ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Справа № 5011-71/10472-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Гольцової Л.А. (доповідач)
суддівІванової Л.Б., Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний завод "ВІПОС"
на ухвалу та постановуГосподарського суду міста Києва від 04.04.2017 Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017
у справі№ 5011-71/10472-2012
Господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний завод "ВІПОС"; 2. Приватного акціонерного товариства "Автомобільна група "ВІПОС"
за участюВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
простягнення 21284349,55 грн
за участю представників:

позивача: повідомлений, але не з'явився;

відповідача-1: Боліщук Р.А., дов. від 10.04.2017;

відповідача-2: повідомлений, але не з'явився;

ВДВС: повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 5011-71/10472-2012 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Морозов С.М., судді - Марченко О.В., Підченко Ю.О.) відмовлено в задоволенні скарги ТОВ "Автомобільний завод "ВІПОС" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5011-71/10472-2012.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Руденко М.А., судді - Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 5011-71/10472-2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, ТОВ "Автомобільний завод "ВІПОС" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу товариства задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржувані судові рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2013, у справі № 5011-71/10472-2012 позовні вимоги задоволено повністю. Суд стягнув солідарно з ТОВ "Автомобільний завод "Віпос" та ПАТ "Автомобільна група "Віпос" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за генеральною кредитною угодою № 010/03-022/032 від 26.04.2007, кредитними договорами № 010/03-022/032/012 від 04.02.2008 та №010/03-022/032-1 від 26.04.2007 у загальній сумі, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2012 складає 21284349,55 грн.

15.03.2013 Господарським судом міста Києва видано наказ на примусове виконання рішення від 28.11.2012, яке набрало законної сили 27.02.2013.

Відділом примусового виконання рішень ДВС України 23.09.2014 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 44812671 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 15.03.2013 у справі №5011-71/10472-2012 про стягнення з боржника 1- ТОВ "Автомобільний завод "Віпос" та боржника 2 - ПАТ "Автомобільна група "Віпос" на користь стягувача - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за генеральною кредитною угодою № 010/03-022/032 від 26.04.2007, кредитними договорами № 010/03-022/032/012 від 04.02.2008 та № 010/03-022/032-1 від 26.04.2007 у загальній сумі, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2012 складає 21284349,55 грн.

Суди встановили, що постановою Господарського суду Херсонської області від 30.08.2016 у справі № 923/98/14 ТОВ "Автомобільний завод "Віпос" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, про що зроблено відповідне оголошення на сайті Вищого господарського суду України від 31.08.2016 № 34927.

ТОВ "Автомобільний завод "Віпос" звернулося до суду першої інстанції зі скаргою, яка мотивована тим, що виконавче провадження з примусового виконання наказу суду від 15.03.2013 у даній справі, в зв'язку з визнанням товариства банкрутом, підлягає закінченню на підставі п. 8 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", натомість, як зазначає скаржник, на неодноразові звернення ліквідатора та його представників до органу виконання судових рішень з відповідними заявами, державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження № 44812671, що, на думку заявника, є порушенням його прав, як сторони виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшли висновку, що оскільки примусове виконання наказу суду від 15.03.2013 здійснювалися відносно солідарних боржників (відповідача-1 та відповідача-2), закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з визнанням одного з боржників банкрутом, призведе до невиконання судового рішення та порушення права позивача (стягувача).

У відповідності до ст. 1291 Конституції України та ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. 116 ГПК України).

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (чинній на момент оформлення наказу) передбачено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

23.09.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44812671 стосовно двох боржників - ТОВ "Автомобільний завод "Віпос" та ПАТ "Автомобільна група "Віпос" про солідарне стягнення заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва від 15.03.2013 у справі № 5011-71/10472-2012.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно з ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, як вірно зауважили суди попередніх інстанцій, солідарний обов'язок боржників припиняється лише у разі виконання такого обов'язку у повному обсязі та не залежно від того, яким з боржників виконано цей обов'язок.

Постановою Господарського суду Херсонської області від 30.08.2016 у справі №923/98/14 ТОВ "Автомобільний завод "Віпос" визнано банкрутом та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру.

Відомості про перебування боржника (відповідача-1) в процесі припинення за вказаним судовим рішенням також внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Як встановили суд першої та апеляційної інстанцій, боржник (відповідач-1) неодноразово звертався до органу виконання судових рішень з заявами про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016).

05.10.2016 набрав законної сили Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, попередні судові інстанції обґрунтовано визначились, що закінчення виконавчого провадження за заявою одного з боржників на підставі того, що його визнано банкрутом, виключає можливість знову розпочати виконавче провадження щодо іншого боржника, що суперечить ст. 543 ЦК України, оскільки солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі.

Крім того, чинним законодавством України встановлено принцип обов'язковості виконання судових рішень.

Виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тоді як у даній справі судове рішення не виконано.

Оскільки примусове виконання наказу суду від 15.03.2013 відповідно до ст. 543 ЦК України здійснювалось відносно солідарних боржників (відповідача-1 та відповідача-2), а тому закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 та ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" в зв'язку з визнанням одного з боржників банкрутом, призведе до невиконання судового рішення та порушення права позивача (стягувача) на мирне володіння своїм майном (грошові кошти, присуджені судовим рішенням), у зв'язку з чим колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що подальші виконавчі дії мають бути здійснені відносно іншого солідарного боржника до встановлення підстав для завершення виконавчого провадження, передбачених законом.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на наведене, судова колегія суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні скарги ТОВ "Автомобільний завод "ВІПОС" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5011-71/10472-2012, яка полягає у не вчиненні ним передбачених законом дій щодо закінчення виконавчого провадження №44812671.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності викладених висновків у оскаржуваних судових рішеннях попередніх інстанцій, в зв'язку з чим відсутні підстави для їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний завод "ВІПОС" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №5011-71/10472-2012 - без змін.

Головуючий суддя Л.А. ГОЛЬЦОВА

Судді Л.Б. ІВАНОВА

В.І. КАРТЕРЕ