РІШЕННЯ

03 липня 2017 рокуСправа № 921/226/17-г/5

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрушків Г.З.

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2)

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 АДРЕСА_1 (АДРЕСА_4)

про стягнення збитків (упущеної вигоди) в розмірі 110 668 грн..

За участю представників від:

Позивача: ОСОБА_4 - представник (довіреність № 1149 від 01.06.2017) Відповідача: ОСОБА_5 - представник (витяг з угоди про надання правової допомоги)

ОСОБА_3 - фізична особа - підприємець (витяг з ЄДР)

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся в господарський суд Тернопільської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків (упущеної вигоди) в розмірі 110 668 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після введення в експлуатацію та реєстрації права власності на магазин з офісним приміщенням за адресою АДРЕСА_1, ним укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.12.2012 з ФОП ОСОБА_6 щодо оренди нежитлового приміщення другого поверху за вищезазначеною адресою, проте даний договір було розірвано враховуючи те, що відповідачем чинились перешкоди у користуванні, шляхом блокування доступу до сходової клітки, що є єдиним проходом на другий поверх. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.12.2013 по справі №921/786/13-г/7 зобов'язано відповідача не чинити перешкод у користуванні Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 майном (сходовою), яке є у спільному користуванні та усунути наявні на той час перешкоди. На виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 24.03.2014 державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції надано доступ до сходової та 07.05.2014 позивачем знову укладено договір оренди нежитлового приміщення з ФОП ОСОБА_6, щодо оренди зазначеного об'єкту, а оскільки відповідачем в черговий раз чинились перешкоди у користуванні, то позивач не зміг виконати умов вищезазначеного договору, а саме: передати орендарю ФОП ОСОБА_6 об'єкт оренди та відповідно був позбавлений можливості отримати орендну плату, а тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача упущену вигоду, яка визначається розміром неотриманої орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 01.12.2012 в сумі 25772,00грн. за період з 01.12.2012 по 30.04.2014 та за договором оренди нежитлового приміщення від 07.05.14 в сумі 84896,00грн. за період 07.05.2014 по вересень 2016 року., а всього в загальній сумі 110668грн.090коп.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 05.04.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 26.04.2017 на 12:15 год.

В послідуючому розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

Відповідач у поданому відзиві на позов без номера від 31.05.2017 (вх.11978) та його уповноважений представник у судових засіданнях просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог, посилаючись при цьому на те, що як слідує із долученого позивачем до позовної заяви технічного паспорту на належні йому (позивачу) приміщення та приміщення спільного користування (сходові 1-9 пл.12,5 кв.м та 1-10 пл.12,5 кв.м), у сходових приміщеннях спільного користування сходи не влаштовані. І далі відповідачка зазначає, що сходи не були влаштовані, так як між нею і позивачем не було досягнуто домовленості про спільне будівництво даних сходів відповідно до плану забудови та про розподіл витрат, окрім того, відповідачка зазначає, що позивачем не надано жодних доказів про те, що саме вона (відповідачка) повинна була влаштувати такі сходи та за свій рахунок. Разом з тим, відповідачка зазначила, що рішення господарського суду Тернопільської області від 04.12.2013 повністю виконане шляхом звільнення приміщення сходової від будівельного сміття, демонтажу металевих жалюзів і після того, фізична особа ОСОБА_3 не чинила ОСОБА_2 будь-яких перешкод у користуванні спірним приміщенням. Поряд з цим уповноважений представник відповідачки вважає, що даний спір не підсудний господарському суду, оскільки відповідачка в даних правовідносинах діє не як суб'єкт підприємницької діяльності, а як фізична особа, оскільки нежитлові приміщення, які межують з приміщеннями, належними позивачу, перейшли у спадок відповідачці, як фізичній особі і її неповнолітньому сину.

Позивач у заяві без номера від 07.06.2017 та його уповноважений представник у судовому засіданні зазначає, що посилання відповідача на те, що даний спір виник між фізичними особами і відповідно не підлягає розгляду в Господарському суді Тернопільської області, є незаконними з огляду на те, що нежитлові приміщення - магазини з офісними приміщеннями за адресою АДРЕСА_1, використовуються позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності, дані особи є і були на час виникнення спору зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності. В даному випадку відповідно до заявлених позовних вимог має не спір про право власності, а спір про упущену вигоду фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 внаслідок неможливості здати в оренду приміщення офісу на 2-му поверсі через вчинення відповідачкою перешкод у користуванні приміщенням сходової та зміну конструкції сходів. Дані перешкоди вчинялись та чиняться відповідачкою саме як суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки приміщення за адресою АДРЕСА_1, м. Бережани, Тернопільська область, до яких раніше відносилось приміщення сходової, використовувались відповідачкою для здійснення своєї підприємницької діяльності. Вказані обставини, щодо використання даного об'єкту нерухомості у підприємницькій діяльності, були визнані постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 березня 2014 року.

Зважаючи на вимоги позивача та заперечення відповідачки, суд з метою встановлення всіх обставин справи, ухвалою господарського суду від 07.06.2017, в порядку ст..30 ГПК України, було зобов'язано Бережанське обласне комунальне міжрайонне бюро технічної інвентаризації забезпечити участь уповноваженого представника (спеціаліста) в судовому засіданні 15.06.2017 року для надання пояснень з приводу наявності чи відсутності сходів у приміщені сходової на час виготовлення технічного паспорту від 2012 року та від 24.06.2014 за адресою АДРЕСА_1, м.Бережани, надавши господарському суду копії наявних технічних паспортів на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1

В судовому засіданні 15.06.2017 уповноважений представник Бережанського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації пояснив, що у серпні 2012 року на замовлення ОСОБА_2 з метою оформлення ним права власності, Бережанське БТІ виготовило технічний паспорт на магазин з офісними приміщеннями за адресою АДРЕСА_1, м.Бережани. Для виготовлення технічного паспорта, спеціалістом БТІ було оглянуто вищезазначений об'єкт, зроблені відповідні заміри, а щодо приміщення сходової, яке призначено для спільного користування, пояснив, що на той час в даному приміщенні сходової існувала лише конструкція сходів (каркас), а капітально встановлених сходинок та перил не було, а тому у технічному паспорті сходові марші не були відображені. Окрім того, представник БТІ пояснив, що у 2014 році на замовлення ОСОБА_2, як власника приміщення за адресою АДРЕСА_1, м.Бережани, було повторно виготовлено технічний паспорт. Проте в цей час (у 2014 році) огляд приміщення сходової не проводився у зв'язку з відсутністю доступу до зазначеного приміщення, а тому НОМЕР_1 року було виготовлено на підставі попереднього, і відповідно стверджувати про наявність чи відсутність сходів станом на 2014 рік не зміг.

Позивач у поясненнях (заява без номера від 15.06.2017, вхідний №12665) зазначив, що наявність сходів у приміщенні сходової станом на момент укладення договору оренди між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 від 01.12.2012 на приміщення за адресою АДРЕСА_1, м.Бережани, підтверджується Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 16.11.2012, складеним Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області та Приписом №270 від 16.11.2012, виданим за результатами даної перевірки головним державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів №3 ОСОБА_8 (копії яких знаходяться в матеріалах справи), з яких слідує, що при проведені перевірки та огляді проектної документації, декларації про початок виконання будівельних робіт і декларації про готовність об'єкту до експлуатації було виявлено відхилення від проектної документації лише щодо влаштування пандуса, тобто інших відхилень від проекту будівництва, в тому числі не облаштування сходів в приміщення сходової чи виконання їх із відхиленням від проекту будівництва виявлено не було, а відтак вважає позивач, що дані документи спростовують посилання відповідачки про відсутність сходів в приміщенні сходової, які відповідно до проектної документації, ведуть до приміщень 2-го поверху офісного приміщення ОСОБА_2

В судовому засіданні, у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва з 30.06.2017 до 03.07.2017 до 14год. 30хв., про що сторони були повідомлені під розписку та про що зазначено в протоколах судового засідання (зазначена розписка знаходиться в матеріалах справи).

