ст.319 ЦК України.

Як вказувала третя особа у своїх письмових поясненнях згідно умов договору №4681 споживач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є власником (балансоутримувачем) повітряних кабельних ліній ПКЛ-0,38/0,22 кВ від РУ-0,4 кВ ТП-565 до ВРУ-0,4 кВ об'єктів авторинку та платної автостоянки: саме ВРУ-0,4 кВ з приладами обліку та все внутрішнє електрогосподарство.

Згідно п. 1.5. ПКЕЕ у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору (додаток 1) укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Тобто між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 повинен бути укладений договір про технічне забезпечення електропостачання, в якому сторони самостійно врегульовують свої взаємовідносини, зокрема і питання припинення та обмеження постачання електричної енергії.

Також, як вбачається з матеріалів справи, у період з 24 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року Черкаським міськрайонним відділом ДСНС України в Черкаській області проведено планову перевірку щодо додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, що підтверджується актом перевірки.

За результатами перевірки складено Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 398 від 28 жовтня 2016 року.

У вказаному приписі зазначено порушення допущенні товариством з обмеженою відповідальністю "СОИЛ" та відповідно ті заходи, які необхідно вжити для їх усунення.

Згідно п. 11 Припису, вказано "Ряд НОМЕР_1, місце НОМЕР_2". Заборонити експлуатацію кабелю, що пошкоджений або такий, що в процесі експлуатації втратив захисні властивості ізоляцією - порушення правил пожежної безпеки в Україні Розділ IV п. 1.18."

З метою дотримання правил безпеки було здійснено демонтаж залишків кабелю після його пошкодження, що оформлено актом від 07 червня 2017 року.

Згідно пунктів 23, 24 Правил охорони електричних мереж енергопідприємства мають право припиняти або обмежувати електропостачання споживачів, що порушили Правила.

Відновлення електропостачання здійснюється після усунення порушень та відшкодування підприємствам, які експлуатують електричні мережі, заподіяних матеріальних втрат, а також вартості робіт з ввімкнення до електромережі згідно з укладеними договорами.

Відповідальність юридичних та фізичних осіб за порушення Правил, склад правопорушень і злочинів та порядок притягнення осіб, що їх вчинили, до адміністративної та кримінальної відповідальності визначаються згідно з чинним законодавством.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що посадових осіб відповідача було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за пошкодження електромережі чи привласнення електрокабеля. Тобто, що в даному випадку було здійснено крадіжку чужого майна чи було навмисно пошкоджено лінію електропередач певними особами.

Таким чином, відповідач не є особою, що зобов'язана самостійно відновити енергопостачання до магазину, який розташований в плані під літерою "М-І" та на даний час належить самому відповідачу.

Також є безпідставними вимоги позивача про зобов'язання відповідача не вчиняти будь-яких дій по перешкоджанню підприємницької діяльності позивача, оскільки жодних належних та допустимих доказів того, що на даний час позивач правомірно, на підставі правовстановлюючого документу чи будь-якої іншої цивільно-правової угоди, (зокрема договору оренди) користується майном відповідача (магазином), та здійснює в ньому свою підприємницьку діяльність матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до пункту 9.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року №6 "Про судове рішення", у рішенні про вчинення певних дій або про припинення певних дій зазначається відповідний припис, наприклад: "Такому-то звільнити таке-то приміщення (із зазначенням його найменування, місцезнаходження згідно з поштовою адресою, площі)", "Такому-то припинити такі-то дії, які перешкоджають доступу такого-то у приміщення (із зазначенням тих же даних про приміщення)", строк виконання, тощо.

Позивач при зверненні до суду не вказував, які саме дії відповідач повинен припинити у своєму магазині, чи на земельній ділянці, яка знаходиться у відповідача в користуванні, щоб це не перешкоджало здійсненню підприємницької діяльності позивача.

Доводи позивача стосовно того, що на підставі дозволу від 15 березня 2004 року відповідач згідно ч.1 ст. 404 ЦК України надав позивачу дозвіл на право користування належною йому земельною ділянкою для прокладання та експлуатації ліній електропередач є помилковими, оскільки відповідно до положень цивільного законодавства сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом, або рішенням суду.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно, як це зокрема було передбачено ст. 402 ЦК України в редакції станом на 15 березня 2004 року.

Тобто земельного сервітуту між сторонами встановлено не було.

Станом на березень 2004 року відповідач лише надав дозвіл на використання своїх електроопор для прокладання електрокабелю до об'єкту, що будувався, та на той час не мав статусу "нерухомого майна", оскільки не був побудованим та введеним в експлуатацію.

Стосовно вимог при відшкодування збитків та моральної шкоди слід вказати наступне:

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За загальним правилом збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Так, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з частиною другою статті 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

У відповідності з ч. 2 названої норми Закону, під збитками розуміються, зокрема, витрати, зроблені управненою стороною, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними; вина.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує понесення позивачем прямих збитків в розмірі 281 105 грн. 00 коп.

Вимог про витребування у відповідача електрокабелю та тросовки позивач не заявляв.

Відсутність вказаного майна у відповідача та неможливість його подальшого використання в роботі з вини відповідача документально також не підтверджено.

Водночас, відповідач не ухиляється від передачі вказаного майна позивачу.

Крім того судом враховано, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування розрахунку упущеної вигоди, зокрема, посилався на те, що не зміг виконати зобов'язання перед замовником щодо відвантаження автозапчастин та не отримав дохід, не мав змоги укладати угоди з покупцями по постачанню товару. Попередні договори передбачали поставку товару та позивач мав отримати дохід в сумі 771 000 грн. 00 коп., позивач не мав змоги підтвердити виконання взятих на себе зобов'язань перед постачальниками автозапчастин (підтвердити кількість та вартість товару, що замовлявся).

Водночас, в обґрунтування даних вимог позивач надав суду лише перелік запчастин із зазначенням клієнтів, де також було вказано ціну та кількість товару.

Проте, ні самих договорів купівлі-продажу товару з контрагентами, ні належного розрахунку упущеної вигоди з урахуванням понесених витрат на придбання товару, сплати податків та очікуваного доходу від майбутньої реалізації товару позивач суду не надав, як не надав і додаткових угод про розірвання договорів купівлі-продажу товару зі своїми контрагентами, у зв'язку з порушенням строків поставки з причин відсутності електроенергії.

Чистий прибуток - це сума, на яку доходи перевищують пов'язані з ним витрати після сплати всіх податків.

Отже, оскільки під час розгляду даного спору позивачем не було доведено протиправність поведінки відповідача, а також не було надано суду доказів, що підтверджують понесення позивачем витрат та не було надано суду

належного розрахунку упущеної вигоди (доходу) в розмірі 771 000 коп. 00 коп. позов в цій частині задоволенню також не підлягає.

Що стосується вимоги позивача про компенсування останньому моральної шкоди в розмірі 640 000 грн. 00 коп. судом враховано наступне:

В обґрунтування даних вимог позивач зазначив, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в приниженні престижу та ділової репутації, як добросовісного підприємця, позивач зазнав душевних страждань, він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії та дії відповідача призвели до погіршення його самопочуття.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої названої статті моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - постанова Пленуму) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Отже, фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно - правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

В абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму також зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів, а також у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Тобто дана норма стосується моральної шкоди завданої фізичній особі, а не суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі - підприємцю.

Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Як вже зазначалося вище протиправність поведінки відповідача судом не встановлено, а також під час розгляду даного спору позивачем не доведено у чому саме полягає моральна шкода, завдана йому як підприємцю, також позивачем не було доведено належними доказами тих обставин, що останній поніс втрати немайнового характеру в розмірі 640 000 грн. 00 коп., котрі настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також що відповідач вчиняв дії спрямовані на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення (компенсування) 640 000 грн. 00 коп. моральної шкоди також слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується копією відповідного посвідчення.

Пунктом 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що громадяни, які мають статус фізичної особи - підприємця та підпадають під ознаки відповідних пунктів статті 5 Закону, мають право користуватися пільгами, визначеними цією статтею.

Згідно п. 4.5. вищевказаної постанови у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 49, ст. ст. 82-85 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 15 серпня 2017 року.

Суддя А.В. Васянович