ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" серпня 2017 р. Справа №924/335/17

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Димбовського В.В., суддів Гладія С.В., Мухи М.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", с. Лотівка, Шепетівський район

до 1) малого приватного підприємства фірма "Ерідон", с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн", м. Шепетівка

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - корпорації "ОСОБА_1 Груп", с. Мокіївці, Шепетівський район

про визнання договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. недійсним

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю №10 від 20.03.2017р.

від відповідачів: малого приватного підприємства Фірма "Ерідон" - не з'явився

ТОВ "Торгагро Сольюшн" - ОСОБА_3 за довіреністю від 15.05.2017р.

від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про визнання договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., який укладений між малим приватним підприємством фірма "Ерідон", товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн", недійсним.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за статутом позивача (товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"), його директор не мав права укладати господарський договір на суму 153247500 грн. без погодження такого договору Загальними зборами Учасників. У договорі зазначено, що директор позивача представляє товариство на підставі статуту, а отже відповідачі були ознайомлені зі встановленими статутом обмеженнями директора товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та про відсутність повноважень директора на вчинення договору на суму, що перевищує 5000000 грн. Звертає увагу суду, що спірний договір не схвалював, до його виконання не приступав, договір підписаний неповноважною особою, що є підставою для визнання його недійсним.

Позивач у письмових поясненнях від 11.05.2017р., посилаючись на практику Вищого господарського суду України, викладену у постановах від 27.01.2014р. по справі №5010/238/2012-16/12, від 15.07.2013р. по справі №5006/14/223пд/2012, від 15.06.2011р. по справі №14/325, від 10.07.2013р. по справі №918/107/13-г, наполягав на тому, що із боку позивача спірний договір був укладений із перевищенням повноважень представника, а невчинення позивачем активних дій щодо оспорювання правочину не може свідчити про його схвалення, оскільки суттю схвалення договору є вчинення дій щодо прийняття його до виконання. При цьому дії, які вчинялись одноособово директором товариства не можуть вважатися доказами наступного схвалення оспорюваного договору саме уповноваженим органом товариства.

15.05.2017р. на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, які підтримані представником позивача у судовому засіданні, у яких наголошувалось на тому, що підписанти оспорюваного договору застави визначили вартість предмету застави, на яку, при настанні певних умов, і може бути звернено стягнення - майбутній урожай сільськогосподарських культур - соя врожаю 2016р., далі - предмет застави, в кількості 15324,75 т., заставною вартістю 153247500 грн., що еквівалентно 6125000 доларів США. Зауважив, що копії актів огляду предмета застави №1, 2, 3, 4 та №6 від 13.06.2016р. та №5 від 14.06.2016р. не є підтвердженням факту наступного схвалення позивачем договору застави, оскільки наступне підписання актів тією ж особою, яка підписала договір з перевищенням повноважень не являється визнанням чи схваленням договору. Звертає увагу суду на те, що "ОСОБА_1 Груп" не є корпорацією у розумінні частини 3 статті 120 Господарського кодексу України, оскільки Статутом корпорації не передбачено делегування будь-яких повноважень централізованого регулювання діяльності кожного з учасників органами управління корпорації, на підтвердження чого посилається на п. п. 13, 14, 20 Статуту корпорації, якими передбачено, що Корпорація не несе відповідальності за зобов'язаннями її учасників; учасники не несуть відповідальності за зобов'язаннями корпорації; учасники зберігають свій статус юридичної особи з усіма правами.

У письмових поясненнях, отриманих судом 17.05.2017р. позивач зазначив, а представник позивача у судовому засіданні підтримав, наступне: у п. 1.7 договору передбачено, що з описом та оцінкою заставленого майна сторони згідні та визначають таку погоджену вартість як заставну, тобто, сторони дійшли згоди про ціну договору в розмірі 153247500 грн. Повторно наголосив, що Загальні збори Учасників товариства не уповноважували директора ТОВ "Лотівка Еліт" на підписання оспорюваного договору, як того вимагає Статут товариства, будь - які рішення з даного приводу не приймалось, у зв'язку з чим, директор ТОВ "Лотівка Еліт", підписуючи договір перевищив свої повноваження, визначенні у Статуті товариства щодо підписання договору сума, якого перевищує 5000000 грн., про що знали відповідачі, оскільки були ознайомлені зі статутом позивача.

На адресу суду 25.05.2017р. від позивача надійшли додаткові пояснення, які були підтримані представником позивача в судовому засіданні, у яких наголошувалось на тому, що директор ТОВ "Лотівка Еліт" являється одноособовим виконавчим органом, такий виконавчий орган, як генеральний директор та дирекція не створювався. Вважає, що директор зобов'язаний був діяти у відповідності до положень діючої редакції статуту ТОВ "Лотівка Еліт", при цьому будь-який інший документ, окрім статуту ТОВ "Лотівка Еліт", який регламентує права та обов'язки директора ТОВ "Лотівка Еліт" - відсутні.

31.05.2017р. від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, що підтримані представником позивача у судовому засіданні, у яких зазначено, що чинне законодавство України містить чітку та вичерпну дефініцію поняття "господарський договір" у ст. 179 ГК України, також при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Істотною умовою господарських договорів є ціна, за відсутності якої договір є неукладеним. Зазначену норму слід застосовувати лише до тих господарських договорів, за якими одна сторона зобов'язана сплатити іншій певну суму грошових коштів. Якщо за умовами господарського договору сплата грошових коштів не передбачається, то до такого договору частина третя статті 180 ГК України в частині ціни як істотної умови застосовуватись не може, оскільки зазначення ціни в такому договорі не створює прав та обов'язків сторін. Посилаючись на ст. 41 Закону України "Про господарські товариства", а також на позиції Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, наголошує, що до компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Присутній у судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач-1 у відзиві на позов від 12.05.2017р. та у додаткових запереченнях від 18.05.2017р. зазначав, а його представник у судовому засіданні підтримав позицію щодо того, що позивачем вчинялися дії, спрямовані на виконання умов оскаржуваного договору застави вже після його укладення. Зокрема, позивачем та відповідачем-1, на виконання умов пункту 1.6 договору застави, було складено та підписано акти огляду предмету застави (посівів сільськогосподарських культур) №1, №2, №3, №4, №6 від 13.06.2016р., №5 від 14.06.2016р., відповідно до яких сторонами було проведено обстеження посівів сільськогосподарських культур, майбутній врожай яких було передано в заставу, визначено стан посівів та надано рекомендації за наслідками огляду. На думку відповідача-1, вищезазначені дії позивача свідчать про подальше схвалення цього правочину та про прийняття його до виконання, що, виходячи з вимог ст. 241 ЦК України, унеможливлює визнання такого правочину його недійсним. Вважає, що передача майна у заставу не є відчуженням, оскільки це лише один із видів забезпечення виконання зобов'язання, такий договір не передбачає перехід права власності на майно та завжди має похідних характер від основного зобов'язання. Звернув увагу суду на те, що такі договори не передбачають наявності такої істотної умови як ціна (сума) договору та не стосуються діяльності товариства. Це, на думку відповідача-1, виключає застосування до спірних правовідносин положень ст. 98 ЦК України щодо виключної компетенції загальних зборів товариства, а також положень статуту ТОВ "Лотівка Еліт" щодо обмежень повноважень директора на укладення господарських договорів. В той же час, п. п. 7.12-7.14 Статуту ТОВ "Лотівка Еліт" передбачено, що Генеральний директор (директор) має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, приймати рішення щодо питань поточної діяльності товариства, та без довіреності діяти від імені товариства. Жодних обмежень щодо повноважень Генерального директора (директора) виступати майновим поручителем за зобов'язаннями третіх осіб, статут ТОВ "Лотівка Еліт" не містить. Наголошує, що укладаючи спірний договір застави, директор товариства діяв у межах своїх повноважень.

Відповідач-1 у додаткових запереченнях від 18.05.2017р. також зазначив, що на момент укладання договору застави від 10.06.2016р., посадові особи ТОВ "Лотівка Еліт" провели підготовчі дії, які стали основою для формування тексту та істотних умов вказаного договору і такі дії та складені після них документи фізично неможливо підготувати та скласти одноосібно директору ТОВ "Лотівка Еліт", а тільки із залученням інших посадових осіб ТОВ "Лотівка Еліт". Вважає, що саме посадовими особами ТОВ "Лотівка Еліт" було підготовлено та складено довідку про присвоєні кадастрові номери для посівів сої (урожаю 2016р.) та довідку про наявність посівів сої (урожаю 2016р.). Зазначив, що вказані довідки та сам договір застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. були погоджені уповноваженою особою корпорації "ОСОБА_1 Груп". Тобто, складання підготовчих документів та сам договір пройшли попереднє схвалення та погодження Корпорацією "ОСОБА_1 Груп", до складу якої входить позивач ТОВ "Лотівка Еліт". Посилаючись на постанови Вищого господарського суду України від 19.08.2014р. №5013/492/12, від 19.08.2014р. №5011-31/17917-2012, від 19.08.2014р. №924/905/13, наголошує: договір, укладений керівником (директором) товариства з перевищенням повноважень, є дійсним, якщо товариство своїми діями схвалило цей договір; укладення договору страхування заставного майна генеральним директором на виконання умов договору іпотеки, підписання актів моніторингу цього майна свідчать про схвалення оспорюваного правочину саме повноважним органом юридичної особи. Посилаючись на ч. 3 ст. 120 Господарського кодексу України, вважає, що управління справами ТОВ "Лотівка Еліт" здійснюється через корпорацію "ОСОБА_1 Груп", гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 Константіно, які опосередковано є власниками ТОВ "Лотівка Еліт", здійснюють управління справами товариства через корпорацію "ОСОБА_1 Груп" та, в особі представника корпорації "ОСОБА_1 Груп", надали свою згоду на укладення оскаржуваного договору та схвалили його умови.

24.05.2017р. на адресу суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення, які підтримані представником відповідача у судовому засіданні, у яких наголошувалось на тому, що передача майна у заставу не є відчуженням, оскільки це один із видів забезпечення виконання зобов'язання, такий договір не передбачає перехід права власності на майно та завжди має похідних характер від основного зобов'язання, такі договори не передбачають наявності такої істотної умови як ціна (сума) договору та не мають прямого впливу на діяльність товариства. Наголошує на тому, що за умовами оскаржуваного договору предмет застави - посіви сої та вирощений врожай цієї сої, залишається у володінні заставодавця - позивача по справі і договір застави допускає лише один спосіб звернення стягнення на заставлене майно - за рішенням суду, не передбачаючи прямого продажу заставленого майна заставодержателем самостійно. Посилаючись на ч. 3 ст. 3 Закону України "Про заставу", звертає увагу суду на те, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання, отже має прямий зв'язок з основним зобов'язанням, виконання якого забезпечується такою заставою. Відповідач-1 вважає, що тільки умови договору поставки №1151/16/139 від 15.07.2015р. та зобов'язання боржника (відповідача-2 по справі) є тим документом, який формує грошовий розмір можливої вимоги заставодержателя. При цьому поняття "заставна вартість предмета застави", яка визначена за домовленістю сторін у п. 1.5 договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. та є договірною категорією, не є тотожним поняттю "вартість предмета застави", що закріплено в частині 2 статті 1 Закону України "Про заставу". Повторно наголошує на тому, що директор товариства (позивача) діяв у межах своїх повноважень при укладенні оскаржуваного договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., а учасники ТОВ "Лотівка Еліт" володіли інформацією про укладення цього договору та погоджували його умови; дії, вчинені повноважним органом юридичної особи після укладення договору застави, є беззаперечним свідченням подальшого схвалення цього правочину юридичною особою - позивачем.

31.05.2017р. від відповідача-1 надійшли додаткові заперечення, які були підтримані представником відповідача-1 у судовому засіданні, у яких зазначено, що договір застави не містить такої істотної умови як ціна, в таких договорах використовується заставна (оціночна) вартість предмета застави, але вона визначається згодою сторін на момент укладання договору застави, і використовується сторонами як порівняльна характеристика предмета застави, яку сторони договору застави співвідносять з розміром основного зобов'язання на забезпечення виконання якого і укладається певний договір застави. Укладений договір застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., на думку відповідача-1, не містить умов, які встановлюють або визначають умови та порядок продажу предмета застави у випадку звернення стягнення на предмет застави, а у випадку добровільного продажу предмета застави сторони на умовах окремого договору визначать умови такого продажу, не містить умов визначення ні ціни продажу предмета застави, ні початкової ціни продажу такого предмета застави. Таким чином, за умовами вказаного договору застави в примусовому порядку звернення стягнення можливо провести заставодержателю тільки за рішенням суду, який може визначити у своєму рішення початкову ціну продажу предмету застави, або визначення такої ціни буде здійснюватися у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Відповідач-1 зауважив, що укладений договір застави не є господарським договором, який укладено на певну суму, а позивачем не доведено, що статут його товариства встановлює якісь обмеження прав директора товариства на укладання договорів застави, а сам статут позивача не містить таких обмежень або якоїсь окремої процедури погодження укладання договорів застави. Наявні обмеження на укладання господарських договорів, які наведені в п. 7.14 статуту, не відносяться до спірного договору застави, оскільки за умовами вказаного договору не здійснюється продаж предмету застави, даний договір не містить умов продажу предмету застави, також вказаний договір застави не визначає ціну або початкову ціну продажу предмету застави.

На адресу суду 09.06.2017р. надійшли додаткові пояснення відповідача-1, які були підтримані його представником в судовому засіданні. В додаткових поясненнях, посилаючись на статті 351, 352, 362, 411, 582, 591, 655-697 Цивільного Кодексу України, статті 179, 180, 189, 264-270 Господарського кодексу України, Закону України "Про заставу", відповідач-1 зауважив, що посадові особи ТОВ "Лотівка Еліт" мали достатній обсяг повноважень для укладення оскаржуваного договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. Дії, вчинені повноважним органом юридичної особи, на його думку, після укладення договору застави, є беззаперечним свідченням подальшого схвалення цього правочину юридичною особою - позивачем. Вважає, що заявлені позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані.

Відповідача-1 у додаткових запереченнях по справі, які отримані судом 24.07.2017р., а також його представник в судовому засіданні, звертали увагу суду на те, що позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (який не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Повторно наголосив на тому, що ні положення нормативних актів, ні статут позивача не містить заборон чи обмежень директора товариства на укладання договорів застави, як способу забезпечення виконання третьою особою своїх зобов'язань. За наведених обставин, підписуючи договір застави представник відповідача-1 не знав і не міг знати про наявність обмежень щодо укладання договорів директором позивача. Представник відповідача-1 повторно зауважив на тому, що позивачем здійснено наступне схвалення договору, про що свідчать акти огляду врожаю. Також, ні позивачем, ні відповідачем-2 не надано жодних доказів на підтвердження того, що між сторонами відбувався обмін листами та копіями статутів їх підприємств. Звертає увагу суду на те, що дане питання не досліджувалось та не обговорювалось під час судового засідання.

Відповідач-1 свого представника у судове засідання не направив, на адресу суду надійшло клопотання про перерву у судовому засіданні, у якому зазначається, що з метою прийняття рішення, яке буде базуватись на однаковому застосування судами всіх рівнів діючого законодавства при регулюванні однакових правовідносин та з метою дотримання однаковою правової позиції та судової практики при розгляді аналогічних справ доцільно володіти інформацією про розгляд Вищим господарським судом України, аналогічної (однакової справи) щодо визнання аналогічного договору застави майбутнього врожаю недійсним в справі №924/336/17 за позовом ТОВ "Агрофірма Оршівська" до таких самих відповідачів. Враховуючи викладене, просить суд не проводити подальший розгляд справи без повноваженого представника МПП Фірма "Ерідон", у зв'язку з чим оголосити перерву в судовому засіданні.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання про перерву у судовому засіданні, оскільки, як вже зазначалось в ухвалі суду від 25.07.2017р., вказані справи не пов'язані між собою, а оскарження рішення та постанови по справі №924/336/17 до Вищого господарського суду України не перешкоджає встановленню судом у справі №924/335/17 фактичних обставин щодо відповідності договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. вимогам закону. Також суд не в змозі оголосити перерву в судовому засіданні без участі інших представників сторін. Суд обмежений процесуальними строками розгляду справи, а зазначені причини неявки представника відповідача-1 є неповажними. При цьому, суд не викликав конкретного представника відповідача-1 для участі в судовому засіданні, а відповідно до ст.28 Господарсько процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді можуть вести як керівники та інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, так і представники, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Враховуючи, що клопотання підписане представником відповідача-1 ОСОБА_6 за довіреністю, а у попередніх судових засіданнях приймали участь інші представники відповідача-1 за довіреностями - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд бере до уваги, що відповідач-1 не позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ст. 28 ГПК України. Така правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанові Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відповідач-2 у письмових поясненнях від 18.05.2017р., які підтримані представником відповідача-2 у судовому засіданні, зазначив, що директор позивача не мав права укладати господарські договори на суму, що перевищує 5000000 грн. без погодження такого договору Загальними зборами Учасників, про що знали відповідачі, оскільки були ознайомлені зі статутом позивача. Вважає, що наступного схвалення договору не відбулося, корпорація договір не погоджувала та не мала повноважень на погодження.

Відповідач-2 у заявах від 01.06.2017р., від 12.06.2017р., від 27.06.2017р. та його представник у судовому засіданні 09.08.2017р. просив позовні вимоги задовольнити.

Третя особа - корпорація "ОСОБА_1 Груп" у письмових поясненнях від 11.05.2017р. та від 16.05.2017р., які були підтримані його представником у судовому засіданні, зазначив, що наявні усі підстави для задоволення позовних вимог, звернув увагу суду на те, що відповідно до її Статуту вона не несе відповідальності за зобов'язаннями її учасників, а учасники не несуть відповідальності за зобов'язаннями корпорації. Крім того, Корпорація "ОСОБА_1 Груп" жодним чином не може впливати та не впливає на господарську діяльність її учасників. Наявність відміток "погоджено" на оспорюваному договорі, який укладено між ТОВ "Лотівка Еліт", МПП "Ерідон" та ТОВ "Торгагро сольюшн" пояснюється тим, що його працівник перевіряв істотні умови договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. на відповідність вимогам чинного законодавства України, що було обумовлено відсутністю в штаті ТОВ "Лотівка Еліт" працівників відповідної кваліфікації.

Третя особа - корпорація "ОСОБА_1 Груп" свого представника в судове засідання 09.08.2017р. не направила. У клопотаннях від 26.05.2017р., від 12.06.2017р., від 27.06.2017р. та від 09.08.2017р. представник третьої особи - корпорації "ОСОБА_1 Груп" просив суд розгляд справи проводити без його участі та задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

Згідно витягу з наказу ТОВ "Лотівка Еліт" №1 від 01.11.2005р., ОСОБА_9 приступив до виконання обов'язків директора ТОВ "Лотівка Еліт" з 01.11.2005р. на підставі протоколу зборів Учасників ТОВ "Лотівка Еліт" №1 від 31.10.2005р.

Рішенням загальних зборів Учасників (протокол від 22.04.2014р. №22/04-15) затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" в новій редакції.

У п. 1.4 статуту зазначено, що Товариство має статус юридичної особи відповідно до чинного законодавства України.

Вищим органом управління товариством є Загальні збори Учасників, що правомочні приймати рішення з будь - яких питань товариства (п. 7.1 статуту).

Згідно з п. 7.2 статуту до компетенції Загальних зборів належить, серед іншого - погодження (попереднє) укладення Генеральним директором /іншими членами дирекції - у випадку надання останніми таких повноважень / (директором) господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00 (п'ять мільйонів) гривень, або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв)) незалежно від сум цих угод.

Відповідно до п. 7.10 статуту у товаристві рішенням Загальних зборів Учасників створюється виконавчий орган: колегіальний - дирекція на чолі з Генеральним директором, або одноособовий орган - директор. Виконавчий орган Товариства діє згідно положень цього Статуту.

Дирекція (директор) вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції Загальних зборів Учасників (п. 7.11 статуту).

Згідно з п. 7.12 статуту Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для Учасників. Дирекція (директор) підзвітна Загальним зборам Учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) діє від імені Товариства в межах, встановлених Господарським, Цивільним кодексами України, Законом України "Про господарські товариства", іншим законодавством, та цим Статутом. Генеральний директор (директор) товариства має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

Генеральний директор (директор) товариства має право, окрім іншого, укладати угоди, контракти, договори, інші правочини які стосуються діяльності Товариства, крім господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00 (п'ять мільйонів) гривень, або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв)) незалежно від сум цих угод, які можуть підписуватися лише за умови їх попереднього погодження з Загальними зборами Учасників (п. 7.14 статуту).

10.06.2016р. між МПП фірма "Ерідон" (заставодержатель), ТОВ "Лотівка Еліт" (заставодавець), ТОВ "Торгагро Сольюшн" (боржник) укладено договір застави майбутнього врожаю №9.

Згідно з п. 1.1 договору заставодержатель має право у разі невиконання боржником товариством з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" своїх зобов'язань за основним договором, одержати задоволення за рахунок вартості майна, заставленого на умовах, визначених цим договором, переважно перед іншими кредиторами заставодавця, то згідно цього договору є майновим поручителем по зобов'язаннях боржника. Під "основним договором" в цьому договорі розуміється договір поставки №1151/16/139 від 15.07.2015р. та додатки №1151/16/139/03 ззр від 24.02.2016; №1551/16/139/14 мд-о від 05.04.2016 до нього, які були укладені між заставодержателем (в основному договорі іменується "постачальник" та/чи "сторона-1") та боржником (в основному договорі іменується "покупець" та/чи "сторона-2").

Відповідно до п. 1.2 договору розмір забезпеченої заставою вимоги згідно основного договору складає 153247500 грн.

Строк остаточного виконання зобов'язання по основному договору, забезпеченого заставою, встановлено до 10.11.2016р. У випадку продовження строків виконання зобов'язань за основним договором (шляхом укладення договорів про внесення змін до нього), дія застави, передбаченої цим договором, зберігається до повного виконання основного договору. У відповідності із Законом України "Про заставу" заставодавець передає в заставу майбутній урожай сільськогосподарських культур - соя врожаю 2016р., далі - предмет застави, в кількості 15324,75 т. (на день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраного зерна сої), орієнтовна врожайність 3,5 т/га. заставною вартістю 153247500 грн., що еквівалентно 6125000 доларів США, із розрахунку 10000 грн. на дату укладення цього договору, що еквівалентно 399,68 дод. США за 1 тонну із земельних ділянок (полів) загальною площею 4378,50 га., що розташована на території наступної сільської ради, а саме: Старобейзимська, Вербовецька, Чотирбоківська, Вовківецька, Макіївська, Хролинська, Новичівська, Роговичівська, Лотівська, Грицівська, Коськівська, Великошкарівська, Хролинська, Ленковецька (п. п. 1.4, 1.5 договору).

Згідно з п. 1.6 договору координати полів, що вказані у пункті 1.7 цього договору, визначені у актах огляду предмету застави (посівів сільськогосподарських культур), які є його невід'ємною частиною. Заставодавець та заставодержатель зобов'язуються скласти акти огляду посівів за участі своїх представників. Перший акт огляду посівів має бути складений в строк до 15.06.2016р., інші акти огляду посівів складаються сторонами на вимогу заставодержателя для фіксації (визначення) стану посівів та визначення оптимальних термінів збирання врожаю озимої пшениці переданих в заставу заставодержателя. Ухилення заставодавця від складання відповідних актів огляду посівів є підставою для звернення стягнення кредиторських вимог заставодержателя за основним договором на предмет застави.

У п. 1.7 договору передбачено, що з описом та оцінкою заставленого майна сторони згодні та визначають таку погоджену вартість як заставну.

Утримувати предмет застави належним чином та негайно повідомляти заставодержателя про виникнення загрози знищення або пошкодження (псування) предмета застави. На підтвердження утримання посівів в належному стані, заставодавець та заставодежатель складають акт огляду предмету застави (посівів сільськогосподарських культур). Вказаний акт складається під час укладення цього договору перед збиранням врожаю та за необхідності (у разі настання обставин, які впливають на збереження предмету застави), але не рідше, ніж один раз на два місяці (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору заставодержатель має право при простроченні оплати за основним договором за рахунок заставленого майна, задовольняти свої вимоги у повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, а також штрафи та пені, якщо вони передбачені договором. Відшкодуванню підлягають також витрати по здійсненню забезпеченої заставою вимоги МПП Фірми "Ерідон".

При виникненні простроченої заборгованості за основним договором заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави (п. 3.3 договору).

Згідно з п. 3.4 договору у випадку невиконання заставодавцем розд. 2 цього договору заставодержатель має право стягнути з нього штраф у розмірі оціночної вартості предмета застави. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлені майнові права до настання терміну повного виконання зобов'язань за основним договором у випадках: порушення будь-яких пунктів основного договору; припинення (реорганізації, ліквідації) заставодавця як юридичної особи; припинення господарської діяльності заставодавця; ухиляння від заміни предмета застави, у випадку його загибелі або пошкодження; при погіршенні фінансового становища заставодавця.

Відповідно до п. 3.5 договору у випадку невиконання заставодавцем розд. 2 цього договору заставодержатель має право стягнути з нього штраф у розмірі оціночної вартості предмета застави.

У відповідності до п.п. 3.6, 3.7 договору заставодержатель здійснює аналіз реальної ринкової вартості предмета застави та його ліквідності і має право вимагати від заставодавця його переоцінки або заміни на більш ліквідне. У випадку, коли суми, отриманої від реалізації предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог, заставодержатель вправі одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна заставодавця.

У п. 5.2 договору сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет застави може відбуватися відповідно до чинного законодавства будь-яким із обраних на власний розсуд заставодержателя наступних способів:

а) в позасудовому порядку: передача заставодавцем на користь заставодержателя права власності на предмет застави; продаж заставодержателем предмету застави третій особі;

б) звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду. Сторони погодили, що в разі порушення боржником оплати цього або основного договору, заставодержатель може власними силами провести збирання заставленого врожаю та здійснити його подальшу реалізацію за ринковими цінами.

Відповідно до п. 5.3 договору за рахунок коштів, що отримані внаслідок реалізації предмета застави, заставодержатель має право задовольнити:

а) свої вимоги, що випливають із основного договору, у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог. До сум вказаних вимог входять: несплачена сума заборгованості відповідно до умов, передбачених основним договором, несплачені суми річних неустойки (пені, штрафів), передбачених основним договором;

б) вимоги щодо відшкодування збитків, у тому числі і неотриманих доходів, що понесені заставодержателем внаслідок неповного та/або несвоєчасного виконання заставодавцем зобов'язань за основним договором;

в) свої вимоги щодо отримання сум штрафів, які передбачені цим договором, а також відшкодування збитків, завданих йому заставодавцем шляхом невиконання або неналежного виконання умов цього договору;

г) свої вимоги щодо відшкодування у повному обсязі витрат, понесених ним під час звернення стягнення та/або реалізації заставленого майна.

Договір підписаний представниками сторін, у тому числі, директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" ОСОБА_9, скріплений їх печатками.

Відповідно до довідок Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" від 10.06.2016р. №10/06-ЛТ та №10/06-ЛТ/2, підписаних директором - ОСОБА_9, станом на 10.06.2016р. на балансі товариства обліковуються посіви сої, що висіяні на 1637 земельних ділянках з присвоєними кадастровими номерами, загальною площею 4378,50 га.

За договором поставки від 15.07.2015р. №1151/16/139, укладеним між МПП Фірма "Ерідон" (постачальник) та ТОВ "Торгагро Сольюшн" (покупець) в терміни, визначені цим договором, постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобовязаний прийняти товар і сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору. Загальна сума цього договору визначається додатками та накладними (п. 2.4 договору).

Договір містить додаткові угоди і додатки, які передбачають найменування товару і вартість, у тому числі додаток, відповідно до п. 2 якого загальна вартість товару за додатком становить 161285624,71 грн.

Договір підписаний представниками сторін, скріплений їх печатками.

Відповідно до протоколу №07/03-2017/ЛЕ загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" від 07.03.2017р. у учасників відсутні відомості про надання згоди на укладання директором ТОВ "Лотівка Еліт" договору застави на користь МПП Фірма "Ерідон"; вирішено обмежити повноваження директора ТОВ "Лотівка Еліт" до повної заборони підписання будь-яких правочинів без попередньої згоди учасників; вирішено за результатами врегулювання питання про визнаня договору застави недійсним, але не пізніше 31.12.2017р., розглянути питання про похідну відповідальність директора ТОВ "Лотівка Еліт" ОСОБА_9; вирішено зобов'язати директора врегулювати питання оскарження договору застави майбутнього урожаю у зв'язку з перевищенням повноваження на підписання правочинів (правочин укладено без згоди учасників ТОВ "Лотівка Еліт"); вирішено погодити можливість підписання директором ТОВ "Лотівка Еліт" позовної заяви до суду про визнання спірного договору недійсним.

Згідно виписки з ЄДРЮОФОПГФ від 31.05.2017р., керівником ТОВ "Лотівка Еліт" є ОСОБА_9 (обмеження на вчинення правочинів згідно статуту товариства); органом управління юридичної особи є загальні збори.

У матеріалах справи наявні акти огляду предмету купівлі - продажу / застави (посівів сільськогосподарських культур) №№1, 2, 3, 4, 6 від 13.06.2016р., №5 від 14.06.2016р., складених між МПП фірма "Ерідон" і ТОВ "Лотівка Еліт".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується наступне.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України).

При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Статтею 47 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства в межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор).

Як вже зазначалось, позивач у своєму статуті (редакція, дійсна на час підписання спірного договору) визначив, що вищим органом управління товариством є загальні збори учасників, які правомочні приймати рішення з будь-яких питань товариства (п. 7.1 статуту) і до компетенції яких належить погодження (попереднє) укладення директором господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000 грн. (п. 7.2 статуту).

З п. 7 статуту ТОВ "Лотівка Еліт" також вбачається, що директор являється одноособовим виконавчим органом, діє від імені товариства в межах, встановлених законодавством та статутом і вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції Загальних зборів. У статуті чітко встановлено обмеження директора на укладання договорів на суму, що перевищує 5000000 грн. При цьому, погодження укладення договору на суму, що перевищує 5000000 грн., входить до виключної компетенції Загальних зборів Учасників ТОВ "Лотівка Еліт".

Дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Отже, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Спірний договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016р. у справі №6-62цс16 та від 13.03.2017р. у справі №760/8121/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що договір та акти огляду підписані однією й тією ж особою зі сторони позивача.

За розясненнями, зазначеними у п. 3.3 постанови Пленуму ВГС України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Преамбула спірного договору містить вказівку про те, що позивач діє в особі директора, що діє на підставі статуту. Дана обставина, з урахуванням зазначених розяснень ВГС України, позиції Верховного Суду України, свідчить про обізнаність інших сторін договору про повноваження директора, в тому числі відносно обмежень договірної суми, зазначеної у статуті позивача. Вказане, в свою чергу свідчить про те, що суд має приймати до уваги перевищення повноважень саме як підставу визнання договору недійсним, з огляду на поінформованість сторін договору про наявне обмеження.

Таким чином, підписання спірного договору застави директором ТОВ "Лотівка Еліт" ОСОБА_9 на суму 153247500 грн., за ст. 92 ЦК, є перевищенням повноважень, наданих йому статутом, про які було відомо відповідачу-1 - малому приватному підприємству фірмі "Ерідон" при підписанні спірного договору від 10.06.2016р.

Як вже зазначалось, згідно статуту погодження договору, укладеного на суму понад 5000000 грн. має бути здійснено виключно загальними зборами, а не будь-якими учасниками товариства. При цьому, погодження має бути викладено у відповідній формі - письмове рішення / протокол чи інше. Враховуючи, що справа не містить відповідних матеріалів, а також з врахуванням протоколу загальних зборів Учасників ТОВ "Лотівка Еліт" від 07.03.2017р., з якого вбачається, що учасники товариства не надавали згоди на укладання директором ТОВ "Лотівка Еліт" договору застави на користь МПП Фірма "Ерідон" і розглядають питання притягнення до відповідальності директора ТОВ "Лотівка Еліт" ОСОБА_9 за перевищення повноважень при укладенні договору застави, суд виходить з того, що таке погодження відсутнє та ніколи не здійснювалось.

Посилання відповідача-1 на погодження корпорацією "ОСОБА_1 Груп" оспорюваного договору також судом не береться судом до уваги з підстав, зазначених вище, а також у зв'язку з тим, що відповідно до статуту підприємства (в редакції, що діяла на момент підписання договору), позивач є самостійною юридичною особою, створеною на підставі рішення загальних зборів членів Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", має самостійний баланс, власні основні і обігові кошти, рахунки у банку, круглу печатку та штамп з найменуванням. Товариство здійснює самостійне розпорядження майном, яке не залежить від діяльності корпорації "ОСОБА_1 вест Груп". Статут позивача не передбачає участі корпорації в управлінні його справами. При цьому, хоч ТОВ "ОСОБА_1 капітал" (власник ТОВ "ОСОБА_1 Груп") за статутом є учасником товариства позивача, що, можливо, дозволяє учасникам корпорації бути членами керівних органів позивача, однак, як вказано вище, погодження має бути здійснено загальними зборами, а не окремими працівниками. При цьому судом критично оцінюються доводи відповідача-1 щодо погоджувального штампу на договорі з огляду на те, що його наявність (враховуючи вищенаведені обставини) загалом не має правового значення для вирішення спору, оскільки погодження договорів корпорацією "ОСОБА_1 вест Груп" як в такий спосіб та і загалом не передбачено статутними документами сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Тобто, наведена норма застосовується, якщо представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу права на здійснення правочину, який встановлено особою, яку він представляє, та з наступним схваленням такого правочину цією особою, яке полягає у вчиненні дій, що свідчать про прийняття його до виконання. Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 16.03.2016р. та від 02.11.2016р. у справі №924/1015/15.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача-1 на акти огляду предмета застави №1, 2, 3, 4 та №6 від 13.06.2016р. та №5 від 14.06.2016р, як доказ подальшого схвалення договору, оскільки складання таких актів прямо передбачено оспорюваним договором (п. 1.6 договору), тобто зазначені акти являються невідємною частиною договору застави, такі акти не є діями, спрямованими на виконання договору в розумінні ст. 241 ЦК України, а лише свідчать про фіксацію певної події, пов'язаної з договором, щодо стану заставного майна. Таким чином, акти огляду майна не породжують жодних прав та обов'язків для сторін, отже не можуть бути належним доказом, що свідчить про подальше схвалення угоди.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що сторони домовилися про певний алгоритм дій в майбутньому по відношенню до урожаю, якого на момент укладання договору ще не існувало, тому, в даному випадку, посилання відповідача-1 на те, що позивач приступив до виконання договору також не заслуговують на увагу.

Суд приходить до висновку про відсутність обставин щодо вчинення дій про прийняття до виконання спірного правочину органами чи посадовими особами позивача, в межах наданих їм повноважень, які б свідчили про його схвалення юридичною особою договору в розумінні ст. 241 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про заставу" застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.

З спірного договору вбачається, що він укладений на забезпечення основного договору, шляхом внесення застави, вартість предмета якої складає 153247500 грн. Таким чином, сторони, визначили розмір забезпечених заставою вимог.

Відповідно ст. 572 ЦК в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача-1 стосовно того, що оспорюваний договір застави не стосується діяльності товариства, а також що такий договір не передбачає перехід права власності на майно.

Вищенаведені доводи відповідача-1 також спростовуються положеннями п. п. 1.2, 3.2 та 3.4 договору, якими передбачено право відповідача-1 задовольнити свої вимоги у повному обсязі за рахунок предмету застави. Також, у випадку недостатності суми, отриманої від реалізації предмета застави для повного задоволення вимог відповідач-1, останній вправі одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна заставодавця, який є позивачем по справі.

Зазначені обставини суперечать доводам відповідача-1 про немайновий характер спірного договору, оскільки, невиконання боржником основного договору є безумовною підставою до відчуження заставленого майна, вартість якого перевищує 5000000 грн. за оспорюваним договором.

Не знаходять свого підтвердження і посилання відповідача-1 на те, що за договором застави не здійснюється продаж предмету застави, не визначається ціна або початкова ціна продажу предмету застави, оскільки оспорюваний договір, як вже зазначалось, передбачає відчуження майна позивача на суму забезпеченої заставою вимоги згідно основного договору - 153247500 грн.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Частиною 1 статті 713 ЦК України передбачено, що за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

У відповідності до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Правовий аналіз оспорюваного договору приводить суд до висновку, що він є договором застави з елементами договору контрактації сільськогосподарської продукції та за своєю правовою природою вказаний договір є господарським, з відповідними майново-господарськими зобов'язаннями, що узгоджується зі ст. 179 ГК України. Зазначене спростовує доводи відповідача-1 про те, що саме на такий вид господарських договорів не міститься застережень та обмежень у статуті позивача, так як статутом встановлено загальне обмеження для директора товариства на укладення будь-яких господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000 грн. Доводи відповідача-1 про те, що статутом позивача не встановлено обмежень для директора товариства на укладення договорів застави та на майнові поручительства за зобов'язаннями третіх осіб судом до уваги не беруться з врахуванням вищезазначеного положення статуту позивача.

Як вже зазначалось, у справі, що розглядається, відповідач-1 (МПП фірма "Ерідон") наголошував на тому, що ціна договору застави не є встановленою. Доводи відповідача-1 спростовуються тим, що ухвалою господарського суду Київської області від 04.04.2017р. порушено провадження у справі за позовом МПП фірма "Ерідон" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус" штрафу за порушення умов договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., в розмірі 153247500 грн. В свою чергу, відповідно до п. 3.5 оспорюваного договору відповідач-1 має право стягнути з позивача штраф у розмірі оціночної вартості предмета застави. Зазначена обставина також підтверджує факт встановлення ціни (заставної вартості) в оспорюваному договорі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач-1 обізнаний щодо розміру зобов'язань позивача за договором.

Також відповідач-1 наголошував на тому, що договір застави допускає лише один спосіб звернення стягнення на заставлене майно - за рішенням суду, не передбачаючи прямого продажу заставленого майна заставодержателем самостійно і що оспорюваний договір не містить умов, які встановлюють або визначають умови та порядок продажу предмета застави. Зазначені доводи спростовуються п. 5.2 договору, яким встановлено, що звернення стягнення на предмет застави може відбуватися відповідно до чинного законодавства будь-яким із обраних на власний розсуд заставодержателя способів, в тому числі - в позасудовому порядку: як передача заставодавцем на користь заставодержателя права власності на предмет застави, так і продаж заставодержателем предмету застави третій особі.

Крім того, аналіз ст. ст. 546, 572, 576-578 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 6 Закону України "Про заставу" дає підстави для висновку, що суть застави полягає у тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Тобто право застави - це право на чуже майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно.

Отже, застава - це один зі способів забезпечення виконання зобовязання, особливістю якого є передача майна: заставодавець передає майно у заставу заставодержателю. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і майновий поручитель - власник певного майна, який має право на його відчуження.

Таким чином, майновий поручитель зобовязується відповідати за боржника за основним зобовязанням спеціально виділеною для цього річчю, якщо боржник не виконує свого зобовязання і виникли підстави для звернення стягнення на предмет застави, що спростовує доводи відповідача-1 про те, що оспорюваний договір не є відчуженням.

Враховуючи викладене, оспорюваний договір передбачає відчуження майна позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №14/165 від 25.11.2014р. по справі №39/5005/4527/2012 та Вищого господарського суду України від 16.12.2014р. по справі №39/5005/4527/2012.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статею 638 ЦК України передбачено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В силу ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи встановлені судом факти перевищення директором ТОВ "Лотівка Еліт" повноважень при укладенні від імені ТОВ "Лотівка Еліт" договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., поінформованість МПП фірми "ЕРІДОН" про обмеження повноважень директора ТОВ "Лотівка Еліт", в тому числі відносно обмежень договірної суми, відсутність схвалення та наступного виконання ТОВ "Лотівка Еліт" оспорюваного договору, суд приходить до висновку, що доводи позивача законодавчо обґрунтовані та документально підтверджені, позов підлягає задоволенню, договір застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., укладений між малим приватним підприємством фірма "Ерідон", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн", визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", с. Лотівка, Шепетівський район до малого приватного підприємства фірма "Ерідон", с. Княжичі, Києво-Святошинський район, Київська область та товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн", м. Шепетівка за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - корпорації "ОСОБА_1 Груп", с. Мокіївці, Шепетівський район про визнання договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р. недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016р., укладений між малим приватним підприємством фірма "Ерідон", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн".

Стягнути з малого приватного підприємтсва фірма "Ерідон" (Київська область, Києво - Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, 46, код 19420704) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка, вул. Центральна, 1, корпус Б; код 32678215) 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн" (Хмельницька область, м. Шепетівка, пров. Подільський, 20, код 39022147) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка, вул. Центральна, 1, корпус Б; код 32678215) 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 10 серпня 2017 року.

Головуючий суддя В.В. Димбовський

Суддя С.В. Гладій

Суддя М.Є. Муха

Віддрук. 5 прим. :

1 - до справи,

2- позивачу,

3 - відповідачу-1 (Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, 46),

4 - відповідачу-2 (Хмельницька область, м. Шепетівка, пров. Подільський, 20),

5 - третій особі (30440. Хмельницька обл., Шепетівський район, село Мокіївці, 1).