ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Справа № 911/1701/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 263970,52 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Мосійчук О.В. (довіреність б/н від 08.09.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.06.2017 року);

від третьої особи: Костюк О.М. (довіреність № 062/02/07-133 від 10.01.2017 року).

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 263970,52 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.06.2017 року порушено провадження у справі № 911/1701/17 та призначено до розгляду на 03.07.2017 року.

30.06.2017 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання 03.07.2017 року представник треттої особи не з'явився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 08.06.2017 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 26.07.2017 року.

26.07.2017 року відповідачем подано заяву про відкладення розгляду справи. 26.07.2017 року представником позивача подано письмові пояснення по суті спору. В судове засідання 26.07.2017 року відповідач не з'явився, третя особа вимог ухвали Господарського суду Київської області від 08.06.2017 року не виконала. Розгляд справи відкладався до 09.08.2017 року. Також ухвалою від 26.07.2017 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 09.08.2017 року позивач та третя особа позовні вимоги підтримали та надали додаткові докази та пояснення. Відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 08.07.2015 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Орендодавець), Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва (надалі - Підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (в минулому Дмитренко, надалі - Орендар) було укладено Договір № 1960 від 08.07.2015 року про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець на підставі протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади м. Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 20.05.2015 року (протокол № 9) передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1, корпус № 10 для розміщення їдальні, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

За умовами п. 1.2. Договору, цей Договір визначає взаємовідносини Сторін щодо строкового, платного користування Орендарем об'єктом оренди.

Відповідно до п. 2.1 Договору з урахуванням змін внесених відповідно до Договору № 1 від 22.09.2016 року про внесення змін до Договору № 1960, об'єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 138,78 кв.м. у т.ч. на 1 поверсі 138,78 кв.м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Відповідно до п. 9.1. Договору № 1960 строк дії Договору встановлено з 08.07.2015 року по 06.07.2018 року.

Розділом 3 Договору передбачено порядок та умови сплати орендарем орендної плати. Зокрема, п. 3.5. Договору передбачено, що орендна плата сплачується Орендарем на рахунок Підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (Балансоутримувача), яким є Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі.

Акт приймання-передачі об'єкту оренди між сторонами підписано 08.07.2015 року та в подальшому з урахуванням змін, внесених відповідно до Договору № 1 - 22.09.2016 року.

Орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця (п.3.6. Договору).

Позивач в позові посилаючись на ст.ст. 796, 797 Цивільного кодексу України, стверджує, що відповідач зобов'язаний крім встановленої Договором орендної плати також відшкодувати йому, як балансоутримувачу, понесені витрати на сплату земельного податку.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України, а справляння плати за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 5.2. Додатку 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 (у редакції рішень Київської міської ради від 28.01.2015 року №58/923 та від 22.12.2015 року N 57/57) Положення про плату за землю в місті Києві, ставка податку за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється в розмірі 3% від їх нормативно-грошової оцінки, за винятком земельних ділянок зазначених у пунктах 5.3 -5.6 цього Положення.

Відповідне роз'яснення на офіційний запит позивача було отримано від Головного управління ДФС України в листі від 19.05.2016 року № 11119/10/26-15-12-04-18, відповідно до якого застосовується 3% ставка податку за земельні ділянки, нормативно-грошову оцінку яких проведено та які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності).

У зв'язку з чим, позивач в позові, посилаючись на норми податкового законодавства та обставини щодо встановлення ставки земельного податку, стверджує, що саме відповідач має сплачувати земельний податок, а в частині, сплаченій позивачем, відповідач має відшкодувати відповідні понесені позивачем витрати.

Позивач стверджує, що не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним Олександрівська клінічна лікарня м. Києва перераховує земельний податок за платника земельного податку (орендаря), чим порушує вимоги діючого законодавства України.

Також, позивач в позові зазначає, що розрахунок орендної плати здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 21.04.2015 року №415/1280.

Відповідно до рішення III сесія VII скликання Київської міської ради від 21.04.2015 року N 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» передбачається, що орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у під пункті 6.5 цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності.

Пунктом 6.5. Положення встановлюється, що крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств - балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди.

Позивач в позові стверджує, що ФОП ОСОБА_1 є платником земельного податку на загальних підставах, та у відповідності до п. 284.3 статті 284 Податкового кодексу України, п.6.5. Рішення Київради від 21.04.2015 року № 415/1280, зобов'язана сплачувати земельний податок за користування об'єктом оренди у розмірі 3% від його нормативно грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу).

У зв'язку з чим, позивач зазначає, що виставляв відповідачу рахунки-фактури та акти виконаних робіт на оплату відшкодування земельного податку до 10 числа поточного місяця.

Однак, відповідач зобов'язання в частині відшкодування витрат по сплаті земельного податку належним чином не виконує чим спричиняє значні збитки Олександівській клінічній лікарні м. Києва, як бюджетній установі, які позивач вимушений компенсувати за власний рахунок.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач починаючи з лютого 2016 року перестав відшкодовувати балансоутримувачу земельний податок. Станом на 01.05.2017 року заборгованість по сплаті земельного податку складає 176 355,66 грн.

З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача направлялась претензія-вимога щодо відшкодування суми земельного податку, які залишені без відповіді та задоволення.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 509, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України стверджує про виникнення у відповідача зобов'язань щодо сплати на користь позивача сум земельного податку, пропорційно займаній площі земельної ділянки за період з лютого 2016 року по початок травня 2017 року в сумі 176 355,66 грн., а у зв'язку з прострочення виконання відповідних грошових зобов'язань, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України також просить стягнути з відповідача 6 609,69 грн. 3% річних, 29 625,28 грн. інфляційних, також просить стягнути 51 379,89 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідні нарахування проведені за період з 01.02.2016 року по 01.05.2017 року.

Третьою особою в ході розгляду спору підтримані викладені в позові обставини та зазначено, що станом на дату звернення до суду з позовом відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 176 355,66 грн. по відшкодуванню земельного податку, 51 379,89 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 6 609,69 грн. 3% річних та 29 625,28 грн. інфляційних.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечував. Відповідач у відзиві зазначив, що відповідно до п. 2.1 Договору об'єктом оренди є лише нежиле приміщення згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину договору. Відповідно до всього змісту Договору інших об'єктів оренди, в тому числі у вигляді будь-якого розміру земельних ділянок не передбачено.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 22 Методики розрахунку орендної плати за користуванням майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київ ради 22.09.2011 року № 34/6250, та відповідно до конкурсної пропозиції на дату підписання договору (додаток № 1), становить без ПДВ 71,93 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому складає 9 825,00 грн. (без ПДВ) за перший місяць оренди.

Інші платежі, крім зміни відповідних цін і тарифів, податку на додану вартість, який сплачуться разом з орендною платою, вартості комунальних послуг, Договором не передбачено.

Витрати на утримання прибудинкової території, вартості послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внтурішньо будинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі покрівлі, фасаду, вивозу сміття, тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з підприємством-балансоутримувачем або організаціями, що надають такі послуги.

Компенсація орендарем витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, жодним пунктом Договору не передбачено.

Відповідач зазначає, що 22.09.2016 року сторонами за взаємною згодою були внесені зміни до Договору № 1960 від 08.07.2016 року, які стосувались лише збільшення орендованої площі до 138,78 кв.м. та збільшення розміру орендної плати до 73,26 грн за 1 кв. м. орендованої площі. Всі інші умови Договору залишились незмінним, про що заначено п. 2 угоди.

Рішенням III сесії VII скликання Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1480 скасовано рішення від 22.09.2011 року № 34/6250 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» та затверджено у новій редакції.

Однак, у п. 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва від 21.04.2015 року № 415/1280 зазначено, що крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем.

Аналогічні положення законодавчо були закріплені і у п. 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 року № 34/6250.

У зв'язку з чим, відповідач зазначає, що для стягнення додаткових витрат необхідно було укласти відповідний договір про компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, а також надіслати пропозицію про укладення такого договору.

Однак, відповідного договору між сторонами не укладалось, позивач не звертався до відповідача за врегулюванням відповідного питання.

Крім того, відповідно до п. 4.2.13 Додатку 4 до рішення Київської міської ради від 21.04.2015 N 415/1280 щодо затвердження типового договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т. п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами-постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників).

Згідно з п. 4.2.14 Типового договору, викладеного у Додатку 4 до рішення Київської міської ради від 21.04.2015 року N 415/1280, орендар зобов'язаний самостійно сплачувати на підставі договору з підприємством-балансоутримувачем, пропорційно орендованій площі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж та компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не є учасником земельних відносин і користувачем земельної ділянки в розумінні вимог чинного законодавства, відповідні договори про відшкодування витрат балансоутнимувача на сплату земельного податку між сторонами не укладались, відстуні підстави для виникнення у відповідача зобов'язань по сплаті чи відшкодуванню земельного податку. Зобов'язання за укладеним Договором оренди майна відповідачем виконуються належним чином, у відповідності до погоджених в ньому умов.

Дослідивши викладені в позові обставини та наявні у справі докази, з врахуванням заперечень відповідача, судом встановлено наступне.

Позивач в позові посилається на норму ст. 269 Податкового кодексу України, яка передбачає, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі та на ст. 270 Податкового кодексу України, яка визначає, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Таким чином, з огляду на наведені норми податкового законодавства, земельний податок сплачується власниками або землекористувачами земельних ділянок безпосередньо до органу, контролюючого сплату податків (тобто фіскальної служби) на підставі поданої ними податкової декларації.

Таким чином, оскільки в розумінні Земельного кодексу України відповідач не є учасником відповідних відносин щодо землекористування, з ним не укладено договір оренди чи суборенди землі, відсутні підстави стверджувати, що відповідач є плаником земельного податку. Крім того, в такому разі відповідач мав би самостійно подавати податкову декларацію і сплачувати відповідні суми безпосередньо до фіскальної служби, а не позивачу.

З огляду на викладене, фактично спір у справі стосується вимог підприємства-балансоутримувача (позивача) про відшкодування відповідачем витрат на сплату земельного податку пропорційно займаній площі, що мє відбуватись на підставі відповідних договірних домовленостей сторін чи на підставі відповідної вказівки законодавства, що також виключає твердження позивача, що відповідач є платником земельного податку.

В ході розгляду справи позивач надав витребувані судом додаткові докази та пояснення, в яких визначив, що позовна заява стосується відмови відповідача ФОП ОСОБА_1 у відшкодуванні позивачу - Олександрівській клінічній лікарні м. Києва витрат по сплаті земельного податку, який позивачем сплачується до місцевого бюджету відповідно до поданої декларації з плати за землю на підставі проведеної нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Також, позивач надав докази щодо наявності саме у нього права користування земельною ділянкою по вул. Мечнікова, 1/39 (на даний час вул. Шовковична, 39/1) в Печерському районі, під існуючу лікарню, яка згідно Плану земельної ділянки № 21464 в м. Києві по вул. Мечнікова, 1/39 Печерського району має площу близько 11,2671 га. Однак, відповідна площа є неточною, оскільки тезнічна документація на відповідну земельну ділянку перебуває в стадії розроблення.

Позивач підтвердив, що платником земельного податку до місцевого бюджету відповідно до вимог Земельного та Податкового кодексів України є Олександрівська клінічна лікарня м. Києва. Підставою зобов'язань позивача щодо сплати земельного податку є Податкова декларація з плати за землю, яка в обов'язковому порядку щороку подається та реєструється в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, та за якою не пізніше 20 числа, що настає за звітним періодом сплачується земельний податок до місцевого бюджету.

Позивач у точнив, що зобов'язання відповідача щодо сплати земельного податку виникає на підставі ст.796 Цивільного кодексу України відповідно до якої одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою (ст.797 Цивільного кодексу України).

Розрахунок орендної плати здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 21.04.2015 р. № 415/1280. Вказаною методикою передбачено, що окрім орендної плати Орендарі зобов'язані компенсувати витрати підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди (п.6.5. Методики).

Також, позивач пояснив, що приміщення, в якому здійснюється господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 знаходиться в 10-му корпусі Лікарні, 10-й корпус «Лікувальний корпус» є окремою будівлею і згідно технічного паспорту складається з 9-ти поверхів, має загальну площу приміщень 15291,6 кв.м.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 6 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням III сесія VII скликання Київської міської ради від 21.04.2015 року N 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» визначено орендну плату та інші платежі.

Зокрема, п. 6.4. ст. 6 Положення визначено, що орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у п.п. 6.5. цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності.

У разі несвоєчасної сплати орендної плати орендар сплачує пеню. Розмір пені визначається в договорі оренди і не може перевищувати розміру, встановленого законодавством.

Згідно з п. 6.5. ст. 6 Положення, крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та плату за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем або відповідними особами, що надають такі послуги.

Таким чином, відповідним п. 6.5. ст. 6 Положення чітко визначено, що орнедар сплачує саме компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, що відбувається на підставі укладеного між орендарем та підприємством-балансоутримувачем договору.

Відповідне положення спростовує посилання позивача та третьої особи на виникнення у відповідача податкових зобов'язань зі сплати земельного податку. Відповідні зобов'язання виникають у особи землекористувача, якою є позивач і в залежності від фактично понесених витрат підлягають відшкодуванню орендарем (пропорційно площі займаної земельної ділянки), що має бути врегульовано відповідним укладеним між орендарем та підприємством-балансоутримувачем договором про відшкодувоання (в тому числі і інших витрат підприємства-балансоутримувача).

Відсутність відповідного договору (чи відсутність в договорі оренди відповідної умови про відшкодування), в якому має бути визначено розмір, порядок та строки відшкодування, виключає настання у орендаря договірних зобов'язань з відшкодування витрат балансоутримувача (щодо сплати земельного податку) і свідчить про погодження інших умов оренди без відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогами про укладення договору про відшкодування інших витрат, в тому числі понесених на сплату земельного податку, в якому мають бути зафіксовані розмір земельної ділянки та розмір податку, який сплачується підприємством-балансоутримувачем з відповідної земельної ділянки і підлягає відшкодуванню орендарем.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 796 Цивільного кодексу України визначено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Згідно зі ст. 797 Цивільного кодексу України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Однак, відповідні норми ст.ст. 796, 797 параграфу 4 глави 58 Цивільного кодексу України регулюють правовідносини щодо найму будівлі або іншої капітальної споруди, тобто йде мова про передачу в оренду окремо розташованих цілісних об'єктів оренди (будівлі, окремі споруди), розташованих на пов'язаній саме з такими об'єктами земельній ділянці повністю одному орендарю.

В даному випадку орендоване майно є приміщенням, яке становить лише незначну частину будівлі 9-ти поверхового корпусу № 10 лікарні, загальна площа якого виходячи з наданих позивачем відомостей складає 15291,6 кв.м, тобто частка орендованого приміщення припадає на 0,9% від загальної площі всіх 9-ти поверхів будівлі.

При цьому, з наданих позивачем доказів та пояснень не можливо встановити походження використаного в розрахунку значення загальної площі будівель 53846,20 кв.м та значення площі земельної ділянки 94197,41 кв.м (що складає майже 9,5 га землі).

Позивач не наводить площі забудови 9-ти поверхового корпусу № 10 лікарні, однак, враховуючи загальну площу 15291,6 кв.м, площа забудови (тобто зайнята будівлею площа земельної ділянки) є неспіврозмірно меншою, ніж наведена позивачем в розрахунку площа земельної ділянки. Однак, позивачем в розрахунку не надано відомостей щодо наявності чи відсутності інших корпусів та їх площі та не обґрунтовано, що вся спірна будівля 9-ти поверхового корпусу № 10 Олександрівської лікарні в центрі Києва займає 9,5 га землі.

Також, як вбачається з довідки № Ю-28340/2017 про розміри нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 01.03.2017 року, нормативну грошову оцінку проведено щодо земельної ділянки загальною площею 94197,41 кв.м. Тобто відповідне значення стосується площі всієї земельної ділянки, з якої позивач сплачував земельний податок.

В той же час, згідно даних відповідної довідки, на землі без орендарів та споруд припадає 92399,36 кв.м, частина земельної ділянки, що припадає на орендарів будівель та споруд становить лише 1798,05 кв.м (вартість 27576848,05 грн.). Також, довідково зазначено, що ставка податку 3% розраховується щодо земельної ділянки 1798,05 кв. м, щодо решти землі ставка земельного податку становить 0%.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість та неправомірність наданого позивачем розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. В разі застосування правильних вихідних даних, площа земельної ділянки, з якої підлягає сплаті земельний податок за ставкою 3% , і яка пропорційно відповідає орендованій відповідачем площі приміщення, є значно меншою, ніж розраховано позивачем.

Норма п.п. 284.3 ст. 284 Податкового кодексу України, на яку посилається позивач, передбачає, що якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території. Тобто, відповідна норма визначає порядок сплати та розмір земельного податку, який має сплачувати позивач з земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, що здаються в оренду (на загальних підставах). В даному випадку стосовно площі 1798,05 кв.м частини земельної ділянки, що припадає на орендарів будівель та споруд, з якої і має розраховуватись пропорційно частка відповідача.

Однак, оскільки, між сторонами відсутні договори щодо відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача на сплату земельного податку, відсутня норма законодавства, яка передбачає безумовне зобов'язання орендаря здійснювати відшкодування, зобов'язання згідно з п. 6.5. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва від 21.04.2015 року № 415/1280 опосередковано умовою про наявність договору про відшкодування, у відповідача не виникають відповідні зобов'язання щодо компенсації позивачу витрат на сплату земельного податку (до того ж неправомірно розрахованих). Також, відсутні домовленості сторін щодо розміру, порядку нарахування та строків сплати відповідних компенсаційних платежів. Наведені обставини виключають існування заборгованості відповідача перед позивачем з відшкодування сум земельного податку в наведеній в позові сумі, що також виключає прострочення сплати відповідного зобов'язання та підстави для нарахування пені, річних, інфляційних.

Відповідно до ч.1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.08.2017 року.

Суддя Т.П. Карпечкін