РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/10874/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова

компанія «Оранта»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Життя»

про стягнення 577.108,89 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Собуцька Я.Ю., довіреність № 08-03-05/77-17 від 23.05.2017

від відповідача Єфімов М.А., директор за протоколом № 1/2017 від 14.03.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Життя» 577.108,89 боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору цільової поворотної фінансової допомоги від 16.11.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2017 порушено провадження у справі № 910/10874/17 та призначено справу до розгляду на 13.07.2017.

Позивачем 11.07.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові документи по справі.

Позивач в судовому засіданні 13.07.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач в судовому засіданні 13.07.2017 позовні вимоги визнав в повному обсязі.

В судовому засіданні 13.07.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - позивач, позикодавець) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта-Життя» (далі - відповідач, позичальник) було укладено договір цільової поворотної фінансової допомоги (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору позикодавець зобов'язується надати позичальнику цільову поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (надалі - позика), а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений цим договором термін.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було повернуто надані позивачу грошові кошти, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 577.108,89 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.1 договору розмір позики становить 79.317,42 грн.

Додатковими угодами № 2 від 03.02.2016, № 3 від 29.02.2016 та № 4 від 16.03.2016 сторони внесли зміни до умов договору в частині розміру позики та визначено її загальний розмір 577.108,89 грн.

Додатковою угодою № 6 від 19.05.2017 сторони дійшли згоди припинити дію договору з 15.06.2017.

Згідно з п. 2 додаткової угоди № 6, позичальник зобов'язується повернути в повному обсязі суму позики, отриману згідно договору, на рахунок позикодавця не пізніше 15.06.2017.

Як свідчать матеріали справи (платіжними дорученнями № 62425 від 16.11.2015, № 64921 від 16.11.2015, № 6412 від 04.02.2016, № 10961 від 29.02.2016, № 13604 від 16.03.2016) позивачем відповідачу було перераховано фінансову допомогу в загальному розмірі 577.108,89 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів в передбачений договором строк повністю не виконав, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 577.108,89 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 577.108,89 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Життя» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ) 577.108 (п'ятсот сімдесят сім тисяч сто вісім) грн. 89 коп. боргу, 8.656 (вісім тисяч шістсот п'ятдесят шість) грн. 64 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 17.07.2017.

Суддя В.В.Сівакова