ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р.Справа № 922/1840/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків
до Харківського національного технічного університету сільського господарства імені ОСОБА_1 в особі Навчального Центру Харківського національного технічного університету сільського господарства імені ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 1831,52 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 007ДР-43-1216 від 30.12.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. П. Василенка (відповідач) заборгованість за договором на постачання природного газу № 2015/ТП-БО-19658 від 17.08.2015 р. в сумі 1831,52 грн., з яких: 1301,28 грн. - сума основного боргу; 268,82 грн. - пеня; 51,68 грн. - 3% річних; 209,74 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 06.06.2017 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.07.2017 р. о 10:00.

Ухвалою суду від 19.07.2017 р. була задоволена заява представника позивача (вх. № 23260 від 19.07.2017 р.) та вирішено вважати відповідачем по справі - Харківський національний технічний університет сільського господарства ім. П. Василенка в особі Навчального центру Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка (код 34017216) (61024, Харків, вул. Чайковського, будинок 19), розгляд справи відкладено на 01.08.2017 р. о 14:30.

Відповідач про судове засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання його представник не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

17 серпня 2015 р. між сторонами був укладений договір на постачання природного газу № 2015/ТП-БО-19658 (надалі - договір).

Також, між сторонами 17 серпня 2015 р. та 18 листопада 2015 р. були укладені додаткові угоди до договору на постачання природного газу № 2015/ТП-БО-19658.

Відповідно до положень п. 1.1. договору позивач зобов'язувався поставити природний газ, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках та порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 4.6. договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем в розмірі 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач на виконання умов договору надав відповідачу - Навчальний центр Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка послуги з постачання природного газу у кількості:

- жовтень 2015 р. - 0,085 тис.куб.м. на загальну суму 762,82 грн. (акт № ХОЗ00007702 приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 р. до договору);

- листопад 2015 р. - 0,075 тис.куб.м. на загальну суму 673,06 грн. (акт № ХОЗ00013966 приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 р. до договору);

- грудень 2015 р. - 0,067 тис.куб.м. на загальну суму 601,27 грн. (акт № ХОЗ00020208 приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. до договору).

Однак, відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушував суттєві умови договору.

Відповідно до п. 3.6. договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним між сторонами актом приймання-передачі газу.

Станом на 01.04.2017 р. сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 1301,28 грн.

При цьому суд зазначає, що доказів сплати відповідачем позивачу заборгованості у розмірі 1301,28 грн. в матеріалах справи не міститься.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості відповідачем не сплачена. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в сумі заборгованості у розмірі 1301,28грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних суд приходить до висновку, що нарахування інфляційних у розмірі 209,74 грн. та 3% річних у розмірі 51,68 грн. не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Згідно п. 6.2.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, суд встановив, що нарахування пені у розмірі 268,82 грн. не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 193, 216, 217, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. П. Василенка (ідентифікаційний код 00493741) в особі Навчального центру Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. Петра Василенка (61024, Харків, вул. Чайковського, буд. 19, ідентифікаційний код 34017216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ідентифікаційний код 39590621) суму основного боргу у розмірі 1301,28 грн.; 268,82 грн. пені; 51,68 грн. 3% річних; 209,74 грн. інфляційних втрат та 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 07.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_3