РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р. Справа № 903/274/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Грязнов В.В. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Душейко А.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі № 903/274/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача: Приватного підприємства "Охоронна фірма "Захист і безпека"

про стягнення 412 685,00грн.

Рішенням господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі №903/274/17 (суддя Бондарєв С.В.) в позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Охоронна фірма "Захист і безпека" про стягнення 412 685,00грн. - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, скаржник Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернулась до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі № 903/274/17, та постановити нове рішення яким задовільнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що долучений до позовної заяви Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002564 підтверджує факт крадіжки з контейнера НОМЕР_1 на привокзальному ринку у м. Ковелі, та обставину, що позивачу спричинені збитки на суму 412 685,00 грн. саме з вини відповідача, який зобов'язаний належним чином забезпечувати охорону майна.

Поза увагою суду першої інстанції, на думку скаржника залишено той факт, що згідно п.1 договору про надання охоронних послуг від 31.12.2013 року за № 548 відповідач взяв на себе обов'язок щодо зовнішньої охорони об'єкта підприємницької діяльності, а саме контейнера НОМЕР_1 на Привокзальному ринку в м. Ковелі втому числі і щодо протиправного проникнення до нього сторонніх осіб. Вважає, що в силу неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків мало місце проникнення сторонніх осіб в контейнер і відповідно крадіжка майна.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "26" червня 2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі № 903/274/17 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

10.08.2017р. Приватне підприємство "Охоронна фірма "Захист і безпека" надало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі №903/274/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - без задоволення.

15.08.2017р. від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшло електронне повідомлення про відкладення розгляду справи у зв'язку з отриманою травмою. Щодо поданого клопотання колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Водночас, ст. 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, а також те, що ухвалу про порушення провадження у справі від "26" червня 2017 року позивач особисто отримала завчасно, а саме 01.07.2017р., що стверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення наявним в матеріалах справи. Відтак, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не була позбавлена можливості направити в судове засідання уповноваженого представника, який відповідно до Договору про надання правової допомоги наявного в матеріалах справи уповноважений представляти інтереси скаржника.

Крім того, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не надала до клопотання про відкладення ніяких доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається.

15.08.2017р. в судовому засіданні представник Приватного підприємства "Охоронна фірма "Захист і безпека" - Душейко А.Д. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі № 903/274/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) та Приватним підприємством "Охоронна фірма "Захист і безпека" (виконавець) було укладено договір №548 про надання охоронних послуг.

Згідно пункту 1 цього договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання щодо зовнішньої охорони об'єкту підприємницької діяльності, контейнера НОМЕР_1 на Привокзальному ринку міста Ковеля Волинської області від протиправного проникнення в нього сторонніх осіб передбаченим Положенням про пропускний та внутрішньо об'єктовий режим. При прийнятті під охорону і знятті з охорони наряд пересвідчується у справності дверей, запорів, замків. Після закриття об'єкту ключі від замків залишаються у замовника. В обов'язки наряду охорони не входить перевірка кількості товарів та цінностей, які знаходяться в середині об'єкта, що охороняється. Охорона здійснюється з 16:00 години до 08 години наступного дня, а у вихідні дні ринку-цілодобово.

Розділом 2 сторони визначили права та обов'язки сторін.

Розділ 3 регулює відповідальність сторін.

Відповідно до пункту 3 договору про надання охоронних послуг від 31.12.2013 року № 548 виконавець несе матеріальну відповідальність за збитки заподіяні викраденням товарно-матеріальних цінностей.

Пунктом 3.1. договору №548 про надання охоронних послуг від 31.12.2013р. передбачено, що факт крадіжки, та інші причини, що призвели до збитків, ступінь вини працівників Приватного підприємства "Охоронна фірма "Захист і безпека", тобто виконавця умов договору, встановлюється органами досудового слідства та суду.

Згідно з п. 3.2. договору визначення розміру збитків здійснюється негайно, під час огляду місця події працівниками органів внутрішніх справ за участю представників виконавця і замовника - шляхом звірки товарно-матеріальних цінностей по наявних обліках та передбачає складання належним чином оформлених матеріалів інвентаризації станом на дату події.

Відповідно до п. 3.4. договору відшкодування замовнику заподіяних з вини виконавця збитків здійснюється за поданням замовником постанови органу дізнання, досудового слідства або вироку суду, що встановив факт заподіяння майнової шкоди замовнику через неналежне виконання виконавцем договірних зобов'язань. Розмір збитків повинен бути підтверджений відповідними документами інвентаризації, розрахунками вартості викрадених товарно-матеріальних цінностей, складений за участю представника виконавця та звіреними з даними обліку за їх закупівельною вартістю.

Договір укладений з 31.12.2013р. по 31.12.2014р. і набуває чинності з дня підписання. Якщо за місяць до закінчення строку договору жодна зі сторін не вимагає його припинення, договір вважається продовженим тих самих умовах на той же термін.

Договір підписаний сторонами.

20.11.2016 року в період з 16:00год. по 07 год. 21.11.2016 року у належному позивачу металевому контейнері НОМЕР_1 на Привокзальному ринку в м. Ковелі був викрадений чоловічий та жіночий одяг, в т.ч. джинсовий одяг, на загальну суму 412 685 грн.

Факт нанесеної шкоди відповідно до інвентаризаційного опису від 20.11.2016 року за № 1 та від 23.11.2016 року за № 3. Назва, кількість та оптова ціна викраденого товару зазначена в інвентаризаційних описах (фактична наявність товару складає 303 730 грн. після викрадення, а за даними бухгалтерського обліку має бути в наявності товару на загальну суму - 716 415 грн. Таким чином 716 415- 303 730 = 412 685).

Факт крадіжки стверджується витягом з кримінального провадження №0002564.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зверталась до Приватного підприємства "Охоронна фірма "Захист і безпека" з претензією про відшкодування збитків на загальну суму 412 685,00грн., а Приватне підприємство "Охоронна фірма "Захист і безпека" в свою чергу надало відповідь на претензію.

Предметом позову є стягнення 412 685,00грн. збитків з Приватного підприємства "Охоронна фірма "Захист і безпека" за неналежне виконання умов договору №548 від 31.12.2013р.

Суд апеляційної інстанції, надавши юридичну оцінку обставинам справи та врахувавши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що склались між сторонами носять договірний характер, відповідно до укладеного договору про надання охоронних послуг №548 від 31.12.2013р.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю правовою природою договір №548 від 31.12.2013р. є договором охорони, який є спеціальним видом зберігання.

Відповідно до ст.978 ЦК України за договором охорони, охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Згідно з ст.942 ЦК України, зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

У відповідності до ст. 950 ЦК України професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян регулюється Законом України «Про охоронну діяльність» від 22.03.2012р. Зокрема ст.. 8 визначає вимоги до Договору про надання послуг з охорони.

Згідно п.2. закону визначено, що у договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб'єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 3 замовник послуг з охорони майна зобов'язаний надати суб'єкту охоронної діяльності для ознайомлення оригінали документів або завірені в установленому порядку їх копії, що підтверджують його право володіння чи користування майном на законних підставах, охорона якого є предметом договору, а також правомірність знаходження такого майна, транспортного засобу чи особи у визначеному місці охорони.

Позовною вимогою в даній справі є стягнення збитків в сумі 412 685,00грн. за неналежне виконання умов договору №548 від 31.12.2013р. щодо забезпечення схоронності речі.

На підставі статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно із ст. 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

У відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на положення статті 224 Господарського кодексу України, статей 22, 611, 614, 623 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджуючись із висновками місцевого господарського суду, який зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність чотирьох елементів (сума збитків, протиправна поведінка, вина та причинно-наслідковий зв'язок) які не доведені позивачем з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 договору про надання охоронних послуг №548 від 31.12.2013р. при прийнятті під охорону і знятті з охорони наряд пересвідчується у справності дверей, запорів, замків. Після закриття об'єкту ключі від замків залишаються у замовника. В обов'язки наряду охорони не входить перевірка кількості товарів та цінностей, які знаходяться в середині об'єкта, що охороняється. Охорона здійснюється з 16:00 години до 08 години наступного дня, а у вихідні дні ринку-цілодобово.

Однак, позивач не надав суду доказів передачі об'єкту під охорону відповідача у порядку, передбаченому договором. Відповідно, відсутні підстави вважати такий об'єкт прийнятим під охорону відповідача і покладати на відповідача відповідальність за їх збереження.

Зокрема суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до заяви про вчинення кримінального правопорушення, в період з 15 год. 20 хв. до 07 год. 00 хвилин невстановлена особа шляхом пошкодження проникла у металевий контейнер НОМЕР_1 на Привокзальному ринку в м. Ковелі, звідки таємно викрала чоловічий та жіночий одяг. Однак, колегія суддів зазначає, що враховуючи п.1 договору охорона здійснюється з 16:00 години до 08 години наступного дня, а у вихідні дні ринку-цілодобово. Відтак, встановити точний час вчинення кримінального правопорушення не вбачається можливим.

Тому, наявність такого елементу складу цивільного правопорушення як вини відповідача є недоведеною.

Щодо розміру збитків, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що наявні в матеріалах справи документи не підтверджують факт заподіяння збитків з вини відповідача саме на суму 412 685,00 грн. внаслідок вчинення крадіжки товарів з контейнера НОМЕР_1, розташованого на території Привокзального ринку міста Ковеля.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує також, що згідно ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Однак, матеріали справи не містять будь-яких судових рішень, щодо розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, відшкодування власнику збитків здійснюється за наявності всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення.

Натомість, сукупний аналіз матеріалів справи не вказує на наявність протиправної поведінки відповідача та його вини у спричиненні збитків позивачу, не обґрунтовує розміру збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що в діях відповідача відсутні елементи складу правопорушення, а тому неможливе притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими; апеляційним судом не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції оцінює критично і відхиляє як непереконливі.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. Про судове рішення зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Волинської області від 31.05.17 р. у справі №903/274/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області - без змін.

Справу №903/274/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.