ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 906/387/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

ГоловуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівКоробенка Г.П.,
Кравчука Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргузаступника прокурора Рівненської області
на постановуРівненського апеляційного господарського суду
від11.05.2017
у справі№906/387/16
Господарського судуЖитомирської області
за позовомзаступника прокурора Житомирської області
до1.Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства 2.Громадської організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся"
треті особи на стороні позивача1.Державне агентство лісових ресурсів України 2.Поліський природний заповідник 3.Житомирська обласна державна адміністрація
треті особи на стороні відповідачів1.Житомирська обласна рада 2.Дочірнє підприємство "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісгосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради 3. Дочірнє підприємство "Олевський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісгосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради
провизнання недійсним договору

за участю

- прокурора:Гришина Т.А. (посвідчення № 044815 від 16.11.2016),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, заступник прокурора Житомирської області (далі - прокурор) просив визнати недійсним договір про умови ведення мисливського господарства громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" від 15.03.2010, укладений між Житомирським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (далі-відповідач-1) та Громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" (далі-відповідач-2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір суперечить вимогам статей 39, 40 Закону України " Про природно-заповідний фонд України", вимогам статті 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", оскільки мисливські угіддя надані відповідачу-2 у користування розташовані в межах охоронної зони Поліського природного заповідника, у яких заборонено мисливство.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 (суддя Прядко О.В.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., судді Гудак А.В., Олексюк Г.Є.), в позові відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Рівненської області просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Учасники судового процесу відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідачі та треті особи не використали наданого законом процесуального права на участь своїх представників у судовому засіданні, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржене судове рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на території Житомирської області розташований Поліський природний заповідник, загальна площа охоронної зони якого становить 9878 га та складається із земель державного лісового фонду кварталів 1, 2, 5, 10-13, 18-20 Замисловецького лісництва Білокоровицького держлісгоспу площею 1017 га, кварталів 26, 35, 44, 53, 62, 71 Сирницького лісництва Словечанського держлісгоспу площею 593 га, Колективних сільськогосподарських підприємств "Хочинське" площею 4141 га, "Перемога" площею 2709 га Олевського району, КСГП "Бігунське" площею 1418 га Овруцького району Житомирської області.

Листом від 31.07.2009 № 964 ДП "Словечанський лісгосп АПК" та Дочірнє підприємство "Олевський лісгосп АПК" від 19.08.2009 № 108 погодили надати відповідачу-2 в користування мисливські угіддя площею 55,027 тис. га та 34000 га поквартально, як землекористувачі.

Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області листом від 19.08.2009 не заперечувало про надання відповідачу-2 у довгострокове користування мисливських угідь на території Овруцького та Олевського районів та в межах ДП "Словечанський лісгосп АПК" та Дочірнє підприємство "Олевський лісгосп АПК" загальною площею 89027 га, за умови створення на територіях об'єктів природно-заповідного фонду та їх охоронних зон відтворювальних ділянок згідно із статтею 27 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та з дотриманням вимог Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Листом від 03.09.2009 № 4803-27/1-10 Житомирська обласна державна адміністрація погодила надання відповідачу-2 у користування мисливських угідь на території Овруцького та Олевського районів та в межах ДП "Словечанський лісгосп АПК" та Дочірнє підприємство "Олевський лісгосп АПК" загальною площею 89027 га, терміном на 49 років та відповідно до ст.ст.9, 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та запропонувала внести дане питання на розгляд чергової сесії обласної ради.

Рішенням Житомирської обласної ради 21-ої сесії 5-го скликання "Про надання мисливських угідь громадській організації "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" від 09.09.2009 № 914,вирішено надати мисливські угіддя загальною площею 89027 га у користування відповідачу-2 терміном на 25 років згідно з додатком.

Пунктом 2 рішення зобов'язано відповідача-2 упорядкувати мисливські угіддя шляхом замовлення виготовлення проекту організації і розвитку мисливського господарства (п.п.2.1); врегулювати відповідними договорами відносини з власниками та користувачами земельних ділянок (п.п.2.2); укласти договір щодо умов ведення мисливського господарства з відповідачем-1 (п.п.2.3) та приступити до користування мисливськими угіддями лише після виконання п.п. 2.1-2.3 (п.п 2.4).

Згідно з додатком до рішення відповідачу-2 надано у користування мисливські угіддя площею 55027 га за рахунок площ лісових кварталів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та 34000 га за рахунок площ лісових кварталів ДП "Олевський лісгосп АПК".

30.09.2009 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір про умови ведення мисливського господарства громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся", з посиланням на рішення Житомирської обласної ради від 09.09.2009 № 914 про надання терміном до 25.04.2034 року у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 89027 га, у тому числі: лісові угіддя - 89027 га згідно карти-схеми угідь і опису їх меж.

13.11.2009 Житомирською обласною радою на 22 сесії 5 скликання прийнято рішення № 990 "Про розгляд протесту прокурора Житомирської області на рішення обласної ради від 09.09.09 № 914, яким вирішено викласти додаток до рішення обласної ради № 914 у новій редакції, згідно з яким відповідачу-2 надано у користування мисливські угіддя площею 55027 га за рахунок площ лісових кварталів ДП "Словечанський лісгосп АПК" та 34000 га за рахунок площ лісових кварталів ДП "Олевський лісгосп АПК" із зазначенням номерів лісових кварталів, але після 13.11.2009 відповідачі не внесли зміни у предмет договору від 30.09.2009 в частині доповнення його рішенням обласної ради № 990.

Також встановлено, що 15.03.2010 між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір про умови ведення мисливського господарства громадською організацією "Клуб мисливців та рибалок "Полісся" з посиланням на рішення Житомирської обласної ради від 09.09.2009 № 914 про надання терміном до 25.04.2034 відповідачу-2 у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 89027 га, у тому числі: лісові угіддя - 89027 га згідно карти-схеми угідь і опису їх меж.

При цьому судами встановлено, що у предметі спірного договору відсутні посилання на рішення обласної ради № 990 та розірвання чи припинення дії договору від 30.09.2009, у зв'язку з чим відповідачі вважають, що з 15.03.2010 договірні відносини врегульованими виключно спірним договором, з врахуванням рішення обласної ради № 990 щодо визначення загальної площі мисливських угідь за конкретними лісовими кварталами лісокористувачів.

Згідно наказів відповідача-2 від 01.10.2009 № 3, від 02.04.2010 № 5 в межах мисливських угідь були створені відтворювальні ділянки, на яких полювання було заборонено в силу закону. Решта території (за винятком відновлювальної частини) склала експлуатаційну частину господарства громадської організації.

З актів перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідача-2 від 02.12.2011, 15.06.2011, а також з акту обстеження від 10.06.2016 вбачається, що територія мисливських угідь господарства та відтворювальні ділянки в натурі відмежовані межовими інформаційно-вказівними та заборонними знаками в достатній кількості. Біотехнічні споруди мають задовільний стан. Видимих ознак здійснення (проведення) полювання не встановлено.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував на те, що з 16.02.2010 положеннями частини першої статті 26 та частиною другою статті 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" у відповідній редакції, встановлена заборона мисливства в охоронних зонах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, що унеможливлює ведення на цій території мисливського господарства відповідачем-2 за умовами спірного договору, а лист Житомирської обласної державної адміністрації від 03.09.2009 № 4803-27/1-10 не можна вважати погодженням, у зв'язку з чим відповідачу-2 незаконно були передані на підставі спірного договору лісові угіддя, які розташовані у межах охоронної зони Поліського природного заповідника.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, послався на відсутність правових підстав для визнання недійсним спірного договору, оскільки вимоги прокурора з якими він пов'язував недійсність спірного договору, є безпідставними.

Підстави для скасування судових рішень відсутні виходячи із наступного.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1).

Положеннями частини 1-ї статті 203 вказаного кодексу встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а згідно частини 1-ї статті 215 наведеного кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Подібна правова позиція викладена у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" у редакції, що діяла на час прийняття спірного договору, мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування, зокрема, обласними радами за поданням територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання, погодженим з обласними державними адміністраціями, територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Із встановлених судами обставин вбачається, що Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області листом від 19.08.2009 не заперечувало надання відповідачу-2 у користування мисливських угідь, а листом від 03.09.2009 № 4803-27/1-10 Житомирська обласна державна адміністрація надала згоду щодо надання відповідачу-2 у користування мисливських угідь, ці угіддя надані у користування обласною радою.

Також встановлено, що в матеріалах справи містяться накази відповідача-2 від 01.10.2009 № 3, від 02.04.2010 № 5 згідно яких в межах мисливських угідь були створені відтворювальні ділянки, на яких полювання було заборонено в силу закону. Решта території (за винятком відновлювальної частини) склала експлуатаційну частину господарства громадської організації, а також акти перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідача-2 від 02.12.2011, 15.06.2011 та акти обстеження від 10.06.2016 з яких вбачається, що територія мисливських угідь господарства та відтворювальні ділянки в натурі відмежовані межовими інформаційно-вказівними та заборонними знаками в достатній кількості. Біотехнічні споруди мають задовільний стан. Видимих ознак здійснення (проведення) полювання не встановлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що при укладенні спірного договору вимоги природоохоронного законодавства порушені не були, оскільки надання відповідачу-2 під мисливські угіддя територій заказників місцевого значення та охоронної зони заповідника згідно вимог Закону України "Про мисливське господарство та полювання" вимагало створення відтворювальних ділянок виключно за рахунок мисливських угідь, а наявність відповідної згоди облдержадміністрації дозволяла з урахуванням рішення органу місцевого самоврядування відповідачам укласти спірний договір.

Відтак судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, було прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Посиланням заступника прокурора Рівненської області у касаційній скарзі на те, що лист від 03.09.2009 № 4803-27/1-10 Житомирської обласної державної адміністрації не є погодженням надання відповідачу-2 у користування мисливських угідь, оскільки викладено не у формі розпорядження, були предметом дослідження апеляційним судом, який дав їм належну правову оцінку та правомірно відхилив, оскільки чинним законодавством не передбачено форми погодження надання облдержадміністрацією наведеної згоди.

Твердження особи, яка подала касаційну скаргу про те, що на території охоронної зони заповідника відповідачем-2 не створено відтворювальних ділянок та на території Олевського лісгоспу виявлено мисливське устаткування, що свідчить про порушення вимог статті 40 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", як при укладенні спірного договору так і при веденні відповідачем-2 мисливського господарства, а відтак є підставою для визнання цього договору недійсним, є безпідставними, оскільки такі посилання вказують на порушення при виконанні умов спірного договору, а не під час його укладення, що може бути предметом позовного провадження з інших правових підстав.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскаржених рішень немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі Господарського суду Житомирської області №906/387/16, залишити без змін.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук