ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.08.2017 р. Справа№ 914/1221/17

За позовом:Державного підприємства «Бродівське лісове господарство», м. Броди Львівської обл.,
до відповідача-1: до відповідача-2: до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:Закарпатської митниці ДФС, м. Ужгород, Львівської митниці ДФС, м. Львів, Державної казначейської служби України, м. Київ,
про:стягнення 201810,01 грн. шкоди
Суддя Крупник Р.В. Секретар Гелеш Г.М.

Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №197 від 29.06.2017р.), ОСОБА_2 представник (довіреність №39 від 30.01.2017р.)
від відповідача-1: від відповідача-2:ОСОБА_3 представник (довіреність від 01.08.2017р.), ОСОБА_4 представник (довіреність б/н, б/д) ОСОБА_5 представник (№1449/9/13-70-10 від 19.01.2017р.)
від третьої особи:не зявився.

Представникам сторін, які зявилися в судове засідання розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. За клопотанням відповідача-1 судове засідання відбувалося в режимі відео конференції.

ВСТАНОВИВ:

19.06.2017р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» (надалі Позивач) до Закарпатської митниці ДФС (надалі Відповідач-1), Львівської митниці ДФС (надалі Відповідач-2) про стягнення 201810,01 грн. шкоди.

Ухвалою суду від 19.06.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 03.07.2017р. Ухвалою від 03.07.2017р. суд залучив до участі у справі Державну казначейську службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відклав розгляд справи на 03.08.2017р. Ухвалою від 03.08.2017р. розгляд справи було відкладено на 17.08.2017р.

Представник позивача за в судове засідання зявився, просив суд позов задоволити повністю. Через канцелярію суду подав додаткові пояснення до позовної заяви від 10.08.2017р., клопотання про долучення додаткових доказів з додатками від 10.08.2017р. та клопотання про долучення додаткових доказів по справі від 15.08.2017р. Заявлений позов представник обґрунтовує тим, що 01.04.2016р. між ДП «Бродівське лісове господарство» (продавцем) та фірмою FK Invest Kosice a.s. (покупцем) укладено контракт №10316, на виконання якого продавцем здійснено завантаження лісо продукції 12.05.2016р., вагон №65235830 та 16.05.2016р., вагон №32261802, вказані вагони замитнено згідно ВМД №209050000/2016/001467, №209050000/2016/001516. Для належної організації перевезення вантажів між позивачем та ПАТ «Українська залізниця» 28.12.2012р. було укладено договір №2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах. З незрозумілих причин завантажена лісо продукцією вагони, які відправлялися на адресу фірм-нерезидентів не пройшли митного огляду та були затримані на станції Чоп. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016р. у справі №813/2237/16 визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів та зобовязано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України, в т.ч. щодо вагонів №32261802, №65235830. Позивач вважає, що внаслідок безпідставного затримання товару з 15.05.2016р. 19.05.2016р., йому було завдано шкоди в розмірі 201719,41 грн., а саме: 201628,81 грн. додаткові збори згідно вимоги Філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниці» від 18.11.2016р. №ЦТЛ-10/3242 та 90,60 грн. сплачені за отримання радіологічних сертифікатів для замитнення лісоматеріалів на Львівській митниці ДФС.

Представники відповідача-1 в судове засідання зявилися, проти позову заперечили, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову представник зазначив, що позивачем всупереч ст.ст. 33-34 ГПК України належними та допустимими доказами не доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці ДФС, не доведено причинно-наслідкового звязку між діями Закарпатської митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику плати за надані послуги перевезення. В матеріалах справи відсутні докази за наявності яких можна було б ідентифікувати період часу за який підрозділом ПАТ «Українська залізниця» виставлено вимогу щодо сплати коштів, не вказують на наявність преюдиційних судових рішень, якими встановлено неправомірність дій митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів. Фактичні обставини справи вказують на те, що позивач своїми діями сприяв затягуванню вирішення питання здійснення митного контролю, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для відмови у відшкодуванні завданих збитків. Крім цього, в силу приписів ст. 218 Митного кодексу України, зобовязання по сплаті платежів за вчинені перевізником розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та ін. операції, необхідні для здійснення митного контролю. Із врахуванням наведеного, просили у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача-2 в судове засідання зявився, письмового відзиву на позов не подав, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, вимог ухвали суду не виконала, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце судового розгляду.

