ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Справа № 908/2410/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої, Л. Рогач

за участю представників: позивача Степанюк Д.О. - довір. від 01.09.16 відповідача не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"
на постановувід 04.04.2017 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№908/2410/16 господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"

до Фермерського господарства "Гранозан"
простягнення 734921,81 грн.
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ТОВ "АТ Каргілл" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до ФГ "Гранозан" про стягнення 734921,81 грн., з яких: 437592,51 грн. основного боргу, 61232,55 грн. пені, 224396,10 грн. штрафу, 11700,65 грн. - 3% річних на підставі приписів статей 526, 530, 610, 625, 655, 663, 712 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України.

Позивач, в обґрунтування позову, посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №СVS 59626 від 13.01.2014 р. в частині повного та вчасного проведення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що коригування ціни товару по відношенню до іноземної валюти згідно з умовами спірного договору здійснюється одноразово на момент виставлення рахунку-фактури або дати зарахування коштів на рахунок постачальника.

Водночас відповідач у відзиві на позов просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення 61232,55 грн. пені і 224396,10 грн. штрафу.

23.11.2016 р. до господарського суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята до розгляду судом, та в якій позивач просив стягнути з відповідача 437592,51 грн. основного боргу та 11700,65 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.01.2017 р. (судді: Колодій Н.А., Зінченко Н.Г., Корсун В.Л.) позов задоволено. Стягнуто з ФГ "Гранозан" на користь ТОВ "АТ Каргілл" 437592,51 грн. основного боргу, 11770,65 грн. - 3% річних.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є обґрунтованим та відповідає умовам договору.

За апеляційною ФГ "Гранозан" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Марченко О.А., Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.), переглянувши рішення господарського суду Запорізької області від 23.01.2017 р. скасував його в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 402703,79 грн.

Виклав перший та другий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Позовні вимоги ТОВ "АТ Каргілл" до ФГ "Гранозан" задовольнити частково. Стягнути з ФГ "Гранозан" на користь ТОВ "АТ Каргілл" 34888,72 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 11700,65 грн. та 698,84 грн. суми судового збору."

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 23.01.2017 р. залишено без змін.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором становить 34888,72 грн., яка підлягає стягненню з останнього.

ТОВ "АТ Каргілл" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, з урахуванням пояснень, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р., а рішення господарського суду Запорізької області від 23.01.2017 р. залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського суду України.

Скаржник вказує на те, що коригування ціни товару, зокрема, станом на 05.09.2016 р. (рахунок-фактура № 59626/839) було здійснено ним у відповідності до умов укладеного між сторонами у справі договору.

Він наголошує на простроченні відповідачем оплати товару та зазначає, що коригування ціни товару на момент виставлення рахунку-фактури для остаточного розрахунку не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 188 Господарського кодексу України.

Від відповідача судом отримано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити без змін постанову у справі, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 13.01.2014 р. між ТОВ "АТ Каргілл" - постачальником та ФГ "Гранозан" - покупцем був укладений договір поставки № СVS 59626, згідно з яким у порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно зі специфікаціями до цього договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1, 3.4 договору загальна кількість товару, ціна, порядок розрахунків за окремий товар, а також необхідність забезпечення виконання зобов'язання покупця визначаються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4 договору.

Покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість товару платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (пункт 3.4.3.1); покупець зобов'язаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно умов цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації (пункт 3.4.3.2).

Базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікації. Вказані в ній в гривнях ціна і вартість товару (тобто остаточна ціна і вартість товару) підлягають коригуванню на момент виставлення рахунка-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (у випадку сплати за простроченим рахунком), якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації (пункт 3.4.3.3).

Згідно з пунктом 3.4.3.4.4 договору у випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни товару здійснюється за наступною формулою:

Остаточна ціна товару = К1* ((базова ціна товару/ К2- ОЧ1/К3/К-ть-ОЧ2/К4/К-ть...-ОЧn/Kn/К-ть) - ОЧ1/К3/К-ть *Зм*М-ОЧ2/К4/К-ть*Зм*М...-ОЧn/Kn/К-ть*Зм*М)+ОЧ1/К-ть+ОЧ2/К-ть+... ОЧn /К-ть, де:

Базова ціна товару, вказана у специфікації;

К1-курс долару США на дату виставлення рахунку - фактури для здійснення остаточного розрахунку;

К2- курс долару США на дату підписання специфікації;

К3, К4... Kn- курс банку долару США на дату фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника;

Зм - коефіціент для розрахунку розміру знижки за кожний повний місяць дострокової оплати, як зазначено у відповідній специфікації;

М - кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку, як зазначено у специфікації;

ОЧ1, ОЧ2... ОЧn - часткова оплата суми специфікації;

К-ть - кількість товару, вказана у специфікації.

Під курсом банку розуміється середній курс ПАТ "КІБ Креді Агріколь" долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з підписом уповноваженої особи банку та печаткою банку (пункт 3.4.2.2 договору).

У пункті 3.7 сторони передбачили, що оплата товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, з урахуванням положень цього договору.

На виконання умов договору поставки сторони підписали специфікацію №1/59626 від 13.01.2014 р., якою визначені, окрім іншого, такі умови поставки: товар - аміачна селітра, в кількості 120 т, базова ціна 1 т без ПДВ - 3329,20 грн., загальна вартість з ПДВ - 479404,80 грн., строк поставки товару - до 16.02.2014 р.; термін сплати повної вартості товару - до 10.10.2014 р.; коригування ціни здійснюється відповідно до положень договору.

У специфікації також визначені додаткові умови: у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар згідно з виставленим рахунком.

Господарські суди також встановили, що позивач за видатковою накладною № 31004/459003 від 12.02.2014 р. поставив відповідачу товар на загальну суму 479404,80 грн., який був останнім прийнятий, що підтверджується актом №1 від 12.02.2014 р. приймання - передачі мінеральних добрив за договором поставки № СVS 59626 від 13.01.2014 р.

Вартість поставленого товару позивачем була збільшена (скоригована у зв'язку зі збільшенням курсу долара США станом на 09.10.2014 р.) до 747987,01 грн., як слідує з рахунку-фактури №59626/11213 від 09.10.2014 р. (дійсний до 10.10.2014 р.), виставленому відповідачу.

Відповідач вартість отриманого товару оплатив у розмірі 713098,29 грн. (банківські виписки від 19.11.2014 р., від 24.09.2015 р. від 27.11.2015 р., від 15.12.2015 р., від 28.12.2015 р.), тобто з простроченням.

В подальшому, як встановили суди, позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №59626/839 від 05.09.2016 р. згідно з яким заборгованість останнього за поставлений товар складає 437592,51 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "АТ Каргілл" про стягнення з ФГ "Гранозан" 437592,51 грн. основного боргу та 11700,65 грн. - 3% річних.

При цьому, за розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с. 38), відповідач не сплатив вартість отриманого товару у повному обсязі та у встановлений договором строк, у зв'язку з чим заборгував станом на 05.09.2016 р. - 437592,51 грн. Ця сума є різницею між остаточною ціною товару станом на 05.09.2016 р., яка складає 1150690,80 грн. (з розрахунку: 9589,09 грн. за 1 т х 120 т = 1150690,80 грн.), та сумою часткової сплати - 713098,29 грн. (1150690,80 - 713098,29 = 437592,51 грн.). При розрахунку остаточної ціни товару станом на 05.09.2016 р. позивач застосував курсову різницю між курсом долара США станом на день підписання специфікації та курсом долара США станом на 05.09.2016 р. та, як вже зазначалося, на цю суму позивач виставив рахунок-фактуру №59626/839 від 05.09.2016 р. до оплати відповідачем 437592,51 грн. за несплату 45,634 т поставленої селітри аміачної.

Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 цього ж Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Кодексу).

Відповідно до статті 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (стаття 632 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Як вже зазначалося, позивач, звертаючись з даним позовом, просив стягнути з відповідача 437592,51 грн. заборгованості за договором поставки № СVS 59626 від 13.01.2014 р. та 11700,65 грн. - 3% річних.

Отже, спір між сторонами стосується виконання умов договору поставки, а відтак до предмету дослідження у даній справі входить встановлення обставин пов'язаних з поставкою позивачем та отриманням відповідачем спірної продукції за вказаним договором, з підтвердженням цього відповідними документами, виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару, його ціна, умови та порядок проведення розрахунків за товар, відтак дослідженню підлягає зміст укладеного між сторонами договору.

За приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За приписами статті 105 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову.

У постанові мають бути зазначені, зокрема, обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно - правових актів та у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Проте, як вбачається зі змісту оскарженої постанови, вказані приписи законодавства судом апеляційної інстанції були залишені поза увагою, належна правова оцінка положенням спірного договору, зокрема, щодо ціни товару (остаточна ціна і вартість товару з урахуванням процедури її коригування), умов та порядку проведення розрахунків за отриманий товар, а також моменту здійснення оплати, в порушення вимог статті 105 Господарського процесуального кодексу України апеляційним господарським судом надана не була, підстави для нарахування та стягнення спірної заборгованості у відповідності до умов договору судом з'ясовані та визначені не були, розрахунок заявленої до стягнення суми на відповідність його вимогам закону та договору достеменно перевірений не був, відповідні обставини, які входять до предмета доведення даного позову, не досліджені.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Загальними вимогами процесуального права, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову; без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо; всупереч приписам статей 4-2, 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не надав належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, не встановив при цьому істотних обставин справи, в зв'язку з чим дійшов передчасних висновків за наслідками вирішення спору.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі №908/2410/16 господарського суду Запорізької області скасувати, справу направити на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач