РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа №910/9774/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон-Щит"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Автопіца-К"

про стягнення 1 000 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пясецький Д.В. - представник за довіреністю № 25 від 03.07.2017 р.;

від відповідача: Гурська Н.П. - представник за довіреністю № 3/7 від 21.07.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон-Щит» до товариства з обмеженою відповідальністю "Автопіца-К" про стягнення 1 000 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.01.2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) №2501/15П.

Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі та перерахував відповідачу фінансову допомогу.

Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем виконав не в повному обсязі.

У зв'язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1 000 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.06.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.07.2017 року.

19.07.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі, на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2017 р., відповідач подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 24.07.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон-Щит» (позикодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Автопіца-К" (позичальник) укладено договір позики №2501/15П (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги).

Відповідно до п.1.1 договору позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти (суму позики), а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у визначений даним договором строк.

Сума позики за даним договором становить 2 504 000,00 грн. (п.2.1 договору).

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Даний договір набирає чинності та стає обов'язковим для виконання з моменту передання грошових коштів позичальнику та є дійсним на весь строк користування позикою, що встановлений в п. 5.1. цього договору (п.3.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору позика надається на безвідсотковій основі, тобто позикодавець не нараховує позичальнику та не отримує від останнього відсотки від суми позики.

Згідно з п.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що строк повернення позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) становить до 31 грудня 2016 року. Зазначений строк може бути змінено за погодженням сторін, що повинно бути оформлено відповідною додатковою угодою до цього договору.

Вся сума позика повинна бути повернена в межах строку, встановленого п. 5.1. цього договору. Позичальник має право повернути позику частинами, але в будь-якому випадку, до спливу строку, зазначеної в п. 5.1. договору, сума позики повинна бути повернута позикодавцю. Повернення (повністю або в частині) позики здійснюється в безготівковій формі на рахунок позикодавця (п.5.2 договору).

04.05.2016 року між сторонами договору укладено додаткову угоду №1 до договору позики №2501/15П від 25.01.2016 року (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги), відповідно до умов якої сторони домовились збільшити розмір позики за договором на 90 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що на виконання умов договору 26.01.2016 року позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 2 504 000,00 грн., та 05.05.2016 року - 90 000,00 грн. (на виконання умов додаткової угоди №1). В свою чергу відповідачем частково погашено суму боргу в розмірі 250 000,00 грн. Проте, в подальшому повернення позики у розмірі 2 344 00,00 грн. не здійснено у зв'язку з скрутним становищем.

В матеріалах справи наявний підписаний та скріплений печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків станом на 15.05.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон-Щит» та товариством з обмеженою відповідальністю "Автопіца-К" за договором №2501/15П від 25.01.16р. в якому зазначено заборгованість на користь між товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон-Щит» становить 2 344 000,00 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики №2501/15П від 25.01.2017 року (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) становить 2 344 000,00 грн.

Проте, оскільки позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 1 000 000,00 грн. та не можливість суду вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача визнаються обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в розмірі 1 000 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Автопіца-К" (01013, місто Київ, вул. Промислова, будинок 4/7, офіс 34, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон-Щит» (01001, місто Київ, вулиця Трьохсвятительська, будинок 9, офіс 1, ) основний борг в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 31.07.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий