ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р.Справа № 916/762/13
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванові І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Байрамов О.В. - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від третьої особи: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від Департаменту: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 червня 2017 року

у справі № 916/762/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі, якою є Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3;

орган, дії якого оскаржуються: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про: звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії державного виконавця в порядку ст. 121-2 ГПК України, в якій просило суд:

визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. щодо визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні ВП №40470485;

скасувати звіт про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», згідно якого вартість об'єкту оцінки нежитлової будівлі загальною площею 1757,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» складає 21 256 172,00грн.;

зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюту І.М. повторно визначити вартість нежитлової будівлі загальною площею 1757,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» за ринковою ціною, що діятиме на день визначення вартості цього майна.

Додатково скаржник також просив суд зупинити виконавче провадження ВП №40470485 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 26.07.2013 по справі №916/762/13 до прийняття рішення по розгляду скарги

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що ціна майна, встановлена в результаті оцінки є заниженою, а звіт таким, що не відповідає дійсності, оскільки об'єкти порівняння відрізняються між собою як площею, вартістю та місцем розташування майна, а також відрізняються і від об'єкту оцінки. На думку скаржника, оцінка майна була проведена поверхово, без достатнього аналізу як об'єкту оцінки, так і об'єктів порівняння, висновки експерта є необґрунтованими та базуються на непідтвердженій інформації.

Ухвалою суду від 18.05.2017 зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюту І.М. зупинити вчинення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію арештованого майна ТОВ «РАФ - ПЛЮС», а саме нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1757,5кв.м., яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю "РАФ-ПЛЮС" (65029, м. Одеса, вул. Ковалевського, 30а, ) на праві приватної власності у виконавчому провадженні ВП №40470485 по виконання наказу Господарського суду Одеської області від 12.08.2013 по справі №916/762/13.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ-Банк» задоволено, ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.05.2017 скасовано.

В судовому засіданні 30.06.2017 представник скаржника надав уточнення до скарги (вх.№2-3505/17 від 30.06.2017), згідно яких просив суд:

визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні ВП №40470485;

визнати недійсними наслідки виконавчих дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а саме визнати недійсним звіт про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», згідно з яким вартість об'єкту оцінки нежитлової будівлі загальною площею 1757,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» складає 21 256 172,00грн.;

зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно визначити вартість нежитлової будівлі загальною площею 1757,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» за ринковою ціною, що діятиме на день визначення вартості цього майна. Вказані уточнення прийняті судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.06.2017 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» задоволено повністю:

визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні ВП №40470485;

визнано недійсними наслідки виконавчих дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а саме визнано недійсним звіт про оцінку майна суб'єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», згідно з яким вартість об'єкту оцінки нежитлової будівлі загальною площею 1757,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» складає 21 256 172,00грн.;

зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно визначити вартість нежитлової будівлі загальною площею 1757,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» у відповідності до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» за ринковою ціною, що діятиме на день визначення вартості цього майна.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою господарського суду Одеської області від 30.06.2017, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову, якою в задоволенні скарги ТОВ «РАФ - ПЛЮС», з урахуванням уточнень, відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 вищевказана апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 25.07.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Ліпчанської Н.В., Лисенко В.А., Ярош А.І.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Ліпчанської Н.В. на лікарняному було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

Крім того, 24.07.2017 до Одеського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.06.2017 у справі № 916/762/13.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.06.2017 у справі №916/762/13 прийняті до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Лисенко., Ярош А.І., розгляд апеляційних скарг призначено на 01.08.2017.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Принцевської Н.М. у відпустці розпорядженням керівника апарату суду №722 від 31.07.2017 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/762/13.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.07.2017 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Богацька Н.С., судді Лисенко В.А., Ярош А.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.06.2017 у справі №916/762/13 прийняті до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг апелянти посилались на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, що полягають в наступному:

неврахування судом положень ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1, затвердженого постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003, як спеціальних нормативних актів у сфері оцінки майна. Наведені акти, визначають, що висновком про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна є рецензія. Водночас, скаржник до органу примусового виконання рішень з вимогами щодо рецензування звіту не звертався, що свідчить ;

відсутність законодавчо передбачених підстав визнання оцінки недійсною за наслідком незазначення номерів будинків об'єктів нерухомості, що використовуються для порівняння та встановлення ринкової вартості об'єкта оцінки та безпідставне застосування в цьому контексті Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 №809 «Про затвердження Положення про Адресний реєстр міста Одеса»;

недоведеність обставин порушення державним виконавцем вимог чинного законодавства при виконанні рішення у справі № 916/762/13;

прийняття судом рішення про права та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб, зокрема, ТОВ «Українська експертна група» та ДП «Сетам».

Крім того, скаржники зазначали, що організовані органом державної виконавчої служби торги з реалізації спірного майна двічі визнані такими, що не відбулись з підстав відсутності допущених учасників торгів. Наведене свідчить про відсутність купівельного попиту на об'єкт нерухомості за цінами, за якими об'єкт виставлений на продаж.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» проти доводів апелянта заперечив, просив у задоволені скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Зокрема, боржник зазначив, що оскарження вартості майна за результатами його оцінки жодним чином не впливає на права та обов'язки ДП «Сетам», як торгуючої організації, так і ТОВ «Українська експертна група», як оцінювача, адже визначення вартості є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна.

Представник Департаменту в судове засідання не з'явився.

Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 3.9.1 пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. (з наступними змінами та доповненнями), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Пункт 3.9.2 пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 передбачає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Явку представників сторін по даній справі у судове засідання обов'язковою апеляційний господарський суд не визнавав.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність сторін у даному випадку не повинна заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 26.07.2013 позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі, якою є Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволено: звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 27.11.2007 та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. за реєстровим №6929, а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1757,5кв.м., яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» (65029, м. Одеса, вул. Ковалевського, 30а, ) на праві приватної власності, шляхом продажу на публічних торгах за ціною продажу предмету іпотеки визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижчому за звичайні ціни, з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вул. пушкінська, 8/26, ) в особі Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (65026, м. Одеса, Пров. Червоний, 12) за кредитним договором №13.26-12/07-СК від 27.11.2007, на суму 15 445 540,67грн., що за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на 24.04.2013 становить 1 932 383,42дол. США, з яких 1 859 520,88дол.США заборгованість з повернення кредиту в тому числі 70 000,00дол. США сума простроченого кредиту та 72 862,54 дол. США сума відсотків за користування грошовими коштами.

12.08.2013 на виконання вказаного рішення місцевим господарським судом було видано відповідний наказ.

30.10.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Юхименко О.С. на підставі письмової заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40470485 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області по справі №916/762/13 від 12.08.2013.

20.12.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбниковим О.В. складено акт опису й арешту майна з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_3 (директор ТОВ «РАФ-ПЛЮС»).

26.04.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністрества юстиції України Іванютою І.М. винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», суб'єкта оціночної діяльності попереджено про відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку, яка направлена на адресу сторін виконавчого провадження листом № 11/15 від 26.04.2016.

08.12.2016 за вих № 40470485/15 державним виконавцем на адресу стягувача направлено вимогу про оплату виставленого оцінювачем рахунку № 15960-ВТББ/16 від 07.12.2016, який оплачений згідно з платіжним дорученням № 12667 від 15.12.2016.

30.03.2017 ТОВ «Українська експертна група» складено звіт про оцінку майна - нежитлової будівлі площею 1757,50 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ТОВ «РАФ- ПЛЮС».

Супровідним листом № 40470485/15 від 12.04.2017 вказаний звіт на виконання ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» направлений на адресу боржника та стягувача.

Предметом оскарження згідно з поданою боржником в порядку ст. 121-2 ГПК України скарги є дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні ВП №40470485.

Згідно зі ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце проведення судового засідання повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала.

Задовольняючи скаргу ТОВ «РАФ- ПЛЮС» місцевий господарський суд виходив з того, що «Звіт про оцінку майна Нерухоме майно - нежитлова будівля, загальною площею 1757,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є ТОВ «РАФ - ПЛЮС» суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» виконаний з порушеннями вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 10.09.2003р. за №1440, оскільки при визначенні вартості спірного майна за порівняльним підходом, а також за дохідним підходом, Оцінювачем при визначені адреси об'єктів не зазначено номери будівель, які порівнювались, тому неможливо встановити, яке саме майно було об'єктами порівняння.

Проте, з такими висновками місцевого господарського суду погодитись не можна.

За положеннями ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентовано Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (тут і надалі Закон/Інструкція в редакціях, чинних на момент вчинення відповідних виконавчих дій).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до приписів ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

За змістом ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV) звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

У відповідності до встановленого ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV) загального порядку звернення стягнення на майно боржника звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV) передбачено, що для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи, для проведення оцінки майна постановою державного виконавця залучено особу, яка діє на підставі виданого Фондом державного майна України сертифіката, особа, що підписала документ, яким зафіксовано результат оцінки майна, має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 6766, видане Фондом державного майна України 14.03.2009 (свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності № 17 від 16.01.2017, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 9193-ПК від 13.03.2015). Вказана особа попереджена про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

З 05.10.2016 набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» в редакції закону від 02.06.2016 №1404-VІІ. За приписами п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 №1404-VІІ), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VІІ) визначено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідний звіт складено суб'єктом оціночної діяльності 30.03.2017, матеріали звіту направлені державним виконавцем на адресу боржника та стягувача.