Після перерви уповноважений представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, а також долучив до матеріалів справи копію постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 справа №819/1188/14-а, зазначивши при цьому, що в даному судовому акті (постанові) судом встановлено, зокрема, про те, що насправді у приміщенні сходової відсутні сходи на другий поверх (сходові марші, сходові площадки).

Крім того, уповноважений представник відповідача в судовому засіданні заявив усне клопотання, згідно якого просив заслухати в порядку ст..30 ГПК України пояснення головного архітектора проекту по об'єкту: РП "Магазин з офісними приміщеннями" за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_9.

ОСОБА_9 архітектор проекту пояснив, що згідно проектної документації будівля у АДРЕСА_1 являється одним об'єктом, почергове введення в експлуатацію не передбачалося. Згідно проектної документації сходи в даній будівлі були запроектовані, проте сходів: сходової клітки чи сходових маршів встановлено не було.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст. 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарським судом встановлено наступне:

26.10.2012 ОСОБА_2 (позивач по справі) на підставі рішення виконавчого комітету Бережанської районної ради Тернопільської області від 22.10.2012 №618 видано свідоцтво - нежитлове приміщення, магазин з офісними приміщеннями, А-2, загальною площею - 91,3кв. м., торговою площею - 38,8кв. м., за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого частка ОСОБА_2 становить 63/100 та в спільному користування знаходиться : 1-9 сходова пл.. 12,5 кв.м. та 1-10 сходова по. 12.5. кв.м.

01 грудня 2012 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позивач по справі) як Орендодавцем та фізичною собою підприємцем ОСОБА_6 як Орендарем було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого, Орендодавець зобов'язувався надати Орендарю нежитлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 на другому поверсі загальною площею 37,9кв.м., з орендною платою в розмірі 40 гривень за 1 квадратний метр, термін оренди приміщення за цим договором встановлюється 2 роки (п. 1.1., п.4.1., та п. 7.4. договору оренди нежитлового приміщення)

Та в подальшому, 07 травня 2014 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позивач по справі) як Орендодавцем та фізичною собою підприємцем ОСОБА_6 як Орендарем було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого, Орендодавець зобов'язувався надати Орендарю не житлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 на другому поверсі загальною площею 37,9кв.м., з орендною платою в розмірі 80 гривень за 1 квадратний метр, термін оренди приміщення за цим договором встановлюється 2 роки (п. 1.1., п.4.1., та п. 7.4. договору оренди нежитлового приміщення),

04.12.2013 рішенням господарського суд Тернопільської області у справі №921/786/13-г/7, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 березня 2014 року, позов задоволено та зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) майном (сходовою), яке є у спільному користуванні та розташоване в АДРЕСА_1 шляхом звільнення приміщення сходової від будівельного сміття, демонтажу металевих жалюзі та надання Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_11 ключів від входу до сходової.

Окрім того, вищезазначеним рішення встановлено, що у пунктах 7 завдань на проектування, замовники проекту ПП ОСОБА_12 та ПП ОСОБА_13 ( спадкоємцями яких є учасники даного спору) передбачили, що сходова клітка має бути спільною для обох суб'єктів господарювання. Дані умови були погоджені із проектною організацією, про що свідчать підписи посадових осіб та відтиск печатки КТВП "Тернопільархпроект" на даних документах і відповідно до вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України, згідно яких обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції від 07.05.2014р. встановлено, що при виході по місцю виконання рішення, а саме наказу господарського суду №921/786/13-г/7 від 24.03.2014 будівельного сміття не має, металеві жалюзі демонтовані та надано ОСОБА_2 ключі від входу до сходової, рішення повністю виконано.

Позивач стверджує, що відповідач після виконання наказу господарського суду Тернопільської області, змінила замки вхідних дверей в приміщення сходової, та в подальшому знову встановила металеві жалюзі, а конструкцію сходової клітки змінила таким чином що вона всупереч плану забудови веде виключно до дверей приміщення другого поверху відповідачки і впродовж періоду з грудня 2012 року по даний час чиняться перешкоди у користуванні його (позивача) майном, а саме: приміщенням другого поверху за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 37,9м2 , що призвело до того, що позивач не мав можливості виконати умови договору оренди від 01.12.2012 та від 07.05.2014, а саме надати орендарю доступ до приміщення, внаслідок чого дію даних договорів було автоматично припинено та відповідно позивач був позбавлений можливості отримати орендну плату, а тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача упущену вигоду, яка визначається розміром неотриманої орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 01.12.2012 в сумі 25772,00грн. за період з 01.12.2012 по 30.04.2014 та за договором оренди нежитлового приміщення від 07.05.14 в сумі 84896,00грн. за період 07.05.2014 по вересень 2016 року., а всього в загальній сумі 110668грн.090коп

Проаналізувавши наявні у справі докази, надані сторонами в обґрунтування відповідно своїх вимог і заперечень, давши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та обов'язків.

При цьому, слід зазначити, що при прийнятті позовної заяви до розгляду та при вирішенні спору по суті, судом враховано приписи ст.ст.1, 2 та ст.12 ГПК України, щодо суб'єктного складу учасників господарського процесу.

Зокрема, згідно наявних в матеріалах справи витягів із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3. зареєстровані як фізичні особи-підприємці із 18.08.2010р. та 25.01.2008 відповідно.

Крім того, як вбачається із свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 26.10.2012 виданого ОСОБА_2 та технічних паспортів виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 37,9м2 та за адресою АДРЕСА_1 - є магазином з офісними приміщеннями.

Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.

Суд зважає на те, що дане нерухоме майно є нежитловим приміщенням, а відтак використовується сторонами саме для здійснення ними господарської діяльності як суб'єктами підприємницької діяльності.

З наведеного суд вважає, що у спірних правовідносинах Сторони діють виключно як Фізичні особи - підприємці, а отже даний спір підлягає розгляду господарським судом, за викладеними у Господарському процесуальному кодексі України правилами.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст..ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст. 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України). На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18.03.2015 справа № 5017/3760/2012).

Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще і тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (ч. 3 ст. 22 ЦК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (ст.1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності необхідне також і тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її заподіяла.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами даного спору відсутні договірні зобов'язання.

У даному випадку має місце спір щодо заподіяння шкоди, яке не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з договору і такі правовідносини врегульовані зокрема статтею 1166 Цивільного кодексу України, у якій встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування,якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведена норма містить законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану неправомірними діями, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Отже, оскільки предметом спору є стягнення неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, то позивачу необхідно відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, довести склад цивільного правопорушення та розмір позадоговірної шкоди (неодержаних доходів).

При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14).

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті особою щодо їх одержання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена судовою палатою у господарських справах Верховного Суду України у постанові по справі № 3-188гс14 від 09.12.2014 р.

Також Верховний Суд України у своїй Постанові від 28 січня 2015 року у справі про стягнення суми упущеної вигоди зазначив про необхідність надання оцінки діям позивача щодо вчинення заходів, спрямованих на уникнення збитків.

Позивач в підтвердження того, що відповідачкою чинились перешкоди в користуванні ним належними йому на праві власності офісними приміщеннями другого поверху нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою вул..Міцкевича 2а/1 в Бережани, шляхом блокування доступу до сходової, яка перебуває у спільному з відповідачкою користуванні, надає рішення господарського суду Тернопільської області від 04.12.2013 у справі №921/786/13-г/7, яким зобов'язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_10 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) майном (сходовою), яке є у спільному користуванні та розташоване в АДРЕСА_1 шляхом звільнення приміщення сходової від будівельного сміття, демонтажу металевих жалюзі та надання Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 ключів від входу до сходової.

Таким чином, даним рішенням суду встановлено факт чинення перешкод відповідачкою в користуванні позивачем належним їм спільним майном, а саме приміщенням сходової. Однак даним рішенням суду не встановлено факту наявності в даному приміщені спільного користування (сходової) сходів (сходових маршів), які ведуть і через які можливий ( за твердженням позивача) єдиний прохід до приміщень другого поверху, належних позивачу.

Як слідує із наявних матеріалів справи, а саме копій технічних паспортів виданих Бережанським обласним комунальним міжрайонним бюро технічної інвентаризації 30.08.2012 та 24.06.2014 ОСОБА_2 на належні йому магазин з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 в приміщеннях спільного користування (сходові 1-9 пл.12,5 кв.м та 1-10 пл.12,5 кв.м) сходи не влаштовані (оскільки такі не відображені в даних технічних паспортах).

Як встановлено судом вище із пояснень в судовому засіданні 15.06.2017 уповноваженого представника Бережанського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації, а саме начальника ОСОБА_14, в технічних паспортах, виготовлених на замовлення ОСОБА_2 у 2012 та 2014 роках на магазин з офісними приміщеннями за адресою АДРЕСА_1, м.Бережани, не були відображені сходові марші (сходи) у приміщеннях спільного користування, так як при огляді у 2012 році зазначеного об'єкта спеціалістом БТІ в приміщенні сходової існувала лише конструкція сходів (каркас), а капітально встановлених сходинок та перил не було, а при повторному виготовлені технічного паспорта у 2014 році огляд приміщення сходової не проводився у зв'язку з відсутністю доступу до зазначеного приміщення, а тому НОМЕР_1 року було виготовлено на підставі попереднього.

Разом з тим, факт відсутності сходів (сходових маршів, сходових площадок) у приміщенні по АДРЕСА_1, м. Бережани, Тернопільської області встановлено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року за позовною заявою ОСОБА_3 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного котролю про скасування протоколу, припису, постанови, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2015 року у справі №819/1188/14-а і дана обставина в силу вимог ч.3ст.35 ГПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідачка у відзиві на позов та її уповноважений представник в судових засіданях пояснили, що у сходових приміщеннях спільного користування сходи не були влаштовані, так як між відповідачкою і позивачем не було досягнуто домовленості про спільне будівництво даних сходів відповідно до плану забудови та про розподіл витрат.

Позивач, всупереч вимогам ст..33,34 ГПК України, не надав суду належних доказів, які б свідчили про наявність (влаштування ним чи спільно з відповідачкою чи намірів влаштування ним) у приміщенні спільного користування (сходової) сходових маршів (сходів) для можливості проходу у належні йому приміщення другого поверху і відповідно можливість передачі зазначених приміщень в оренду для здійснення в них господарської діяльності. А за твердженням позивача, єдиним проходом на другий поверх до його офісних приміщень є прохід через приміщення сходової, тобто приміщення спільного користування.

При цьому твердження позивача про те, що наявність сходів у приміщенні сходової станом на момент укладення договору оренди між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 від 01.12.2012 на приміщення за адресою АДРЕСА_1, м. Бережани підтверджується Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 16.11.2012, складеним Інспекцією державного архітектурно-будіельного контролю у Тернопільській області та Приписом №270 від 16.11.2012, виданим за результатами даної перевірки головним державним інспектором відділу контролю за будівництвом об'єктів №3 ОСОБА_8, так як в даному акті відхилень від проекту будівництва, зокрема щодо не облаштування сходів в приміщенні сходової, не виявлено, судом до уваги не приймаються, оскільки у вищезазначеному акті перевірки не зафіксовано як відсутність так і наявність сходів(сходових маршів) у приміщенні спільного користування сходової, окрім того, такі твердження позивача спростовуються вищенаведеним.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем, не надано доказів в підтвердження наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачки - чинення нею перешкод в користуванні приміщенням сходової та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди, яка визначається розміром неотриманої орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 01.12.2012 та від 07.05.2014, укладеним між ним (позивачем) та ФОП ОСОБА_6, тобто не надано доказів що неправомірні дії відповідачки стали єдиною достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток у вигляді орендної плати.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначається в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) в розмірі 110 668 грн. є необґрунтованими , а тому задоволенню не підлягають.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України, покладається на позивача у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 69, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. В позові - відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення, через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено « 07» серпня 2017 року.

Суддя Г.З. Андрушків