ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017 року Справа № 904/8110/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Євстигнеєва О.С., Коваль Л.А.,

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

представники сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №84 від 30.06.2017 року; ОСОБА_2, провідний юрисконсульт юридичного відділу, довіреність №96 від 10.07.2017 року;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №1 від 08.11.2016 року;

від Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області: ОСОБА_4, державний виконавець, довіреність №129 від 10.01.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" в особі ліквідатора ОСОБА_5 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року, прийняту за наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у справі №904/8110/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" (м. Покров, Дніпропетровська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" (м. Дніпро)

про стягнення штрафних санкцій

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про (з урахуванням уточнень):

- визнання дій Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зокрема державного виконавця Росітюк Н.В. щодо звернення стягнення на грошові кошти боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" за платіжною вимогою № в-11/390 від 21.04.2017 року у розмірі 191051,29 грн. розміщені на ліквідаційному рахунку №4 в ПАТ "ОСОБА_6 Аваль" незаконними;

- визнання недійсною постанови державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження №51827708 від 11.05.2017 року;

- стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" грошових коштів у розмірі 191 051,29 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року (головуючий колегії, суддя Татарчук В.О., судді Юзіков С.Г., Загинайко Т.В.) скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задоволено частково:

- визнано незаконними дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо звернення стягнення на грошові кошти боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" за платіжною вимогою № в-п11/390 від 21.04.2017 року у розмірі 191051,29 грн., що розміщені на ліквідаційному рахунку №4 в ПАТ "ОСОБА_6 Аваль";

- визнано недійсною постанову Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про закінчення виконавчого провадження № 51827708 від 11.05.2017 року;

- відмовлено в задоволенні скарги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" грошових коштів у розмірі 191051,29 грн.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що у справі № 904/8514/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" 26.10.2016 року введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, тому з 26.10.2016 Новокодацький ВДВС не мав правових підстав здійснювати подальші виконавчі дії за виконавчим провадженням № 51827708.

Місцевий господарський суд встановив, що після визнання боржника банкрутом було неправомірно списано грошові кошти з ліквідаційного рахунку підприємства-банкрута за платіжною вимогою № в-11/390 від 21.04.2017 року. У звязку з чим місцевий господарський суд визнав відповідні дії Новокодацького ВДВС незаконними, а постанову про закінчення виконавчого провадження - недійсною.

Місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні скарги відповідача в частині стягнення з Державного бюджету України 191 051,29 грн., оскільки стаття 1212 Господарського процесуального кодексу України (в порядку якої подано скаргу на дії виконавчої служби) не передбачає можливості розгляду вимоги про стягнення коштів при розгляді скарги на дії органу державної виконавчої служби.

Не погодившись із ухвалою господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" в особі ліквідатора ОСОБА_5 звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року у справі №904/8110/15 в частині відмови в задоволенні скарги про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" грошових коштів у розмірі 191 051,29 грн.; стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" грошові кошти у розмірі 191 051,29 грн.; в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні скарги про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" грошових коштів у розмірі 191051,29 грн. місцевий господарський суд виходив лише з того, що стаття 1212 Господарського процесуального кодексу України не передбачає можливості розгляду вимоги про стягнення коштів під час розгляду скарги. Між тим, апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду та зазначає, що правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах. Апелянт зазначає, що визнання незаконними дій по списанню коштів та скасування оскаржуваної постанови без стягнення безпідставно списаних коштів не забезпечує ефективне відновлення порушеного права. За приписами статті 56 Конституції України та статті 1173 Цивільного кодексу України відповідальність за незаконні дії органів влади несе саме держава, тому, за доведеності вини органу державної виконавчої служби, вважає правомірними вимоги про стягнення неправомірно списаних коштів з Державного бюджету України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" в особі ліквідатора ОСОБА_5 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року, прийняту за наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у справі №904/8110/15 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий колегії суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Євстигнєєв О.С., Коваль Л.А., розгляд скарги призначений у судове засідання на 03.08.2017 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.08.2017 року, представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що списання коштів відбулося на підставі постанови про арешт коштів від 11.08.2016 року, а під час їх списання банк не повідомив про спеціальний режим рахунку боржника. Також Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вважає скаргу на його дії безпідставною та просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду від 04.07.2017 року, справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Позивач у справі, який змінив назву на Публічне акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду від 04.07.2017 року скасувати, провадження за відповідною скаргою боржника припинити.

Публічне акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Максима" пропущений строк на звернення зі скаргою, так постанову про закінчення виконавчого провадження боржник отримав 11.05.2017 року, з урахуванням приписів частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" та розпорядження Кабінету міністрів України від 16.11.2016 року №850-р "Про перенесення робочих днів у 2017 році" останнім днем на подання скарги є 23.05.2017 року, а скаргу подано 24.05.2017 року.

Оскільки боржник подав скаргу з пропущенням строку, строк місцевим господарським судом не відновлений, позивач вважає, що провадження за скаргою на дії органу державної виконавчої служби підлягає залишенню без розгляду, а апеляційне провадження - припиненню.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/8110/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на користь Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" 170 955 грн. - штрафних санкцій та 2 564,35 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року, яка постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2016 року залишена без змін, рішення господарського суду залишено без змін.

20.04.2016 року господарським судом Дніпропетровської області виданий наказ по справі № 904/8110/15 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на користь Публічного акціонерного товариства "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" 170 955 грн. - штрафних санкцій та 2 564,35 грн. - витрат по сплаті судового збору.

02.08.2016 року Новокодацьким Відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 51827708, накладений арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима", в тому числі на грошові кошти на поточному рахунку в ПАТ "ОСОБА_6 Аваль" № 4.

27.04.2017 року з ліквідаційного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" №4 в ПАТ "ОСОБА_6 Аваль" за платіжною вимогою Новокодацького ВДВС №в-11/390 примусово були списані грошові кошти у розмірі 191 051,29 грн.

11.05.2017 року Новокодацьким Відділом державної виконавчої служби винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 51827708, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку з фактичним виконанням рішення суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максима" вважає дії державної виконавчої служби по списанню коштів з ліквідаційного рахунку незаконними, постанову про закінчення виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню та просить стягнути з Державного бюджету України неправомірно списані кошти у сумі 191 051,29 грн.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону України Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 вказаної статті Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2016 року порушено провадження у справі № 904/8514/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з наслідками, передбаченими статтею 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

01.11.2016 року Новокодацьким Відділом державної виконавчої служби отримана вказана ухвала.

08.11.2016 року господарським судом Дніпропетровської області по справі № 904/8514/16 прийнято постанову про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_5

09.11.2016 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було розміщено повідомлення №37202 про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

17.11.2016 року Новокодацьким Відділом державної виконавчої служби отримана постанова від 08.11.2016 року по справі № 904/8514/16.

22.11.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Максима" направлене на адресу Новокодацького Відділу державної виконавчої служби повідомлення про банкрутство підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є законодавчим актом, що містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до норм загальних щодо регулювання порядку провадження у справах про банкрутство, відновлення платоспроможності боржника, визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, задоволення вимог кредиторів тощо.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - це визнана господарським судом неплатоспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження (частина 2 статті 19 вказаного Закону).

У разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до Закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, на підставі пункт 4 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах.

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (частина 7 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

З огляду на положення частини 7 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не припинена, оскільки провадження по справі № 904/8514/16 триває.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (частина 5 статті 39 наведеного Закону).

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав наведених вище, виноситься в день настання відповідних обставин (частина 2 статті 39 вказаного Закону)

За викладеного місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про те, що Новокодацький Відділ державної виконавчої служби повинен був зупинити виконавчі дії за виконавчим провадженням № 51827708 відповідно до пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", а в подальшому - закінчити виконавче провадження у зв'язку з визнанням боржника банкрутом відповідно до пункту 8 частини 1 статті 39 вказаного Закону.

Однак, після визнання боржника банкрутом було неправомірно списано грошові кошти з ліквідаційного рахунку підприємства-банкрута за платіжною вимогою №в-11/390 від 21.04.2017 року.

За встановлених вище обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що такі дії Новокодацького ВДВС є незаконними, а постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає визнанню недійсною.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про те, що списання відбулося правомірно на підставі постанови про арешт коштів від 01.08.2016 року, оскільки вимога №в-11/390, на підставі якої здійснено списання коштів, виставлена 21.04.2017 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство боржника та прийняття постанови про визнання його банкрутом (копії відповідної ухвали та постанови отримані органом державної виконавчої служби).

Місцевий господарський суд відмовив в задоволенні скарги в частині стягнення з Державного бюджету України 191 051,29 грн., з тих підстав, що стаття 1212 Господарського процесуального кодексу України не передбачає можливості розгляду вимоги про стягнення коштів при розгляді скарги на дії органу державної виконавчої служби.

Так, відповідно до частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання рішень господарських судів, яка може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється (пункт 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні скарги на дії державної виконавчої служби в частині стягнення з Державного бюджету України 191 051,29 грн.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що стягнення спірних коштів є ефективним способом захисту порушеного права, тому їх стягнення має відбуватись під час розгляду скарги на дії державної виконавчої служби.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 Цивільного кодексу України).

Право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через статтю 1 Господарського процесуального кодексу України. Так, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. При цьому, має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи інтерес потребує захисту. Звертаючись до суду позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Відповідно до приписів статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, чинним законодавством передбачено стягнення шкоди в порядку позовного провадження, а не під час розгляду скарги на дії державної виконавчої служби в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

За викладеного, апеляційний господарський суд вважає висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні скарги в частині стягнення з Державного бюджету України 191 051,29 грн.

Під час розгляду скарги на дії державної виконавчої служби, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідачем не було пропущено строк на оскарження дій державної виконавчої служби.

Так, відповідно до частини 5 статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 1212 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Згідно зі статтею 50 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, яким визначено його початок.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 51827708 від 11.05.2017 року була отримана ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" в день її прийняття, а скарга на дії державної виконавчої служби подана до суду 24.05.2017 року.

З урахуванням приписів статті 253 Цивільного кодексу України, статей 50, 1212 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем не було пропущено строк на оскарження дій державної виконавчої служби та відхиляє доводи позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення (ухвали) суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105-106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" в особі ліквідатора ОСОБА_5 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року, прийняту за наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у справі №904/8110/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року, прийняту за наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима" на дії Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у справі №904/8110/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 04.08.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя О.С. Євстигнєєв

Суддя Л.А. Коваль