ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 911/1482/17

За позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області та Київської обласної державної адміністрації

до відповідача Обухівської міської ради Київської області

Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло"

про визнання недійсним рішень, визнання недійсним договору оренди землі №6192 від 20.12.2006 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від прокурора: Підяш О.С. (службове посвідчення №028911 від 17.09.2014);

від позивача 1: не з'явився;

від позивача 2: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Горбайчук Л.В. (довіреність №13-07/1 від 13.07.2017).

СУТЬ СПОРУ: Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області та Київської обласної державної адміністрації звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Обухівської міської ради Київської області та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (далі - ТОВ "Київщина-Житло") та просить суд:

- визнати недійсним рішення 30 сесії Обухівської міської ради Київської області четвертого скликання "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" №297-30сесії-ІУ від 23.02.2006, яким вилучено зі складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63, виділ 15 земельну ділянку площею 5,8га;

- визнати недійсним рішення 8 сесії Обухівської міської ради Київської області п'ятого скликання "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" №65-8сесії-У від 30.11.2006, яким затвердили проект землеустрою щодо відведення ТОВ "Київщина-Житло" земельної ділянки площею 5,8га у користування;

- визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Обухівською міською радою Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" №6192 від 20.12.2006 зі всіма змінами та доповненнями;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. №14463133 від 15.07.2014.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на те що, із прийняттям міською радою оскаржуваних рішень із державної власності незаконно вилучено землі лісового фонду, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені чинним законодавством.

Наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області та Київської обласної державної адміністрації мотивовано прокурором ст. 131-1 Конституції України, ст.23Закону України "Про прокуратуру" .

Відповідач у справі - Обухівська міська рада Київської області у своєму відзиві просить суд відмовити у задоволені позовних вимог прокурора, вказуючи на те, що земельна ділянка, що перебуває у користуванні ТОВ "Київщина-Житло" була вилучена із користування органів Держлісгоспу за процедурою, яка була передбачена чинним на той час Земельним кодексом України. На підставі рішень міської ради всі відомості щодо даної земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру із відповідним цільовим призначенням, що було визначено у рішенні про передачу в оренду, а також у договорі оренди.

Відповідач у справі - ТОВ "Київщина-Житло" у своєму відзиві просить суд відмовити у розгляді позовної заяви, вказуючи на незаконність, безпідставність, необґрунтованість вимог позивача, та на підставі того, що ним пропущено строк позовної давності, просить застосувати наслідки спливу позовної давності.

Від відповідача 1 - Обухівської міської ради Київської області 23.06.2017 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням 30 сесії Обухівської міської ради №297-30-ІУ від 23.02.2006 вирішено надати дозвіл ТОВ "Київщина-Житло" на виготовлення матеріалів відбору земельної ділянки орієнтованою площею 5,8 га наміченої для відведення в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштановій при умові відшкодування збитків ДП «Київський лісгосп» (а.с.31), крім того, вказаним рішенням вирішено вилучити із складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63 виділ 15 земельну ділянку площею 5,8 га з метою подальшої передачі ТОВ "Київщина-Житло" (а.с.77).

Рішенням 3 сесії Обухівської міської ради №34-3-У від 27.07.2006 вирішено погодити матеріали відбору земельної ділянки та надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 5,8 га для надання в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштанова (а.с.33).

Рішенням 8 сесії Обухівської міської ради №65-8-У від 30.11.2006 вирішено: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу; надати ТОВ "Київщина-Житло" земельну ділянку 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштановій; ТОВ "Київщина-Житло" заключити з Обухівською міською радою договір на право користування земельною ділянкою на умовах оренди строком на 10 років (а.с.34).

20.12.2006 між відповідачами у даній справі Обухівською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Київщина-Житло" (орендар) укладено договір оренди землі (а.с.37-41), відповідно до якого відповідач 1 надає відповідачу 2, на підставі рішення №65-8-У від 30.11.2006 Обухівської міської ради, в оренду, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Обухів, вул. Каштанова (кадастровий номер 0:01:100:0008) під будівництво житлового комплексу.

Договір укладено на 10 років, починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Вказаний договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу 20.12.2006 та зареєстровано у Обухівському районному відділі Київської регіональної Філії центру державного земельного кадастру 27.07.2007.

Відповідно до акту прийому-передачі від 20.12.2006 відповідачем 1 передано, а відповідачем 2 прийнята земельна ділянка яка знаходиться за адресою: м. Обухів, вул. Каштанова (кадастровий номер 0:01:100:0008) під будівництво житлового комплексу.

Крім того, між відповідачами у нотаріальній формі укладено додаткову угоду, якою доповнено відомостями про площу орендованої земельної ділянки, а саме вказано 5,8000 га та узгоджено питання розміру орендної плати.