Детально ознайомившись з наявними матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 56 Конституції України закріплено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами ст. 1173 ЦК України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність. Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є, зокрема, держава, яка відшкодовує шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади при здійсненні ним своїх повноважень.

При вирішенні спорів, пов'язаних із відшкодуванням майнової шкоди на підставі статей 1166, 1173 Цивільного кодексу України у зв'язку із неправомірно виданими талонами відмови у митному оформленні вантажу господарські суди повинні враховувати, що відповідальність за шкоду, яка завдана органами державної влади, несе держава за рахунок грошових коштів, які їй належать на праві власності (статті 326 - 327 Цивільного кодексу України) (положення п. 7 Рекомендацій Президії ВГС України від 14.07.2005р. №04-5/218 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства України з питань митної справи»).

Так, ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011р.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного вище Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 24 ГПК України, господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 1.3. постанови №18 від 26.12.2011р., господарський суд за клопотанням сторони або за своєю ініціативою має право до прийняття рішення залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо у спірних правовідносинах він виступає або може виступати як зобов'язана сторона. Заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 ГПК.

Враховуючи наведене, беручи до уваги ту обставину, що відшкодування (виплата) шкоди завданої органом державної влади здійснюється безпосередньо казначейством, суд приходить до висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості відповідача-3 Державної казначейської служби України, оскільки вимога про повернення коштів повинна предявлятися до останньої.

Необхідність у залученні Державної казначейської служби України в якості сторони у спорі (відповідача-3), зумовлена також тим, що в силу вимог п.5 Порядку №845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 89, 121 ГПК України казначейство зможе реалізувати своє право лише у випадку, якщо матиме статус сторони спору, а не третьої особи.

У відповідності до п. 3.2. постанови Пленуму ВГС України №10 від 24.10.2011р., господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

Згідно ч. 5 ст. 16 ГПК України, справи у спорах, у яких відповідачем є вищий чицентральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються господарським судом міста Києва.

Як вбачається з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215, державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

У п. 20.6., 20.7. Постанови від 24.10.2011р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» Пленум ВГС України вказав, якщо господарський суд, який прийняв справу до свого провадження з додержанням правил підсудності, залучив іншого відповідача чи замінив неналежного відповідача і у зв'язку з цим справа стала підсудною іншому господарському суду, питання про підсудність визначається за правилом частини третьої статті 17 ГПК, за винятком випадків, коли наслідком змін на стороні відповідача стає виключна підсудність справи. Якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у частині п'ятій статті 16 ГПК, то така справа у будь-якому разі підлягає розгляду у господарському суді міста Києва. Це стосується й тих випадків, коли відповідний орган взяв участь у справі в процесі її розгляду, тобто був залучений як інший відповідач чи в порядку заміни неналежного відповідача (стаття 24 ГПК), або як відповідач за зустрічним позовом у цій же справі (стаття 60 ГПК); у таких випадках правило частини третьої статті 17 названого Кодексу не застосовується, тобто справа підлягає передачі за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Оскільки в процесі судового розгляду господарський суд прийшов до висновку про необхідність залучення Державної казначейської служби України (яка являється центральним органом виконавчої влади) до участі у справі в якості відповідача-3, даний спір, в силу положень ч. 5 ст. 16 ГПК України, є підсудний господарському суду м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 5 ст. 16, ч. 1 ст. 17, ст. 24, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Залучити до участі у справі Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ) в якості відповідача-3.

2. Матеріали справи № 914/1221/17 за позовом Державного підприємства «Бродівське лісове господарство», до Закарпатської митниці ДФС, Львівської митниці ДФС, Державної казначейської служби України про стягнення 201810,01 грн. шкоди, надіслати за підсудністю до господарського суду м. Києва (вул. Б. Хмельницького, 44Б, м. Київ, 01030).

3. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Суддя Крупник Р.В.