ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 910/23385/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 13.03.2017 Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017
у справі№ 910/23385/16 господарського суду міста Києва
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
доПублічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна"
простягнення 31 985,04 грн.,
за участю представників:
від позивачаКучинський О.А.
від відповідачаПечерський П.М.
від третьої особине з`явився

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (далі ПАТ "Банк Михайлівський") про стягнення 20 000,00 грн. основного боргу, 10 956,00 грн. інфляційних втрат та 1 029,04 грн. 3% річних.
Рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23385/16 (суддя Головіна К.І.) у позові Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 (колегія суддів у складі: Мартюк А.І. головуючого, Зубець Л.П., Алданової С.О.) рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23385/16 залишено без змін.
Не погоджуючись із рішенням господарського суду міста Києва від 13.03.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/23385/16, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова є незаконними.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.07.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 08.08.2017 о 10 год. 40 хв.
Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак третя особа передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалась.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна" (далі ТОВ "Росінтек-Україна") (Постачальник) був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014 (далі Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався у 2014 році поставити Замовникові товар, зазначений у пункті 1.2 та у специфікації товару (додаток № 1 до Договору), а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар.
Найменування товару: лот № 2 авіаційні шини 1300х480 м.1А або еквівалент (далі товар), код 22.11.1. Шини та камери гумові нові, згідно з державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010. Кількість товару зазначена у специфікації товару (додаток № 1 до Договору) (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 1.4 Договору Постачальник здійснює постачання товару за цим Договором, після отримання від Замовника (командира військової частини НОМЕР_1 ) письмового повідомлення про готовість до виконання умов Договору, яким Замовник визначає обсяги закупівлі товару.
Пунктом 3.1 Договору визначено, що сума цього Договору становить 1 313 660,00 грн.
Розрахунки за товар здійснюються за фактом постачання згідно з чинним законодавством протягом 2014 бюджетного року, за умови проведення платежів Головним управлінням ДКСУ у Вінницький області, після отримання представником Замовника наступних документів: рахунку фактури; видаткової накладної; акта прийому поставленого товару; акта прийому, затвердженого командиром Військової частини НОМЕР_2 (п. 4.1 Договору).
Пунктом 5.1 Договору та специфікацією до Договору передбачено, що товар постачається до 01.10.2014, після відправлення Замовником Постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов Договору. Замовник може надавати таке повідомлення на поставку як повного обсягу товару, так і на партію товару.
Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 Договору місцем поставки товару є м. Вінниця, склад вантажоотримувача Замовника. Товар поставляється силами, засобами Постачальника. При цьому Постачальник за два робочі дні до постачання товару повинен повідомити Замовника про дату його постачання.
Згідно з п. 5.4 Договору перехід права власності та ризиків на товар відбувається після розвантаження на склад та передачі його в розпорядження вантажоотримувача Замовника. При передачі товару повинні бути оформлені наступні приймально-здавальні документи: видаткова накладна Постачальника, яка виписується в чотирьох примірниках; акт прийому (форма № 4, затверджена наказом МОУ від 24.12.2010 № 690) в чотирьох примірниках; копія сертифікату якості підприємства-виробника; оригінал або нотаріально завірена копія документа, який підтверджує виготовлення товару підприємством-виробником.
Датою виконання зобов`язань Постачальника з постачання товару є дата затвердження Замовником (командиром військової частини НОМЕР_1 ) акта прийому поставленого товару (форма додаток № 4 до Договору). Зазначений акт затверджується Замовником у термін не пізніше ніж п`ять днів від дати отримання військовою частиною НОМЕР_3 документів, які визначено у пункті 4.1 Договору (п. 5.5 Договору).
Відповідно до п. 6.2.1 Договору Замовник має право зменшити обсяги закупівлі товару та загальну суму Договору в залежності від реального фінансування видатків на цілі, передбачені специфікацією товару. Замовник у 10-денний строк з дня отримання інформації про зменшення бюджетних призначень на цілі, передбачені умовами Договору, письмово повідомляє Постачальника про зменшення обсягу закупівлі товару, у такому випадку сторони вносять відповідні зміни до Договору.
Згідно з п. 11.6 Договору Постачальником внесено забезпечення виконання умов Договору в розмірі 20 000,00 грн. Видом надання забезпечення виконання договору про закупівлю є гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 15.12.2014 № 639).
Також, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем був наданий позивачу гарантійний лист № 24-05-1814 від 25.07.2014 (Гарантія) про забезпечення виконання договору про закупівлю. Відповідно до умов вказаного гарантійного листа, ПАТ "Банк Михайлівський" (Гарант) зобов`язалося виплатити Військовій частині НОМЕР_1 (Бенефіціару) будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що становить 20 000,00 грн., після одержання Гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги Бенефіціара, у якій Бенефіціар заявляє щодо невиконання або несвоєчасного виконання Принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.
Гарант у десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги Бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної Гарантії, та перераховує на рахунок Бенефіціара суму, яка визначена в цій Гарантії.
Гарант має право відмовити Бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи: не відповідають умовам Гарантії; подані Гарантові по закінченню строку дії Гарантії.
Письмова вимога Бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу Гаранта разом з копією(ями) засвідченою(ними) Бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що Принципал (ТОВ "Росінтек-Україна") не виконав свої зобов`язання за договором; карткою із зразками підпису посадової особи Бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.
Зобов`язання Гаранта за цією гарантією припиняються у разі: сплати Бенефіціару загальної суми цієї Гарантії; закінчення строку, на який видана Гарантія; відмови Бенефіціара від свої прав за Гарантією шляхом повернення її Гарантові або шляхом подання Гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за Гарантією; закінчення строку дії договору.
Термін дії банківської Гарантії встановлений до 31.01.2015 включно. При цьому, Гарантія цілком і автоматично втрачає свою силу після закінчення строку Гарантії.
04.12.2014 позивач, повідомивши відповідача про порушення Принципалом (ТОВ "Росінтек-Україна") зобов`язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014, звернувся до ПАТ "Банк Михайлівський" з вимогою № 350/129/138/3074/пс, у якій просив виплатити належну йому гарантію у сумі 20 000,00 грн. Дана вимога позивача була підписана тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Сідаш В.В.
Відповідач листом № 24-02-4941 від 19.12.2014 відмовив позивачеві у задоволенні вказаної вимоги, посилаючись на те, що останнім не було надано всіх належним чином оформлених документів, а саме: 1) картки із зразками підпису посадової особи Бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копій документів, посвідчених Бенефіціаром, які підтверджують, що Принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі № 96/14 від 29.07.2014.
20.01.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 350/129/138/137/пс, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 Байдак Ю.А., про виплату грошових коштів у сумі 20 000,00 грн., визначених Гарантією.
У відповідь на вказану вимогу Гарант у своєму листі від 03.02.2015 № 24-05-1545 зазначив, що Бенефіціар не дотримався умов Гарантії та не надав Банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених Гарантією, а саме: 1) картки із зразками підпису посадової особи Бенефіціара (оригінал), що підписала вимогу, посвідченої нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копій документів, посвідчених Бенефіціаром, які підтверджують, що Принципал не виконав зобов`язання за договором. Крім того, Банк зазначив, що відповідно до умов Гарантії, остання видана з метою забезпечення виконання Принципалом зобов`язань за договором № АШ-1300 від 25.07.2014, а згідно з наданими позивачем документами невиконання зобов`язань Принципалом здійснено за іншим договором про закупівлю товару за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014, що також не відповідає умовам Гарантії.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися гарантією.
Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії (ст. 566 ЦК України).
Статтею 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Частиною першою статті 565 ЦК України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.
Водночас, у силу ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Навпаки, відповідно до ч. 3 ст. 565 ЦК України, якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, у п.п. 1, 2 глави 4 розділу ІІ передбачає, що банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, має переконатися в достовірності цієї вимоги. У разі отримання вимоги від бенефіціара банк-гарант (резидент) повинен перевірити справжність підписів на вимозі або в разі отримання повідомлення від іншого банку про виставлення бенефіціаром вимоги перевірити ключі, підписи, формат SWIFT. Одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.
Таким чином, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 № 3-63гс11).
У зв`язку із невиконанням ПАТ "Банк Михайлівський" гарантійних зобов`язань за Гарантією, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до господарського суду міста Києва з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 20 000,00 грн. основного боргу, 10 956,00 грн. інфляційних втрат та 1 029,04 грн. 3% річних.
Відмовляючи у позові Військової частини НОМЕР_1 , місцевий господарський суд, з яким погодився господарський суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при першому зверненні до ПАТ "Банк Михайлівський" із вимогою № 350/129/138/3074/пс від 04.12.2014 про сплату гарантії позивач порушив правила, встановлені ст. 563 ЦК України, оскільки, направляючи вказану вимогу, не додав до неї документів, передбачених Гарантією, а саме: копії(й) засвідченої(их) Бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що Принципал (ТОВ "Росінтек-Україна") не виконав свої зобов`язання за договором; картки із зразками підпису посадової особи Бенефіціара, що підписала вимогу, посвідченої нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством. При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що картка із зразками підпису посадової особи Бенефіціара надається останнім Гарантові у вигляді оригіналу.
Щодо другої вимоги № 350/129/138/137/пс від 20.01.2015, направленої позивачем відповідачу, про сплату гарантії у сумі 20 000,00 грн., господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що Військова частина НОМЕР_1 так само не надала Гаранту жодного документа, що передбачений гарантійним листом для виплати гарантії. Так, суди зазначили, що позивач не надав ні доказів порушення Принципалом зобов`язань за договором закупівлі, ні оригіналу картки із зразками підпису посадової особи Бенефіціара, що підписала вимогу, на що вказують додатки, а саме: завірена начальником відділу Сорокою Ю.А. копія картки із зразками підписів, завірена начальником Управління ГУ ДКС у Вінницькій області Бондарем О.М., та копія договору.
На підставі викладеного, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків про те, що долучені до вимог-1, 2 додатки не є належними документами, які підтверджують обставини, на які зроблено посилання Бенефіціаром, та не надають підстав для виплати гарантії позивачу.
