ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Справа № 922/2174/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Казаковій О.В.,

за участю представників :

позивача - Шевляков С.В. - дов. б/н від 18.07.2017,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2303 Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 03.07.2017 у справі № 922/2174/17,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта-Банк" Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Черкаська Лозова, Харківська обл.,

про стягнення 1474996,57 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" - Кадирова Владислава Володимировича, подало до господарського суду Харківської області позовну заяву №56/5936 від 30.06.2017, в якій просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №58006 від 21.07.2011 в розмірі 1474996,57 грн., яка складається з: суми заборгованості за простроченими процентами - 1419750,85 грн., пені за несвоєчасне повернення процентів - 49876,35 грн. та суми 3% річних від суми прострочених процентів - 5369,37 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.07.2017 (суддя Ольшанченко В.І.) повернуто позовну заяву заявнику на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 03.07.2017 скасувати та справу передати на розгляд господарського суду Харківської області, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам господарського процесуального законодавства України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надав належної правової оцінки позовним матеріалам позивача, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у тому числі ст. ст. 57, 63 ГПК України, що призвело до помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання свого представника не направив та про причини неявки суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями, які міститься в матеріалах справи.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, та на те, що їх явка у судове засідання не була визнана обов'язковою, а також на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України. Крім того, сторони відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України не заявляли клопотання про продовження строку розгляду справи, а господарський суд не має права за своєю ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (позивач), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" - Кадирова Владислава Володимировича, подало до господарського суду Харківської області позовну заяву №56/5936 від 30.06.2017, в якій просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) заборгованість за кредитним договором №58006 від 21.07.2011 в розмірі 1474996,57 грн., яка складається з: суми заборгованості за простроченими процентами - 1419750,85 грн., пені за несвоєчасне повернення процентів - 49876,35 грн. та суми 3% річних від суми прострочених процентів - 5369,37 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування підстав для повернення зазначеної позовної заяви позивача по п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України послався на те, що заява про відстрочку сплати судового збору за подання позивачем даного позову є необґрунтованою, а також на те, що позовна заява підписана представником позивача без надання оригіналу довіреності, що підтверджує повноваження представника позивача.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", - право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом ст. 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII)").

Як роз'яснено в пп. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 названого Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Подані заявником докази підлягають оцінці в їх сукупності відповідно до положень ст. ст. 33, 34, 43 ГПК України.

Звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач подав заяву про відстрочення сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", посилаючись на те, що згідно Постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 "Про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк" (копії вказаних документів додаються до позовної заяви).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів

фізичних осіб" виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи. При цьому, неплатоспроможній банк - це банк, щодо якого Національним банком прийнято рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність". Отже, той факт, що банк вже третій рік знаходиться в процедурі ліквідації підтверджує не тільки сталу відсутність коштів, а й наявність тяжкого матеріального становища що обумовило виникнення складнощів щодо сплати судового збору в певні строки.

Крім того, позивач зазначає, що процедура ліквідації зумовила значне скорочення чисельності штату працівників (через відсутність коштів на утримання необхідної кількості співробітників) та виникнення складнощів в роботі структурних підрозділів банку. Всі грошові кошти акумулюються на рахунку Національного банку України, процедура сплати є ускладненою і займає досить багато часу (крім того, додатково ускладняється тим, що наразі коштів, передбачених на 2 квартал 2017 року на покриття судових витрат, через велику кількість судових проваджень, фактично не вистачає на сплату судового збору на подання цього позову, також тим, що сплата здійснюється фактично в м. Києві, а заява територіально подається представником в Харківській області).

Також, позивач посилається на те, що з 27.06.2017 внаслідок масової кібернетичної атаки, спрямованої на пошкодження інформаційно-телекомунікаційних систем, інформаційні системи АТ "Дельта Банк" були піддані вірусній атаці, та як наслідок - системи банку були виведено з ладу. Таким чином, несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих машин, їх систем та комп'ютерних мереж призвело до втрати та блокування інформації, наявної в АТ "Дельта Банк", що призвело до неможливості забезпечити планову штатну роботу працівників Банку, виконання покладених на них завдань. АТ "Дельта Банк" по зазначеному факту звернулось із заявою про вчинення кримінального правопорушення (копія заяв від 29.06.2017 р. з відмітками про отримання було додано до позовної заяви).

Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає, що несвоєчасність сплати судового збору зумовлена тяжким матеріальним становищем банку, ускладненою процедурою сплати судового збору (яка виникла внаслідок такого становища), тощо.

Отже, на момент подачі відповідної заяви АТ "Дельта Банк" не мало можливості вчасно сплатити судовий збір, на що судом першої інстанції не було звернуто уваги.

Також, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що проведення сплати вже було погоджено Уповноваженою особою банку, але на час подачі позову не здійснено через відсутність коштів. Крім того, в заяві позивача було зазначено, що оплата буде здійснена відразу після відновлення роботи інформаційних систем банку, а відповідне платіжне доручення буде одразу надіслано до суду. Як вказав позивач в апеляційній скарзі, 05.07.2017 платіж вже було здійснено.

Отже, враховуючи викладене, позивач - АТ "Дельта Банк", звернувся із позовною заявою у передбаченому діючим законодавством порядку, однак, суд першої інстанції порушив право позивача на судовий захист, помилково залишивши без задоволення заяву про відстрочку сплати судового збору. При цьому, суд зазначив, що відстрочення сплати судового збори є правом, а не обов'язком суду. Однак, при виникненні об'єктивним причин, суд повинен забезпечити право позивача на судовий захист, повно та всебічно розглянути матеріали.

Конституційний суд України в рішенні від 09.07.2002 у справі № 15-рп/2002 зазначив, що відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. За приписом ст. 8 цього Закону ніхто не може позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Тому, з метою забезпечення права апелянта на конституційний захист, а також враховуючи те, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану та перепоною на шляху до захисту прав, та задля фактичної реалізації права учасників процесу на захист своїх прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не відстрочив позивачу сплату судового збору за подання позовної заяви до вирішення спору по суті.

До того, ж згідно з п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми судового збору можливо стягнути за результатами розгляду справи. А також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що господарський суд не позбавлений права, у разі несплати позивачем суми судового збору, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК України.

Дана правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у справі № 911/2604/16, від 06.12.2016 у справі № 11/1042, від 12.01.2017 у справі № 910/19450/15.

Стосовно повернення позовної заяви позивачу на підставі п. 1 ст. 63 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Згідно з ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Як свідчать матеріали справи, до позовної заяви додано копію довіреності на представника, що підписав позов, яка засвідчена належним чином, а саме підписом особи, що має повноваження на засвідчення копій документів та печаткою Банку.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 644 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 "Про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк" та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича, строком на 2 роки з 05.10.2015 до 04.10.2017 включно.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів управління та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалась тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація припиняється. Керівники банку звільняються.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку.

Отже, враховуючи викладене, Уповноважена особа Фонду, здійснюючи повноваження органів управління Банку, зокрема, його керівника на час проведення ліквідаційної процедури, надала відповідні повноваження підписанту позовної заяви. Тому, підписання позовної заяви представником АТ "Дельта Банк" - Івановою Г.С. відповідає вимогам діючого законодавства та підтверджені копію довіреності засвідченої належним чином.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про не прийняття зазначеної копії довіреності в якості доказу, що підтверджує повноваження представника позивача, оскільки позивачем не додано оригіналу довіреності на підписанта позовної заяви, а копія своєї довіреності не може засвідчувати та ж сама особа, є необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. У разі їх неподання суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду. Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності.

Проте, судом першої інстанції помилково не було прийнято до уваги вищевикладене та не було витребувано у позивача доказів на підтвердження повноважень підписанта позовної заяви, маючи при цьому сумніви стосовно його повноважень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів обґрунтованих підстав для повернення позовної заяви на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому, вказана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта-Банк" Кадирова Владислава Володимировича, м. Київ, задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 03.07.2017 у справі № 922/2174/17 скасувати.

Справу № 922/2174/17 передати на розгляд господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.