донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

08.08.2017 справа №908/457/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників: від прокурора ОСОБА_5, посвідчення № 013758 від 06.12.12р.

від відповідача 1: від відповідача 2: від третьої особи: не з"явився ОСОБА_6, представник за дов. № 3255 від 26.12.16р. не з"явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від25.05.2017року
по справі№908/457/17 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомПершого заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави, м.Запоріжжя
до відповідача 1 до відповідача 2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області м.Запоріжжя Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» м.Київ Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» м.Запоріжжя
провизнання договору оренди недійсним та повернення нежитлових приміщень

В С Т А Н О В И В:

06.03.2017р. Перший заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави, м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м.Запоріжжя, Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» м.Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1, Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» м.Запоріжжя про визнання недійсним на майбутнє договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДВНЗ Запорізький національний університет № 3143/д від 09.08.2013р., укладеного між РВФДМ України по Запорізькій області (Орендодавець) та ПАТ Укрсиббанк, місцезнаходження якого: 04070, м.Київ, вул.Андріївська, 2/12 (Орендар) та зобовязання ПАТ Укрсиббанк, місцезнаходження якого: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12 (Орендар) повернути РВФДМ України по Запорізькій області, державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення № 136, площею 24,9 кв. м та частину приміщення № 137, площею 8,05 кв. м, загальною площею 32,95 кв. м, першого поверху будівлі спортивного комплексу, літ. А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леппіка, 35, шляхом їх звільнення (т.1, а.с.3-16).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. у справі №908/457/17 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (т.3, а.с. 9-12).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога прокурора про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3143/д від 09.08.2013р. не є законно обґрунтованою, не доведена належними та допустимими доказами.

Так, судом встановлено, що під час укладення договору оренди майна №3143/д від 09.08.2013р. сторони дотримались порядку погодження передачі в оренду державного майна, узгодили всі істотні умови договору, а також порядок приймання-передачі орендованого майна. Враховуючи відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним, суд відхилив і похідні вимоги про зобов"язання ПАТ Укрсиббанк, місцезнаходження якого: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12 (Орендар) повернути РВФДМ України по Запорізькій області, державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення № 136, площею 24,9 кв. м та частину приміщення № 137, площею 8,05 кв. м, загальною площею 32,95 кв. м, першого поверху будівлі спортивного комплексу, літ. А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леппіка, 35, шляхом їх звільнення.

Заступник прокурора Запорізької області начальник управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва м.Запоріжжя не погодившись із прийнятим судовим рішенням звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування судом обставин справи, просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.3, а.с. 33-39).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що судом залишено поза увагою доводи прокурора щодо невідповідності умов спірного договору вимогам закону, що обєкти освіти і науки які фінансуються з бюджету, а також підрозділи технологічно повязані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанням не за призначенням.

Отже, апелянт вважає, що усупереч ст. 43 ГПК України суд не надав належної та об"єктивної оцінки обставинам справи, внаслідок чого невірно застосував норми матеріального права та прийшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог Першого заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. по справі №908/457/17 порушено апеляційне провадження (головуючий суддя Радіонова О.О., судді Марченко О.А., Татенко В.М.).

У зв"язку з відпусткою судді Татенко В.М, згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Марченко О.А., Попков Д.О.

27.07.2017р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. по вказаній справі залишити без змін. Відзив колегією суддів розглянутий та залучений до матеріалів справи (т. 3 а.с.55-57).

28.07.2017р. до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи від 24.07.2017р. № 21-09/63, який колегією суддів розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи (т.3. а.с.58-66).

08.08.2017р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог про визнання договору оренди від 09.08.2013р. № 3143/д недійсним і повернення майна та відмовити у задоволені апеляційної скарги у повному обсязі, який судовою колегією розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи (т.3. а.с.71-74).

У судове засідання зявився прокурор, підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити та скасувати рішення господарського суду Запорізької області 25.05.2017р. по даній справі і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Першого заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави, м.Запоріжжя в повному обсязі.

Відповідач 2 у судове засідання зявився, просив суд рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. по справі №908/457/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач 1 та третя особа у судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляну справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористалися.

Враховуючи те, що явка сторін у судове засідання не визнавалася обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача 1 та третьої особи.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Заслухавши прокурора та відповідача 2, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Перший заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 в інтересах держави, м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області як позивач з відповідним позовом в порядку ч. 2 ст. 2 та ч. 2 ст. 29 ГПК України.

Відповідач 1, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Запорізькій області (ідентифікаційний код 20495280) є юридичною особою.

Відповідач 2, Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (ідентифікаційний код 09807750) юридична особа, що підтверджено Статутом (т.1 а.с. 93-138).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1, Державний вищий навчальний заклад «Запорізький національний університет» м.Запоріжжя (ідентифікаційний код 02125243) є юридичною особою, що підтверджено Статутом (т.1 а.с. 65-88).

З матеріалів справи вбачається, 09.08.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (далі-Орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі-Орендар), було укладено договір №3143/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет», відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, розміщено за адресою: м.Запоріжжя,, вул.Леппіка, 35, а саме:

а) частину нежитлового приміщення №136 площею 2,0 кв. м. першого поверху будівлі спортивного комплексу. літ.А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, РПКХЯР069;

б) частину нежитлового приміщення № 136 площею 24,9 кв. м. та частину приміщення №137 площею 8,05 кв. м., загальною площею 32,95 кв. м., першого поверху будівлі спортивного комплексу. літ.А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, РПКХЯР069.

Орендоване майно перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу Запорізький національний університет (Балансоутримувач).

Вартість майна визначена згідно з висновком про вартість на 30.04.2013р., що затверджений наказом регіонального відділення ФДМУ по Запорізькій області від 21.06.2013р. № 487 і становить за незалежною оцінкою, виконаною субєктом оціночної діяльності ПП Данко 100064 грн. без ПДВ (п. 1.1) (т.1, а.с.29-34).

Згідно до п.1.2 договору, майно передається в оренду з метою розміщення банкомату (об»єкт А 2,0 кв.м), фінансової установи (об»єкт Б - 32,95кв.м).

Розділом 2 договору сторони визначили умови передачі орендованого майна орендарю.

Орендар вступає у строкове платне користування майном одночасно з підписанням сторонами договору та Акта приймання-передавання орендованого майна (Додаток 2) (п.2.1 договору).

Розділом 3 сторони визначили орендну плату.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами та доповненнями. Розмір орендної плата за перший після перерахування місяць оренди вересень 2016р. становить без ПДВ 3 267,97грн., скоригований на індекси інфляції за місяці червень, липень, серпень, вересень 2016р. Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік зупинено на 2016 рік дію ст. 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна в частині індексації орендної плати.

Пунктом 3.6 договору визначено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні: 50 % від розміру орендної плати за кожний місяць - до державного бюджету; 50 % від розміру орендної плати за кожний місяць Балансоутримувачу на розрахунковий рахунок щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установленого КМУ і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Розрахунок орендної плати за вищевказаними відсотками здійснюється Орендарем самостійно.

Орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору (п.6.1).

Згідно п. 10.1 даний договір укладено строком на 1 рік, що діє з 09.08.2013р. до 08.08.2014р. включно.

Договір підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печаткою відповідача 1 та відповідача 2.

Додатком №1 до договору сторони погодили розрахунок орендної плати на базовий місяць оренди майна липень 2013р., який становить без ПДВ 3335,46грн., розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (т.2, а.с.50).

09.12.2013р. відповідно до Акту приймання-передачі державного нерухомого майна, яке перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» та знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вул.Леппіка, 35, відповідач 1 передав: а) частину нежитлового приміщення №136 площею 2,0 кв. м. першого поверху будівлі спортивного комплексу. літ.А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, РПКХЯР069; б) частину нежитлового приміщення № 136 площею 24,9 кв. м. та частину приміщення №137 площею 8,05 кв. м., загальною площею 32,95 кв. м., першого поверху будівлі спортивного комплексу. літ.А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, РПКХЯР069, а відповідач 2 прийняв обєкт визначений у пункті 1.1. договору (т.1, а.с.43).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 147/1 від 25.03.2015 Про внесення змін у додаток до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 № 534 Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м.Запоріжжі внесено зміни у додаток до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 № 534 Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі, змінивши назву вулиці Леппіка на вулицю Дніпровську, адреса розташування спортивного комплексу Державного вищого навчального закладу Запорізький національний університет: м. Запоріжжя, вул. Дніпровська, 35 (т.1 а.с.140).

Договором про зміни №1 від 09.12.2013р. до договору оренди №3143/д від 09.08.2013р. на підставі листа орендаря від 25.11.2013р. №54-1/307 щодо зменшення орендованої площі, відповідно до п.10.3 договору сторони прийшли згоди внести наступні зміни та доповнення до договору (т.1, а.с.43).

Договором про зміни №2 від 02.09.2014р. до договору оренди №3143/д від 09.08.2013р. на підставі листа орендаря від 17.07.2014р. №54-1/120 щодо продовження дії договору по 08.07.2016р. включно, відповідно до п.10.1 договору сторони прийшли згоди внести наступні зміни та доповнення до договору (т.1, а.с.46).

Договором про зміни №3 від 14.07.2016р. до договору оренди №3143/д від 09.08.2013р. на підставі листа орендаря від 10.05.2016р. №56-3/65 щодо продовження дії договору по 08.06.2019р. включно, відповідно до п.10.1 договору сторони прийшли згоди внести наступні зміни та доповнення до договору (т.1, а.с.48).

Договором про зміни №4 від 05.09.2016р. до договору оренди №3143/д від 09.08.2013р. на підставі листа орендаря від 11.08.2016р. №56-3/100 щодо перерахунку розміру орендної плати по договору оренди від 09.08.2013р. №3143/д, відповідно до п.10.1 договору сторони прийшли згоди внести наступні зміни та доповнення до договору (т.1, а.с.50-51).

На виконання приписів статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідач 1 погодив порядок та отримав дозвіл на укладення договору оренди з органом уповноваженим управляти майном (Міністерство освіти і науки України), що підтверджується листом №1/11-6984 від 15.04.2013р. (т.2, а.с.61).

Відповідно до листа № 07-13-02692 від 17.05.2016р., Міністерство освіти і науки України надає дозвіл на продовження терміну дії договору оренди від 09.08.2013р. №4143/д, що містить наступні умови: державне майно приміщення 1-го поверху будівлі спортивного корпусу, площею 32,95 кв.м, з метою розміщення фінансової установи, що розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Дніпровська,35, терміном до 3-х років (т.2 а.с. 62).

Відповідно до довідки Запорізького національного університету, яка підписана в.о. проректора з АГР, державне нерухоме майно, що орендується ПАТ «Укрсиббанк» по договору №3143/д від 09.08.2013р., розміщене за адресою: вул..Дніпровська,35, а саме частина нежитлових приміщень №136 та №137, що знаходяться на першому поверсі будівлі спортивного комплексу ЗНУ. В експлікації вони значаться як службові приміщення, загальною площею 473,0кв.м. і 16,1 кв.м. Загальна площа оренди ПАТ «Укрсиббанк» 32,95кв.м. (т.2, а.с.69).

Прокурор вважає з посиланням на приписи ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", що об"єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності закладів системи освіти, а тому передача будь-яких приміщень навчальних закладів в оренду суб"єктам господарювання для проведення господарської діяльності, не пов"язаної з наданням освітніх послуг, прямо заборонена законом, а також на приписи ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, просить суд визнати недійсним договір оренди нерухомого майна №3143/д від 09.08.2013р., укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 та зобовязати ПАТ Укрсиббанк, місцезнаходження якого: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12 (Орендар) повернути РВФДМ України по Запорізькій області, державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення № 136, площею 24,9 кв. м та частину приміщення № 137, площею 8,05 кв. м, загальною площею 32,95 кв. м, першого поверху будівлі спортивного комплексу, літ. А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леппіка, 35, шляхом їх звільнення.

Сутність позовних вимог полягає у вирішенні питання щодо визнання недійсним договору оренди майна, що належить до державної власності.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про освіту" від 23.05.1999р. № 1060 (далі - Закон № 1060), Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. № 2269 ( далі - Закон № 2269).

Відповідно до ст.121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону України Про прокуратуру при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Стаття 23 Закону України Про прокуратуру передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Абзац третій частини першої та частина третя ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначають, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. 18 ГПК України прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Згідно з частиною другою статті 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається в позовній заяві.

З огляду на заявлені прокурором позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДВНЗ Запорізький національний університет № 3143/д від 09.08.2013р., який, на думку прокурора, укладено з порушенням вимог Закону України "Про освіту" та Закону України "Про оренду державного та комунального майна", колегія суддів погоджує висновок місцевого господарського суду щодо правомірності звернення Запорізької місцевої прокуратури №1 з даною позовною заявою для захисту інтересів держави.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод.

Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та щостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1060 матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону № 1060 фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Частиною 4 ст. 61 Закону України № 1060 унормовано, що додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані навчальним закладом, на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання: дотації з місцевих бюджетів; дивіденди від цінних паперів; валютні надходження; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від

Частиною 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року № 796 "Про ствердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", яка є чинною і не скасована, передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Частиною 2 ст. 4 Закону України №2269 передбачено, що не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

Пунктом "б" ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства, об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, до яких, зокрема, відноситься об'єкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу ПАТ залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Однак, відповідно до абз. 20 ч. 2 ст. 4 Закону № 2269 окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісний майновий комплекс, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Таким чином, заборона на приватизацію об"єктів освіти, - це заборона на приватизацію закладів освіти або цілісних майнових комплексів закладів освіти, але не їх майна.

Пунктом 5 ст. 9 Закону № 2269, яка кореспондується з п.1. ч.1. ст. 287 Господарського кодексу України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Згідно ст. 10 Закону Про оренду державного та комунального майна, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Відповідно до п. 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", вирішуючи спори, повязані з укладенням договору оренди державного майна, господарські суди повинні з'ясовувати, чи додержано визначений ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок укладання відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном.

Судом було встановлено, що між відповідачем 1, регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Запорізькій області, як орендодавцем, та відповідачем 2 Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк», було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» №3143/д від 09.08.2013р.

На виконання умов договору відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняв нерухоме майно площею 32,95 кв.м, що підтверджується Актом приймання-передачі від 09.08.2013р.

Також судом встановлено, що на виконання приписів статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідач 1 погодив порядок та отримав дозвіл на укладення договору оренди з органом уповноваженим управляти майном (Міністерство освіти і науки України), що підтверджується листом №1/11-6984 від 15.04.2013р. (т.2, а.с.61).

Твердження прокурора про те, що договір оренди нерухомого майна не відповідає приписам ч. 5 ст. 63 Закону України Про освіту, ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна, судом, як вважає колегія суддів, правильно до уваги не приймаються, адже частиною 4 ст.61 Закону України "Про освіту", в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, встановлена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, а відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісного майнового комплексу, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 27.04.2016 року по справі №922/5058/15.

Твердження прокурора щодо використання обєкту освіти не за цільовим призначенням, судом правомірно відхилено, адже приміщення, які передані в оренду банку, розташовані на першому поверсі в коридорі при вході, мають окремих вхід та не займають приміщення спортивних залів, учбових класів чи будь-яких інших приміщень, які використовуються в учбовому процесі.

Більш того, судом встановлено, що приміщення, які є предметом спірного договору оренди, не використовувались у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, були тимчасово вільні.

Передання цих приміщень в оренду банку не порушує права осіб, які навчаються чи працюють у навчальному закладі. Навпаки, розташування відділення банку в орендованих приміщеннях сприяє отриманню студентами та викладачами швидких і якісних банківських послуг насамперед в сфері обслуговування зарплатно-карткових проектів.

Передача майна державної власності в оренду банківській установі ніяким чином не стримує розвиток освіти та не впливає негативно на якість вищої освіти.

Отримання додаткових доходів шляхом передачі в оренду приміщень, що не використовуються для навчального процесу, є для університету нагальним та необхідним.

З матеріалів справи вбачається, що орендар використовує орендоване приміщення за цільовим призначенням, вказаним в договорі оренди, для розміщення відділення № 395 ПАТ "УкрСиббанк", яке здійснює комплексне банківське обслуговування безпосередньо викладачів та студентів вищого навчального закладу, надає банківські послуги та забезпечує освіту належними фінансовими послугами з наданням та обслуговуванням зарплатно-карткових проектів, згідно п.2.1 Положення про відділення, надає обсяг послуг: ведення поточних рахунків, приймання готівкових коштів від фізичних та юридичних осіб для здійснення комунальних платежів та переказів, випуск та обслуговування платіжних карток, надання консультаційних та інформаційних послуг, обмін валюти (т.2, а.с.28-33). Між ПАТ "УкрСиббанк" та Державним вищим навчальним закладом "Запорізький національний університет" укладено договір № НОМЕР_2 про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат співробітникам клієнта в безготівковій формі від 02.09.2014р., а також Договір № 27104/08/2016 від 02.06.2016р. про приймання платежів (т.2, а.с.143, 147).

Відповідно до наданих Запорізьким національним університетом пояснень, згідно розрахунку до Договору оренди, за 2013-2017 роки Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» сплачено на користь Запорізького національного університету 132 662,50 грн., та Фонду державного майна ФГИ 947 850 000 грн. орендної плати за Договором оренди, всього 1 080 512,50 грн. на користь Державного бюджету.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним на майбутнє договору оренди від 09.08.2013р. № 3143/д, як то: укладення вказаного договору має наслідком порушення цілісності майнового комплексу або погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі; майно, яке є предметом договору, використовується у навчальному процесі (у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності); спірне майно використовується не за призначенням, що свідчить про недоведеність висновку прокурора про використання майна не за призначенням.

Спеціальні норми права, а саме Закон України Про оренду державного та комунального майна, Закон України Про освіту, Закон України Про вищу освіту, постанова Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ст. 61 Закону України Про освіту, ст. 65 Закону України Про вищу освіту, відповідно до яких відсутня заборона надавати індивідуально визначене майно навчального закладу в оренду, а також дотримання порядку погодження передачі окремого майна в оренду, зважаючи на відсутність можливості і потреби використання спірного приміщення в учбових цілей та/або відсутності порушення укладенням спірного договору учбового процесу, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що договір оренди від 09.08.2013р. № 3143/д відповідає вимогам Закону України Про оренду державного та комунального майна, Закону України Про освіту, Закону України Про вищу освіту, у звязку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним.

Як вбачається з тексту позовної заяви, прокурор просив про визнання недійсним на майбутнє договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДВНЗ Запорізький національний університет № 3143/д від 09.08.2013р.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов"язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов"язки передбачалися на майбутнє (постанова Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 3-826гс16).

Оскільки встановлена відсутність підстав для визнання Договору оренди недійсним, то висновок місцевого господарського суду щодо відхилення похідної позовної вимоги про зобовязання ПАТ Укрсиббанк повернути РВ ФДМУ по Запорізькій області державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення №136 площею 24,9 кв.м. та частину приміщення №137 площею 8,05 кв.м., загальною площею 32,95 кв.м., першого поверху будівлі спортивного комплексу, літ.А-3, реєстровий номер НОМЕР_1, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Леппіка, 35, шляхом їх звільнення, колегія суддів вважає правомірним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 1, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області у своєму відзиві звертався до суду з проханням застосувати строк позовної давності до позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди від 09.08.2013р. № 3143/д та повернення майна. З аналогічним проханням відповідач 1 звернувся до суду апеляційної інстанції у своєму відзиві на апеляційну скаргу (т.2, а.с.42-44, т.3, а.с.71-74).

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові у зв"язку з відсутністю підстав для визнання недійсним договору оренди, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності, з чим колегія суддів погоджується.

З огляду на вищенаведене та враховуючи фактичні обставини в даній справі, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. по справі №908/457/17 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та повинно бути залишено без змін, в тому числі за мотивами, викладеними у цій постанові, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення немає.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. у справі № 908/457/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2017р. у справі №908/457/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О. Радіонова

Судді: О.А.Марченко

ОСОБА_3

Надр.7 прим::1 у справу;

1позивачу; 1 відповідачам;

1 прокурору, 1 - третій особі,1 ДАГС; 1ГСЗО.