Також, суди попередніх інстанцій, зазначивши, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі № 910/13716/15, яке набрало законної сили, встановлено, що зобов`язання ТОВ "Росінтек-Україна" з поставки товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014 було зменшено за ініціативою Військової частини НОМЕР_1 до 0 одиниць, 0,00 грн., про що сторони уклали додаткову угоду до договору закупівлі № 1 від 30.12.2014, дійшли висновків, що зобов`язання, забезпечене відповідачем (Гарантом), фактично припинило своє існування за ініціативою позивача до закінчення терміну дії Гарантії (31.01.2015), а тому не може бути простроченим.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд, з яким погодився господарський суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що позивачем не було дотримано умов Гарантії при зверненні до Бенефіціара з вимогою про сплату гарантійної суми, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 .
Проте, такі висновки господарських судів попередніх інстанцій є передчасними, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення господарського суду вказуються обставини справи, встановлені господарським судом, доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 105 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом (п.п. 1, 2, 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це, зокрема, і право на обґрунтоване рішення. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003).
Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, у відповідь на вимогу позивача № 350/129/138/137/пс про виплату грошових коштів у сумі 20 000,00 грн. відповідач у листі від 03.02.2015 № 24-05-1545 зазначив, що відповідно до умов Гарантії, остання видана з метою забезпечення виконання Принципалом зобов`язань за договором № АШ-1300 від 25.07.2014, а згідно з наданими позивачем документами невиконання зобов`язань Принципалом здійснено за іншим договором про закупівлю товару за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014, що не відповідає умовам Гарантії.
Проте, всупереч вимогам ч. 1 ст. 43 ГПК України зазначені обставини щодо невідповідності номера та дати договору у документах, наданих позивачем відповідачу на підтвердження невиконання зобов`язань, забезпечених Гарантією, номеру та даті договору, у забезпечення виконання зобов`язань за яким відповідачем було видано спірну Гарантію.
Так, судами попередніх інстанцій не встановлено, виконання зобов`язань за яким саме договором про закупівлю (за якими номером та датою) було забезпечено спірною Гарантією, та не з`ясовано, чи співпадає договір, у зв`язку з невиконанням якого позивач звернувся з позовом у даній справі, з договором, вказаним у Гарантії, про сплату грошової суми за якою заявлено позовні вимоги.
Крім того, господарські суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували, які саме документи були додані до вимог Військової частини НОМЕР_1 про сплату грошової суми відповідно до виданої Гарантії.
Також, в оскаржуваних рішенні та постанові суди не вказали, на підставі чого вони дійшли висновку про те, що картка із зразками підпису посадової особи Бенефіціара (позивача) надається останнім Гарантові (відповідачеві) у вигляді оригіналу, адже під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно з умовами Гарантії письмова вимога повинна бути відправлена, зокрема, разом з "карткою із зразками підпису посадової особи Бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством".
Як наслідок, обмежившись встановленням факту ненадання позивачем відповідачу разом з вимогою оригіналу картки із зразками підпису посадової особи Бенефіціара, суди попередніх інстанцій, всупереч вимогам ч. 1 ст. 43 ГПК України не встановили, яким нормативно-правовим актом регулюється порядок оформлення картки із зразками підпису, та не надали правової оцінки спірним правовідносинами з урахуванням відповідного нормативно-правового акта.
Так, суди не дослідили, чи посвідчені картки із зразками підписів, додані позивачем до вимог у копіях, відповідно до положень нормативно-правового акта, яким визначено порядок оформлення картки із зразками підписів, та умов Гарантії.
Крім того, у порушення приписів ч. 1 ст. 43 ГПК України суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином інші додатки до листів-вимог та не з`ясували, чи підтверджують ці документи невиконання Принципалом ТОВ "Росінтек-Україна" своїх зобов`язань за договором, як того вимагають умови Гарантії.
Також, колегією суддів касаційної інстанції визнаються передчасними висновки судів попередніх інстанцій про те, що у зв`язку з укладенням додаткової угоди до договору закупівлі № 1 від 30.12.2014 (якою зменшено зобов`язання ТОВ "Росінтек-Україна" з поставки товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 96/14 від 29.07.2014 до 0 одиниць, 0,00 грн.) зобов`язання, забезпечене відповідачем (Гарантом), фактично припинило своє існування за ініціативою позивача до закінчення терміну дії гарантії (31.01.2015), а тому не може бути простроченим, оскільки такі висновки зроблені без правової оцінки вказаних обставин у контексті ст.ст. 562, 565 ЦК України, а також за неповного дослідження наданих учасниками судового процесу доказів, зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2015 у справі № 910/13698/15 (том 1, арк. справи 84-86) та наказу господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у вказаній справі (том 1, арк. справи 27), які не отримали жодної правової оцінки під час вирішення даного спору.
Отже, суди попередніх інстанцій припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.
Враховуючи встановлені ст. 1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають права касаційній інстанції встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові акти підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене у даній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, дати належну правову оцінку зібраним у справі доказам, доводам та запереченням учасників судового процесу і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог закону, вирішити спір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 13.03.2017 у справі № 910/23385/16 скасувати.
Справу № 910/23385/16 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук