ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" серпня 2017 р. Справа № 916/1412/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (м. Київ), в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту), (м. Одеса);

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (м. Одеса);

про стягнення 2076218,88 грн.;

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту), звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ", про стягнення 2076218,88 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на використання відповідачем протягом 2016 року частини інфраструктури позивача, обовязок сплачувати за таке користування, докази пересування транспорту по території порту, вартість безпідставно використаних послуг оцінює в 2076218,88 грн. (173018,24грн. щомісячно), що дорівнює сумі витрат позивача на підтримання інфраструктури з урахуванням долі відповідача у її використанні.

В якості правової підстави для стягнення посилається насамперед на ст.ст.1212, 1213 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 174 господарського кодексу України.

З посиланням на ці та інші вказані у позовній заяві та поясненнях обставини просить задовольнити позов.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на використання портової інфраструктури на підставі укладених з позивачем договорів, недоведеність розміру щомісячної вартості використання інфраструктури, відсутність в нього грошових зобовязань перед позивачем з зазначених у позові підстав, безпідставність посилань на ст.1212 Цивільного Кодексу України внаслідок відсутності факту набуття відповідачем будь-якого майна за рахунок позивача, неможливість визначити вартість цього майна в звязку з відсутністю факту його отримання відповідачем. З цих та інших викладених у відзиві на позов та поясненнях підстав просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач вказує на використання відповідачем, в тому числі протягом 2016 року, інфраструктури позивача для здійснення господарської діяльності в якості стивідорної компанії, а саме доріг загального користування. В якості підтвердження цих обставин надав до суду копії документів щодо обробки автотранспорту та вантажів, які пересувались на термінал відповідача.

Відповідач факт здійснення діяльності на території порту не заперечує, надані позивачем документи під сумнів не ставить.

В якості правової підстави для стягнення плати за користування позивач вказує на ст.ст.1212, 1213 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України.

Так відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного Кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

П.4 ст.174 Господарського кодексу України також визначає, що господарські зобов'язання можуть виникати в тому числі внаслідок придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

З вказаних правових норм вбачається, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна, тобто особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, таке набуття або збереження майна здійснюється за рахунок іншої особи.

По-третє, відсутні правові підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК)

При цьому ст.1212 Цивільного Кодексу України передбачає обовязок не просто передати, а саме повернути майно.

Крім того, п.1 ст.1213 Цивільного Кодексу України в якості способу захисту права визначає саме повернення майна в натурі, і лише у разі неможливості цього, п.2 вказаної статті допускає стягнення його вартості. Не кореспондується з обовязком повернути майно і заявлена вимога про стягнення вартості послуги.

З урахуванням цього, суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що „вартість безпідставно набутих послуг з використання інфраструктури може розглядатися як повернення майна в натурі у розумінні ст.ст.1212, 1213 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до вимог чинного процесуального законодавства, позивач самостійно визначає предмет позову та правові підстави для його задоволення.

Позивач вказує на безпідставне використання відповідачем інфраструктури позивача у частині доріг загального користування без здійснення оплати за таке користування. У Постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 910/1913/14 висловлено наступну правову позицію: „Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Разом з цим, виходячи з обставин справи, суд не вбачає підстав для застосування до виниклих правовідносин ст.1212 Цивільного Кодексу України та п.4 ст.174 Господарського кодексу України, оскільки відсутній сам факт набуття або збереження відповідачем будь-якого майна позивача.

Відсутність такого майна, в свою чергу унеможливлює як його повернення в натурі, так і відшкодування його вартості за правилами п.2 ст.1213 Цивільного Кодексу України.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм та конкретних обставин справи, суд не вважає, що вартість використання майна чи послуги можна розглядати як набуте або збережене майно в розумінні ст.1212 Цивільного Кодексу України та п.4 ст.174 Господарського кодексу України.

Статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.32 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача 2076218,88 грн. вартості безпідставно набутих послуг з використання інфраструктури позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1212, 1213 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України, ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 11.08.2017 року. Повний текст рішення складений 16 серпня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков