ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 серпня 2017 року Справа № 910/18165/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Іванової Л.Б.,
Картере В.І.,
перевіривши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 19.06.2017
за скаргоюПублічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"
на діїМиргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області
у справі№ 910/18165/13 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Метан"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Земля К"
простягнення 13 940 826,60 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки та застави

ВСТАНОВИВ:

Подана 14.07.2017 (відповідно до вхідного штампу суду апеляційної інстанції) Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Укргазбанк" (надалі - скаржник) касаційна скарга на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 у справі № 910/18165/13 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Статтею 110 ГПК України встановлено, що касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, перебіг встановленого процесуального строку починається з дня прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, а не з дня підписання повного тексту, надсилання сторонам чи отримання його копії.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Згідно із ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Отже, закон пов'язує можливість відновлення пропущеного процесуального строку з наявністю саме поважних причин його пропуску; поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була прийнята 19.06.2017, двадцятиденний строк на оскарження даної постанови закінчився, відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України, 10.07.2017 (09.07.2017 неділя), в той час, як касаційну скаргу до Вищого господарського суду подано 14.07.2017, тобто скаржник звернувся з касаційною скаргою з пропуском двадцятиденного строку для її подання, чим порушив вищенаведені норми ГПК України.

При цьому, причина, на яку посилається Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" як на підставу для відновлення строку на касаційне оскарження, не є поважною у розумінні ст. 53 ГПК України.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України визначає, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень ст. 107 ГПК України сторона наділена правом оскарження судового рішення, що є однією з необхідних умов реалізації, встановленого законом права на судовий захист.

Однак, наявність права на оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття касаційної скарги, поданої з порушенням встановленого процесуальним законом порядку.

Скаржник обґрунтовуючи підстави пропуску ним строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017, посилається на те, що в судовому засіданні 19.06.2017 представнику АБ "Укргазбанк" було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови апеляційного суду та не було видано повний текст постанови. Повний текст постанови КАГС від 19.06.2017 надійшов на адресу АБ "Укргазбанк", як зазначає скаржник, поштою лише 26.06.2017.

Проте, такі посилання не можуть слугувати підставою для відновлення скаржнику пропущеного ним строку на касаційне оскарження, оскільки, по-перше, з відмітки канцелярії Київського апеляційного господарського суду та доданої до касаційної скарги роздруківки з сайту Укрпошти вбачається, що копії постанови від 19.06.2017 були надіслані сторонам 22.06.2017, тобто, з дотриманням строків, встановлених ст. 105 ГПК України; по-друге, оскаржувана постанова від 19.06.2017 була одержана скаржником 26.06.2017 (про що скаржник зазначає в клопотанні про відновлення строку), в той час як строк касаційного оскарження закінчився, відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України, 10.07.2017 (09.07.2017 - неділя), отже, на час одержання постанови строк на касаційне оскарження не був пропущений і скаржник не був позбавлений можливості вчасно звернутися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою з дотримання строків, передбачених ст. 110 ГПК України; по-третє, скаржником не наведено будь-яких обставин, які б перешкоджали звернутись із касаційною скаргою з 26.06.2017 по 10.07.2017; по-четверте, з матеріалів справи не вбачається, що скаржник намагався отримати копію оскаржуваної постанови нарочно.

Таким чином, Вищий господарський суд України вважає, що можливість вчасного подання касаційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника та мала суб'єктивний характер. Інших причин, які є дійсно непереборними і які не залежали від волі скаржника, останній не наводить, а тому суд не вбачає підстав для відновлення пропущеного скаржником строку на касаційне оскарження.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 53, 86, п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству Акціонерному банку "Укргазбанк" у відновленні строку на подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 у справі № 910/18165/13.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 у справі № 910/18165/13 повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Л.Б. Іванова

В.І. Картере