ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 916/595/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Картере В.І.,
Губенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології - Україна"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017
та на ухвалугосподарського суду Одеської області від 10.03.2017
у справі№ 916/595/17 господарського суду Одеської області
за позовомОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології - Україна"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Lazorina Investments LTD
провизнання договору купівлі-продажу недійсним
в судовому засіданні взяли участь представники: - ТОВ "Компанія "Нові технології - України" Буряченко Анатолій Миколайович, - ОСОБА_4 - особисто, - Lazorina Investments LTD повідомлений, але не з'явився, - вільні слухачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.03.2017 у справі № 916/595/17 (суддя Петренко Н.Д.) заяву ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 / позивач) про забезпечення позову задоволено:

- накладено арешт на судна Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології-Україна" (надалі - ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" / відповідач), а саме: Земснаряд "Дунай", ідентифікаційний номер ІМО 7397593, Грунтовіз "Киевская", ідентифікаційний номер ІМО 8724547, Грунтовіз "Куяльницька", ідентифікаційний номер ІМО 8728842, Грунтовіз "Измаильская", ідентифікаційний номер ІМО 8832045, «МЗ-9» реєстровий номер SRU400143;

- заборонено Державній службі України з безпеки на транспорті надавати погодження на виключення суден: "Дунай", ідентифікаційний номер ІМО 7397593, "Киевская", ідентифікаційний номер ІМО 8724547, "Куяльницька", ідентифікаційний номер ІМО 8728842, "Измаильская", ідентифікаційний номер ІМО 8832045, «МЗ-9» реєстровий номер SRU400143 з Державного суднового реєстру України;

- заборонено Капітану морського порту Одеса Адміністрації Одеського морського порту ДП "Адміністрація морських портів України" вносити запис до Державного суднового реєстру України щодо виключення суден: "Дунай", ідентифікаційний номер ІМО 7397593, "Киевская", ідентифікаційний номер ІМО 8724547, "Куяльницька", ідентифікаційний номер ІМО 8728842, "Измаильская", ідентифікаційний номер ІМО 8832045, "МЗ-9" реєстровий номер SRU400143.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 (головуючий суддя Ярош А.І., судді: Ліпчанська Н.В., Принцевська Н.М.) ухвалу господарського суду Одеської області від 10.03.2017 залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології - Україна", не погоджуючись із прийнятими у даній справі ухвалою та постановою, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить вказані судові акти скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів до забезпечення позову у справі № 916/595/17.

07.08.2017 до Вищого господарського суду України від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "Нові технології - Україна", за змістом якого позивач просить суд відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані відповідачем ухвалу та постанову - залишити без змін.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа не скористалася передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Ознайомившись з матеріалами оскарження та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, перевіривши повноту їх встановлення та правильність надання юридичної оцінки місцевим та апеляційним господарськими судами, дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Компанія "Нові технологія - Україна" та просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу суден № 07-02/17 від 07.02.2017, укладений між ТОВ "Компанія "Нові технологія - Україна" та Lazorina Investments LTD.

Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_4 було подано до суду клопотання про забезпечення позову, в якій вона просила суд:

- накласти арешт на судна ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", а саме: Земснаряд "Дунай", ідентифікаційний номер ІМО 7397593, Грунтовіз "Киевская", ідентифікаційний номер ІМО 8724547, Грунтовіз "Куяльницька", ідентифікаційний номер ІМО 8728842, Грунтовіз "Измаильская", ідентифікаційний номер ІМО 8832045, "МЗ-9" реєстровий номер SRU400143;

- заборонити Державній службі України з безпеки на транспорті надавати погодження на виключення суден: "Дунай", ідентифікаційний номер ІМО 7397593, "Киевская", ідентифікаційний номер ІМО 8724547, "Куяльницька", ідентифікаційний номер ІМО 8728842, "Измаильская", ідентифікаційний номер ІМО 8832045, "МЗ-9" реєстровий номер SRU400143 з Державного суднового реєстру України;

- заборонити Капітану морського порту Одеса Адміністрації Одеського морського порту ДП "Адміністрація морських портів України" вносити запис до Державного суднового реєстру України щодо виключення суден: "Дунай", ідентифікаційний номер ІМО 7397593, "Киевская", ідентифікаційний номер ІМО 8724547, "Куяльницька", ідентифікаційний номер ІМО 8728842, "Измаильская", ідентифікаційний номер ІМО 8832045, "МЗ-9" реєстровий номер SRU400143.

Обґрунтовуючи подану заяву про вжиття заходів до забезпечення позову ОСОБА_4 вказувала, що вона є учасником ТОВ "Компанія "Нові Технології - Україна", а 06.03.2017 з відповіді Капітана морського порту Одеси, наданої на адвокатський запит від 03.03.2017, вона дізналася, що директор ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" ОСОБА_11 листом від 01.03.2017 № 19-03/17 звернувся до Капітана морського порту Одеса з проханням виключити належні ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" судна з Державного суднового реєстру України на підставі договору купівлі-продажу № 07-02/17 від 07.02.2017.

На думку ОСОБА_4, спірний договір купівлі-продажу № 07-02/17 від 07.02.2017 було укладено директором ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" із перевищенням повноважень, встановлених статутом товариства, положенням про виконавчий орган товариства, а отже, відбулося відчуження майна товариства без рішення зборів учасників товариства, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом її корпоративних прав як учасника товариства.

Позивач стверджувала, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній службі України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) вчиняти дії щодо надання погодження на виключення суден з Державного суднового реєстру, а капітану Одеського морського порту вносити запис до Державного суднового реєстру України щодо спірних суден значно ускладнить або унеможливіть поновлення державної реєстрації суден, а, в свою чергу, ненакладання арешту на вищезазначені судна зробить можливим вихід суден за межі територіальних вод України, що значно ускладнить повернення суден до України, поновлення права власності ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" на судна, що може спричинити останньому значну шкоду. При цьому, як вважала позивач, накладання арешту на вищезазначені судна не позбавить ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" можливості використовувати їх у господарській діяльності.

Господарський суд Одеської області, задовольняючи подану заяву, з чим погодився і Одеський апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що заходи забезпечення позову безпосередньо пов'язані із предметом позовних вимог, вони є співмірними заявленим позовним вимогам та існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення у даній справі у випадку невжиття заходів забезпечення позову, які є процесуальною гарантією захисту прав та інтересів позивача у справі та засобом запобігання можливим порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися із вказаними висновками місцевого та апеляційного господарських судів, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України передбачено, зокрема, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, а також забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Приписами постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" унормовано, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частинами 6, 7 ст. 67 ГПК України передбачено, що види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, виходячи з наведеного, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Вказані роз'яснення викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 № 16.

Проте, ухвала місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції про вжиття заходів до забезпечення позову наведеним вимогам не відповідають, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Так, ухвала господарського суду Одеської області від 10.03.2017 про вжиття заходів до забезпечення позову не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу та заходами до забезпечення позову - арештом спірних суден та забороною третім особам вчиняти дії, при цьому, суд першої інстанції взагалі не зазначив, у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення заявленого позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Судом першої інстанції також залишено поза увагою, що заходи до забезпечення позову, які просила вжити позивач, не можна визнати такими, що здійснені з дотриманням збалансованості інтересів сторін та такими, що знаходяться у зв'язку з предметом позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що оскільки предметом позову в даній справі є вимога немайнового характеру - визнання недійсним договору купівлі-продажу, заявлена не стороною спірного договору, то судом в такому випадку при розгляді спору встановлюється, передусім, наявність чи відсутність порушення прав позивача, а після цього - відповідність чи невідповідність оспорюваного договору вимогам законодавства. При цьому, визнання недійсним договору не потребує видачі наказу, а відтак, навіть, за умови задоволення цієї вимоги, рішення суду не потребує вчинення жодних дій стосовно його виконання, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій. Тобто, обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі, відсутні.

Згідно з положеннями ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В той же час, суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову, наведеного вище не врахував та не виправив допущені судом першої інстанції порушення.

Отже, задовольняючи клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, господарські суди не врахували вимог зазначених процесуальних норм та не обґрунтували припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення за позовом ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові акти не відповідають вимогам процесуального права, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому підлягають скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології - Україна" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та ухвалу господарського суду Одеської області від 10.03.2017 у справі № 916/595/17 господарського суду Одеської області скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: В.І. Картере

Н.М. Губенко