Частина 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VІІ) надає стороні, яка не згодна з результатами визначення вартості чи оцінки майна, право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України.

Частиною 2 статті 20 ГК України як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Визнання вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України «Про виконавче провадження») є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому учасник виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК України. Така позиція наведена у пункті 9.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч. 1, 4 ст. 9 вказаного вище закону).

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Даним Стандартом (п. п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Відповідно до п. 35-37 Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення. З метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об'єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки. Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов'язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об'єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Національними стандартами можуть передбачатися також інші випадки обмежень щодо застосування певних методичних підходів для визначення ринкової вартості та неринкових видів вартості об'єктів оцінки. Застереження та обмеження щодо використання результатів оцінки об'єкта оцінки зазначаються у звіті про оцінку майна.

Згідно з п.38-40 Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об'єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний. Витратний підхід ґрунтується на врахуванні принципів корисності і заміщення. Витратний підхід передбачає визначення поточної вартості витрат на відтворення або заміщення об'єкта оцінки з подальшим коригуванням їх на суму зносу (знецінення).

Відповідно до п.42 Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" дохідний підхід базується на врахуванні принципів найбільш ефективного використання та очікування, відповідно до яких вартість об'єкта оцінки визначається як поточна вартість очікуваних доходів від найбільш ефективного використання об'єкта оцінки, включаючи дохід від його можливого перепродажу.

Згідно з п.47 Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки.

Згідно з п.51-52 Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

У п. 54 Національного стандарту "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" зазначено, що зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства.

Отже, діюче законодавство про оцінку майна не містить імперативних норм щодо застосування конкретного методичного підходу при оцінці майна боржника у даній справі, а навпаки, передбачає альтернативні підходи для встановлення його вартості (ціни), що буде найбільш об'єктивною при його реалізації в межах проведення виконавчого провадження. Тобто суб'єкт оцінки на власний вибір з урахування об'єкту оцінки обирає той чи інший методичний підхід для здійснення оцінки.

На підставі проведеного аналізу вибору методичних підходів оцінювачем обґрунтоване застосування двох класичних підходів оцінки - дохідного та порівняльного, без застосування витратного (п. 7.1 Звіту).

Пунктом 19 Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» встановлено, що порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур:

збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об'єктів порівняння;

вибір методу розрахунку вартості об'єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації;

зіставлення об'єкта оцінки з об'єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об'єктів порівняння;

визначення вартості об'єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об'єктів порівняння;

узгодження отриманих результатів розрахунку.

Як вбачається з матеріалів звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Українська експерта група», для визначення вартості об'єкту оцінки, оцінювачем було використано наступні вхідні дані:

дані візуального обстеження;

документи, що містять дані про об'єкт оцінки, які надані Замовником;

інформації бази даних Інтернет ресурсів: Aviso-Киев, http://md.mirkvartir.ua, http://olx.ua, http://rieltor.ua, http://agent.ua, http://100realty.ua, www.country.ua та інші.

Згідно з розділом 6 Звіту «Загальна характеристика об'єкта оцінки» оцінювачем проведено аналіз об'єкту з урахуванням його місцезнаходження (розташування та фізичної географії), технічного стану та критеріїв внутрішніх оздоблювальних робіт об'єкта.

За технічними характеристиками, технічний стан об'єкту оцінки прийнятий як «Добрий», внутрішнє опорядження приміщень - поліпшене, після проведення реконструкції та перепланування частина приміщень має будівельне оздоблення, елементи будівлі в цілому придатні до експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії.

Пунктом 3 Національного стандарту № 1 визначено, що подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість.

За результатами проведеного маркетингового аналізу ринку, аналізу ринку комерційної нерухомості оцінювачем визначено 4 об'єкта-аналога:

АДРЕСА_2, площею 1311,00 кв.м.;

АДРЕСА_3, площею 1215,00 кв.м.;

АДРЕСА_4, площею 600,00 кв.м.;

АДРЕСА_5, площею 3317,00 кв.м.

Дані щодо технічних характеристик та цінової пропозиції досліджувались оцінювачем виходячи з інформаційних джерел, зазначених в п. 2 Звіту.

За висновком оцінювача, ринкова вартість об'єкту оцінки складає 21256172,00грн. (без ПДВ).

Зміст зауважень боржника щодо визначення оцінювачем об'єктів-аналогів, які також враховані судом першої інстанції, зводяться до того, що при визначенні вартості спірного майна за порівняльним підходом, а також за дохідним підходом, оцінювачем при визначені адрес об'єктів не зазначено номери будівель, які порівнювались, тому неможливо встановити, яке саме майно було об'єктами порівняння. Наведене, за висновком суду, призвело до порушення вимог нормативних актів у сфері оцінки та необ'єктивності наданого Звіту.

Водночас, не спростовано, що відсутність таких даних не дозволяє ідентифікувати об'єкти-аналоги, використані оцінювачем при досліджені, адже, долучені до матеріалів звіту документи містять опис, технічні характеристики, відомості щодо місця розташування об'єктів-аналогів та фотоматеріали (т. 4 а.с. 85-97).

У той же час місцевим господарським судом не наведено яким чином відсутність номерів будівель, за наявності їх ідентифікуючих ознак вплинуло на результат оцінки та призвело до заниження вартості об'єкту.

При цьому, враховуючи положення Національного стандарту № 1 порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування об'єктів, які за своїми характеристиками та (або) властивостями подібні до об'єкта оцінки і мають таку саму інвестиційну привабливість. Такий аналіз проводиться за результатами дослідження кон'юнктури ринку. При аналізі оцінювачем враховувались тип, функціональне призначення об'єкту оцінки, його місце розташування та технічний стан, з наступним корегуванням.

Застосування коригуючого коефіцієнту місця розташування об'єктів-аналогів здійснювалось з врахуванням економічно-планувальних зон, в якому знаходиться об'єкт порівняння, відстані до міста, наявності рекреаційних зон, зупинок транспорту. Поправка на місце розташування застосована в залежності від зон пішохідної доступності та громадських центрів, що узгоджується з положеннями Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів.

Визначення оцінювачем вартості 1 кв.м. як середньоарифметичного показнику не суперечить положенням п. 20 Національного стандарту № 2, за змістом якого узгодження отриманих величин вартостей об'єктів порівняння здійснюється, у тому числі, на основі визначення середньозваженої вартості.

Імперативних приписів щодо необхідності врахування при здійсненні коригування поправки на статус земельної ділянки Національні стандарти оцінки не містять. При складанні звіту оцінювачем враховано наявність земельних ділянок з коригування на їх площу.

Що стосується питання наявності комунікацій об'єктів-аналогів, колегія суддів зазначає, що вибірка здійснювалась серед об'єктів нерухомості, придатних до використання за визначеною метою («М. Арнаутська - робочий стан», «Люсдорфська - автономне життєзабезпечення», «Мясоєдівська - вторинний фонд»), а не об'єктів, які не завершені будівництвом.

Представлений відповідачем в якості доказу заниження вартості об'єкту оцінки звіт № 01714, підготовлений ФОП «Ткач Світлана Аркадіївна», не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого у розумінні ст. 34 ГПК України доказу, оскільки, як вбачається з його змісту обрані для порівняння об'єкти є відмінними за площею (75 кв.м., 370 кв.м., 200 кв.м. порівняно з 1757,5 кв.м), а також за типом нерухомості (вбудовано-прибудоване, окремо розташоване) та функціональним призначенням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи (т. 4 а.с. 63-66) торги з реалізації спірного об'єкту нерухомості двічі, у тому числі, з пониженням стартової ціни лоту, визнані такими, що не відбулись з підстав відсутності допущених учасників торгів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «РАФ-ПЛЮС» не доведено неправомірність використання оцінювачем при проведені дослідження та складанні звіту методичних підходів, методів та оціночної процедури або того факту, що використані методи та данні призвели до істотного заниження вартості об'єкту оцінки.

У визначенні питання наявності впливу рішення за даною скаргою на права та обов'язки третіх осіб колегія суддів зазначає, що предметом оскарження за даною скаргою з урахуванням уточнень є саме дії органу державної виконавчої служби з визначення вартості оцінки майна, що підлягає реалізації.

За таких обставин, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягають задоволенню, а ухвала господарського суду Одеської області від 30.06.2017 у справі №916/762/13 - скасуванню з прийняттям в нового рішення про відмову в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» на дії державного виконавця.

Судові витрати, пов'язані з розглядом апеляційних скарг підлягають розподіленню відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Відділення «Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 30.06.2017 у справі №916/762/13 - скасувати.

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФ - ПЛЮС» на дії державного виконавця - відмовити.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст складено та підписано 04.08.2017.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді В.А. Лисенко

А.І. Ярош