ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 року Справа № 904/4389/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Пархоменко Н.В. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017 р.)

при секретарі: Манчік О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гуйванюк Й.Є., представник, довіреність №1 ;

від відповідача: ОСОБА_2, фізична особа-підприємець, Витяг з ЄДР №779905 від 13.01.2003 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №1099 від 17.05.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС-Аудіт»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року у справі № 904/4389/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС-Аудіт», м. Кременчук

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

про стягнення 46 800 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст.ст.85,99,105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року у справі № 904/4389/17 ( суддя Рудовська І.А.) у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС-Аудіт» - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АВС-Аудіт» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кошти, набуті відповідачем на підставі договору, укладеного у спрощеній формі, оскільки фактично спірні кошти набуті без достатньої правової підстави, тому суд першої інстанції мав задовольнити позовні вимоги на підставі статті 1212 ЦК України.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 липня 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 15 серпня 2017 року, колегією суддів у складі : головуючий суддя Березкіна О.В.( доповідач), судді: Пархоменко Н.В., Орєшкіна Е.В.

У зв»язку з відпусткою судді Орєшкіної Е.В., за розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 16 серпня 2017року, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду апеляційної скарги у справі №904/4389/17 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Іванов О.Г., Пархоменко Н.В.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням №115 від 23 грудня 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС-Аудіт" перерахував на користь відповідача - Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 46 800,00 грн.

Звертаючись до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) із позовом про стягнення безпідставно перерахованих коштів у сумі 46800,00 грн. з посиланням на вимоги статті 1212 ЦК України, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС-Аудіт" посилався на те, що в рамках переддоговірної роботи позивач перерахував на банківських рахунок відповідача кошти у сумі 46800, грн., однак оскільки між сторонами та і не було укладено договору, позивач просив відповідача повернути безпідставно отримані кошти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що спірні грошові кошти було перераховано позивачем саме на виконання укладеного між сторонами договору за усною домовленістю сторін, відтак посилання позивача на безпідставність сплати спірної суми є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 48 800,00 грн. як безпідставно набутих відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 32), відповідачем надано рахунок-договір № 34 від 22 грудня 2015 року на суму 91543,20 грн., який містить найменування товару, його кількість та ціну ( а.с.31)

Рахунок - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, послуг робіт, їх кількість і пропоновану ціну, по якій вони можуть бути поставлені покупцеві у разі його згоди, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача.

Як правило рахунок є також документом, з посиланням на який покупець, що погоджується на запропоновані умови, виконує повну або часткову попередню оплату.

24 грудня 2015 року позивачем була здійснена оплата на рахунок відповідача- приватного підприємця ОСОБА_2 за виставленим рахунком № 34 від 22 грудня 2015 року на суму 46 800 грн., що свідчить про погодження сторонами умов і фактично здійснену попередню оплату, а не помилково сплачену на користь відповідача суму, як вважає позивач.

Доводи позивача про відсутність між сторонами договірних відносин, недосягнення між ними істотних умов договору, оскільки відсутні докази укладення сторонами письмової угоди, що свідчить про безпідставне набуття відповідачем спірної грошової суми, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин у відповідності до статті 205 Цивільного кодексу України може вчинятися як в усній, так і в письмовій формі.

За правилами ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Аналогічні положення передбачені ст. 638 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно норм ст.ст. 640, 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Тобто нормами чинного законодавства не заборонено сторонам вчиняти певні дії, спрямовані на підтвердження наміру укладення договорів до їх підписання.

Оскільки позивач сплатив грошові кошти з посиланням на рахунок № 34, означене свідчить про бажання позивача укласти вказаний договір.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірні грошові кошти було перераховано позивачем саме на виконання укладеного між сторонами договору за усною домовленістю сторін, відтак відсутні підстави для стягнення означеної суми як безпідставно набутої.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС-Аудіт» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року у справі № 904/4389/17- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18 серпня 2017 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя Н.В.Пархоменко