ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" серпня 2017 р.Справа № 924/450/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м. Хмельницький

до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області, м. Хмельницький

про стягнення 18244,13 грн., з яких 16016,52 основний борг, 1474,40 грн. пеня, 592,61 грн. інфляційні втрати, 160,60 грн. 3% річних

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 02.09.2016р.;

відповідача: не з'явився

Повне рішення складено 15.08.2017р.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 16016,52 основного боргу, 1474,40 грн. пені, 592,61 грн. інфляційних втрат, 160,60 грн. 3% річних відповідно до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410NNIA6AB036 від 25.03.2016р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на умови договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, положення ст.ст. 526, 549, 611 ЦК України, ст.ст. 22, 193, 231 ГК України.

Свої зобов'язання, згідно вищевказаного договору, товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" виконало належним чином, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу № ЗХМ00017744 від 29.12.2016р. на суму 20099,90 грн. та № ЗХМ00015591 від 30.11.2016р. на суму 19016,17 грн.

Відповідач взяті на себе зобовязання виконав частково, сплативши 23094,48 грн. за спожитий природний газ згідно платіжного доручення № 133 від 16.12.2016р.

Станом на день подання позову до суду заборгованість перед позивачем за поставлений газ становить 16016,52 грн. (39116,07 (вартість газу, спожитого в листопаді-грудні 2016 року) -23094,48 грн. (оплата, проведена в грудні 2016 року) -05,07 грн. (переплата станом на 01.01.2016р.)).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2017р., у зв'язку із звільненням судді Радчені Д.І., справу № 924/450/17 передано для розгляду судді Заверусі С.В. Ухвалою суду від 27.06.2017р. справу № 924/450/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представник позивача в судове засідання з'явився на задоволені позову наполягає в повному об'ємі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позов не подав, причини суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить судова повістка від 03.07.2017 р.

Ухвала у справі від 27.06.2017р. також надіслана на юридичну адресу відповідача. При цьому приймається до уваги, що якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, згідно п. 3.9.2 вказаної постанови неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Справа підлягає розгляду за наявними в ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

25.03.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" (постачальник) та Управлінням Державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області (споживач) укладено договір № 11410NNIA6AB036 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно п. 1.5. договору передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пункти призначення).

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ (п. 2.3. договору).

Згідно п. 2.9. договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ (пп. 2.9.1. договору); на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (пп. 2.9.2. договору); споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (пп. 2.9.3. договору); у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутися до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника (пп. 2.9.4 договору); у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ (пп. 2.9.5. договору).

Як передбачено п. 3.1. договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Ціна газу становить 6509,80 грн. за 1000 куб. м, крім того ПДВ 1301,96 грн., всього з ПДВ - 7811,76 грн. (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Згідно п. 3.5. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього договору.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором, та становить 181000,00 грн. (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно п. 4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (пп. 4.2.1. договору). Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (пп. 4.2.3 договору).

Як передбачено п. 4.3. договору датою оплати є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Підпунктом 5.4.2. договору передбачений обов'язок споживача оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (пп. 6.2.1. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016р. до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно п. 11.2. договору договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

У відповідності до умов договору № 11410NNIA6AB036 від 25.03.2016р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів позивач постачав відповідачу природний газ. Так, згідно актів приймання-передачі природного газу № ЗХМ00017744 від 29.12.2016р. на суму 20099,90 грн. та № ЗХМ00015591 від 30.11.2016р. на суму 19016,17 грн., які підписані позивачем та представником відповідача ОСОБА_2, відповідач прийняв у листопаді-грудні 2016 року природний газ на загальну суму 39116,07 грн.

Як вбачається з акта звіряння взаємних розрахунків, підписаного позивачем, за період 01.11.2016р. 026.04.2017р. заборгованість Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області перед товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" становить 16016,52 грн.

Відповідачем було частково здійснено оплату за поставку природного газу в сумі 23094,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2016р. № 133.

Станом на день подання позову до суду заборгованість перед позивачем за поставлений газ становить 16016,52 грн. (39116,07 (вартість газу, спожитого в листопаді-грудні 2016 року) -23094,48 грн. (оплата, проведена в грудні 2016 року) -05,07 грн. (переплата станом на 01.01.2016р.).

У зв'язку з тим, що відповідач не оплатив 16016,52 грн. боргу за поставлений газ згідно договору від 25.03.2016р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього цієї вартості, а також стягнення 1474,40 грн. пені, 592,61 грн. інфляційних втрат, 160,60 грн. 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Правовідносини, які виникли між сторонами на підставі вказаного вище договору за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається за винятком випадків, передбачених законодавством.

У відповідності зі ст.ст. 901, 902, 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

На підставі договору № 11410NNIA6AB036 від 25.03.2016р. на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів позивач поставив відповідачу природний газ у листопаді-грудні 2016 року на загальну суму 39116,07 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками печаток сторін актами приймання-передачі природного газу № ЗХМ00017744 від 29.12.2016р. на суму 20099,90 грн. та № ЗХМ00015591 від 30.11.2016р. на суму 19016,17 грн.

Відповідачем було частково здійснено оплату за поставку природного газу в сумі 23094,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2016р. № 133 та здійснено переплату в розмірі 05,07 грн. (переплата станом на 01.01.2016р.). Однак, в свою чергу, відповідач не виконав у повному обсязі зобов'язань щодо оплати суми поставленого природного газу у розмірі 16016,52 грн.

Доказів, які б підтверджували сплату заявленої позивачем заборгованості, суду не подано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 16016,52 грн. заборгованості заявлені правомірно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1474,40 грн. пені за період з 10.01.2017р. по 11.05.2017р. на суму основного боргу 16016,52 грн.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (пп. 6.2.1. договору).

У відповідності зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, судом при обрахунку пені враховується п. 1.9. постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Судом здійснено власний розрахунок суми пені у системі „Законодавство, відповідно до якого правомірною до стягнення за періоди, заявлені позивачем, сума пені становитиме 1474,40 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати за лютий-березень 2017 року в сумі 592,61 грн. та 3% річних в сумі 160,60 грн., розрахованих за період з 10.01.2017р. по 11.05.2017р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, є втратами пов'язаними з інфляційними процесами в державі за час прострочення виконання зобов'язання боржником, а три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Враховуючи вищенаведене, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми річних у системі "Законодавство", суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховано 3% в сумі 160,60 грн. за період з 10.01.2017р. по 11.05.2017р., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Перевіривши правильність нарахування втрат від інфляції, судом встановлено, що сума інфляційних втрат на суму боргу 16016,52 грн. за період лютий-березень 2017 року становитиме 451,35 грн., які підлягають стягненню з відповідача. В стягненні 141,26 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в сумі 18102,87 грн., з яких 16016,52 грн. - основний борг, 1474,40 грн. пеня, 451,35 грн. інфляційні втрати, 160,60 грн. 3% річних. В стягненні 141,26 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 13, 33, 43, 49, 82, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м. Хмельницький до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області, м. Хмельницький про стягнення 18244,13 грн., з яких 16016,52 основний борг, 1474,40 грн. пеня, 592,61 грн. інфляційні втрати, 160,60 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області (Хмельницька область, м. Хмельницький, провулок Коцюбинського, 35/2, ідентифікаційний код 23846366) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" (м. Хмельницький, проспект Миру, 41, ідентифікаційний код 39585960) 16016,52 грн. (шістнадцять тисяч шістнадцять гривень 52 коп.) основного боргу, 1474,40 грн. (одну тисячу чотириста сімдесят чотири гривні 40 коп.) пені, 451,35 грн. (чотириста пятдесят одну гривню 35 коп.) інфляційних втрат, 160,60 грн. (сто шістдесят гривень 60 коп.) 3% річних, 1587,68 грн. (одну тисячу пятсот вісімдесят сім гривень 68 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

В стягненні 141,26 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 15.08.2017р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, 41);

3,4 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, провул. Коцюбинського, 35/2, та 29000, м Хмельницький, вул. Купріна, 48/1).