Звертаючись з даним позовом прокурором вказується на незаконність вилучення із державної власності вказаної земельної ділянки та зміні її цільового призначення.

Так, прокурор зазначає, що вказана земельна ділянка перебувала у кварталі 63 виділу 15 Обухівського лісництва, який відповідно до розпорядження Обухівської районної державної адміністрації №333 від 23.06.2003 (а.с.146), відповідно до якого Обухівському лісництву передано земельну ділянку площею 30,0 га лісового фонду для ведення лісового господарства на території Обухівської міської ради.

У відповідності до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно ст. 4 Лісового кодексу України (на момент прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення) усі ліси на території України становлять її лісовий фонд.

До лісового фонду належать також земельні ділянки, не вкриті лісовою рослинністю, але надані для потреб лісового господарства.

До лісового фонду не належать: усі види зелених насаджень у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремі дерева і групи дерев, чагарники на сільськогосподарських угіддях, садибах, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 6 ЛК України, усі ліси в Україні є власністю держави.

Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України.

Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 9 вказаного кодексу визначено, що у тимчасове користування за погодженням з постійними лісокористувачами земельні ділянки лісового фонду можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним особам та громадянам (далі - тимчасові лісокористувачі) для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

Тимчасове користування земельними ділянками лісового фонду може бути: короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років.

Право тимчасового користування земельними ділянками лісового фонду оформляється договором.

Форма договору на право тимчасового користування земельними ділянками лісового фонду, в тому числі на умовах оренди, і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 10 ЛК України, у тимчасове користування земельні ділянки лісового фонду можуть надаватися на умовах оренди.

Умови оренди визначаються за угодою сторін у договорі. Орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельних ділянок лісового фонду після закінчення строку його дії.

Згідно ст. 15 ЛК України, до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: 1) надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування та припинення права користування ними; 2) надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування для спеціального використання лісових ресурсів, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт та припинення права користування ними; 3) здійснення контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів; 4) забезпечення здійснення заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації лісових пожеж, залучення для їх гасіння протипожежної техніки, а також заборона відвідання лісів населенням і в'їзду до них транспортних засобів у період високої пожежної небезпеки в порядку, передбаченому законодавством; 5) організація благоустрою земельних ділянок лісового фонду і культурно-побутового обслуговування відпочиваючих у лісах зелених зон та інших лісах, що використовуються для цих цілей; 6) вирішення інших питань у галузі регулювання лісових відносин у межах своєї компетенції.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 11 Лісового кодексу України, до відання Верховної Ради України у галузі регулювання лісових відносин належить розпорядження лісовим фондом.

Тобто, розпорядження лісовим фондом, а саме вилучення та зміна цільового призначення не є тотожним поняттям з передачею у користування земель лісового фонду або припинення користування. Така передача за нормами діючого на той момент Лісового кодексу України могла бути здійснена без зміни цільового призначення. Крім того, кодексом обмежені підстави надання у тимчасове користування земель лісового фонду

Посилання відповідача 1 на норми Земельного кодексу України щодо компетенції міської ради в частині розпорядження земельними ділянками у межах населеного пункту не можуть бути прийняті судом до уваги та відхиляються, оскільки норми Лісового кодексу України у даній ситуації є спеціальними.

Відповідачами під час розгляду справи не надано суду доказів у спростування, що спірна земельна ділянка не віднесена до лісового фонду.

Крім того, вказане спростовується розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 23.06.2003 №333 (а.с.146).

Таким чином, станом на момент прийняття відповідачем рішення від 23.02.2006 Обухівська міська рада діяла з перевищенням повноважень щодо вилуення земльеної діялнки, у зв'язку з чим вимога прокурора про визнання недійсним рішення 30 сесії Обухівської міської ради №297-30-ІУ від 23.02.2006, яким вилучено зі складу лісового фонду Обухівського лісництва в кварталі 63, виділ 15 земельну ділянку площею 5,8 га є обґрунтованою.

Вказане рішення стало підставою для прийняття іншого рішення, а саме рішення 8 сесії Обухівської міської ради №65-8-У від 30.11.2006 яким: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу; та надано ТОВ "Київщина-Житло" земельну ділянку 5,8 га в користування на умовах оренди під будівництво житлового комплексу в м. Обухів по вул. Каштановій; ТОВ "Київщина-Житло" заключити з Обухівською міською радою договір на право користування земельною ділянкою на умовах оренди строком на 10 років, який укладено відповідачами 20.12.2006.

При цьому, відповідно до ст. 32 Лісового кодексу України (в редакції Закону від 8 лютого 2006 року № 3404-IV, що діє з 29.03.2006), районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території, приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення.

Таким чином, враховуючи що відповідач 1 неправомірно розпорядився земельною ділянкою лісового фонду вилучивши її із складу лісового фонду Обухівського лісництва, вимоги прокурора про визнання недійсним рішення 8 сесії Обухівської міської ради Київської області п'ятого скликання "Про розгляд питань по регулюванню земельних відносин" №65-8сесії-У від 30.11.2006, яким затвердили проект землеустрою щодо відведення ТОВ "Київщина-Житло" земельної ділянки площею 5,8га у користування та визнання недійсним договору оренди землі, укладений між Обухівською міською радою Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" №6192 від 20.12.2006 зі всіма змінами та доповненнями є обґрунтованими.

А одже, усі подальші дії, у т.ч. укладення спірного договору оренди є незаконним.

Відповідачами у даній справі заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Прокурором в позовній заяві вказано на поважність пропущення строку позовної давності, та його поновлення.

Так, прокурором вказано про те, що про виявлення правопорушення йому стало відомо у 2017 за результатами системного аналізу відомостей, висвітлених у засобах масової інформації

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами, державними комітетами, відомствами, іншими органами державного і господарського управління та контролю, Урядом Автономної Республіки Крим, місцевими Радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Як визначено п.1 ч.1 ст. 19 вказаного закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), предметом загального нагляду є, зокрема, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

В силу частини другої вказаної статті перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про прокуратуру» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) при здійсненні загального нагляду прокурор має право безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення державних органів, органів місцевого та регіонального самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, до військових частин, установ без особливих перепусток, де такі запроваджено; мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну чи банківську таємницю або конфіденційну інформацію. Письмово вимагати подання в прокуратуру для перевірки зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, в тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою; вимагати для перевірки рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення.

Статтею 36-1 ЗУ «Про прокуратуру», підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як визначено п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (у редакції до 15.01.2012) було передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Тобто зазначене положення вказаної статті спрямовувалось на захист прав власників та інших осіб від незаконних дій держави.

Зазначене положення статті було виключено Законом України від 20.12.2011 року №4176-VI та п. 5 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутись до суду з позовом про визнання незаконним правового акту.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З вищевказаних правових приписів вбачається, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому, норма ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Згідно зі ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїх постановах від 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15 та від 11.05.2016 року у справі № 910/3723/14.

Верховний Суд України у постанові №3-374 від 30.09.2015 на підставі аналізу норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини зазначає, що держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Таким чином, на позови прокурора, що заявляються в інтересах держави, від імені держави та спрямовуються на захист державної власності, що порушено незаконними правовими актами органу державної влади, поширюється загальний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд не має підстав, прийняти до уваги пояснення прокурора щодо його необізнаності до 2017 року про прийняття спірних рішень та укладення договору оренди на спірну земельну ділянку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача 1 - Обухівської міської ради приймалось на підставі документів, узгоджених з відповідними державними органами, як свідчить акт від 15.03.2006 (а.с.107), зокрема, за участю голови комісії - заступника голови Обухівської РДА (який є позивачем 1 у даній справі). Тобто, узгодження щодо надання в оренду відповідачу 2 під будівництво були погоджені, зокрема, і позивачем 1.

Крім того, як вбачається з листа Заступника прокурора Обухівського району (а.с.114) районною прокуратурою безпосередньо відповідачу 2 скеровувалась вимога від 28.10.2008 №5764/а-вих-08 про надання інформації та документів, в якому зазначено, що Прокуратурою Обухівського району проводиться перевірка дотримання службовими особами ТОВ "Київщина-Житло" вимог земельного законодавства під час отримання у строкове користування земельної ділянки площею 5,8 га по вул. Каштанова у м. Обухів, яка надана під будівництво житлового комплексу за рахунок земель запасу Обухівської міської ради (лісові землі).

При цьому, прокурором не зазначено, що перешкоджало йому ознайомитися зі спірним рішенням в межах строку позовної давності. Вищевказане дає підстави для висновку, що прокурор міг довідатись про відповідні порушення з моменту прийняття таких рішень та укладення договору оренди.

Нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на момент спірних відносин), призводить до наслідків, визначених ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки держава здійснює свої права через органи державної влади.

Таким чином, враховуючи обізнаність позивача 1 та прокуратури строк позовної давності має обчислюватись з дня передачі земельної ділянки в оренду, тобто з 20.12.2006.

Крім того, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже на день подачі даної позовної заяви трирічний строк позовної давності щодо спірних правовідносин сплив.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд, відмовляє прокурору в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 11.08.2017.

Суддя С.І. Чонгова