КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р. Справа№ 911/1172/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Зеленіна В.О.

за участю секретаря судового засідання - Шмиговської А.М.

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 24 від 31.01.2017

від відповідача: не з'явився

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення господарського суду Київської області від 29.05.2017 р.

у справі №911/1172/17 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 29.05.2017 по справі № 911/1172/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Біогазенерго" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 277 526,24 грн основного боргу, 18 795,36 грн інфляційних втрат, 4 055,57 грн процентів річних та 4 505,66 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "Біогазенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 порушено апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Алданова С.О., судді: Зубець Л.П., Зеленін В.О.

Від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні 07.08.2017 представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 29.05.2017 без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 01.09.2015 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (сторона-1) та ТОВ "Біогазенерго" (сторона-2) укладено договір поставки №01/09/15-53 (далі - Договір), відповідно до якого сторона-1 зобов'язується передати у власність стороні-2 сировину - відходи деревини подрібнені, а сторона-2 прийняти та оплатити поставлений обсяг сировини.

У відповідності до п. 4.1 Договору сторона-2 своєчасно, власними силами та за власний рахунок здійснює завантаження та вивезення сировини зі складів сторони-1, та/або завантаження та вивезення сировини на склади сторони-2 може бути здійснено стороною-1 за окрему плату по цінах згідно відповідного додатку до Договору та/або акта приймання-передачі виконаних робіт.

Ціна сировини, за умовами п. 5.2 Договору, визначається сторонами при підписанні додатків. Ціну може бути змінено за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди.

Усі зміни та доповнення до цього договору приймаються за взаємною згодою сторін і викладаються у формі додаткових угод до цього Договору або інших додатків, які є його невід'ємними частинами (п. 10.1 Договору).

За змістом п. 5.3 Договору оплата отриманої сировини здійснюється стороною-2 шляхом перерахування суми, що дорівнює ціні отриманої партії сировини, при цьому 50% оплачуються після отримання партії та підписання акта прийому-передачі сировини, остаточний розрахунок за отриману партію проводиться до 15 числа місяця, наступного за звітним. В будь-якому випадку остаточний розрахунок проводиться після поставки повного обсягу сировини згідно відповідного додатку до цього договору.

З урахуванням положень п. 5.2 Договору між сторонами були підписані Специфікації №1 та № 2, які є невід'ємними частинами правочину.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору позивачем здійснено поставку сировини у період з 01.09.2015 по 31.12.2015 на загальну суму 934 041,24 грн та у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на загальну суму 1 631 579,40 грн.

Відповідач свої зобов'язання за договором в частині повної оплати вартості товару належним чином не виконав, а саме розрахувався за отриманий товар частково, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 277 526,24 грн.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога ФОП ОСОБА_3 про стягнення з ТОВ "Біогазенерго" 277 526,24 грн основного боргу, 6 266,19 грн трьох відсотків річних та 25 677,59 грн інфляційних.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами була підписана Специфікація №1, відповідно до якої за період з 01.09.2015 по 31.12.2015 позивач мав поставити відповідачу подрібнені відходи деревини в кількості 2358,69 куб.м. за ціною 396,00 грн. за 1 куб.м., яка включає навантаження, доставку та розвантаження у місці поставки: теплова електростанція за адресою смт. Іванків, вул. Розважівська, 192.

На виконання умов договору (зокрема, Специфікації № 1) позивачем у період з 01.09.2015 по 31.12.2015 поставлено відповідачу товар - відходи деревини, в кількості 2358,69 куб.м. на загальну суму 934 041,24 грн, що підтверджується видатковими накладними №67 від 30.10.2015 на суму 244 094,40 грн, №70/1 від 03.11.2015 на суму 78 606,00 грн, №100 від 30.11.2015 на суму 200 930,40 грн, №111 від 26.12.2015 на суму 410 410,44 грн. Вищенаведені накладні підписані, зокрема, відповідачем та скріплені його печаткою.

Також, сторонами була підписана Специфікація №2, відповідно до якої за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивач мав поставити відповідачу подрібнені відходи деревини в кількості 3000 куб.м. за ціною 396,00 грн. за 1 куб.м., яка включає навантаження, доставку та розвантаження у місці поставки: теплова електростанція за адресою смт. Іванків, вул. Розважівська, 192.

Позивач впродовж 2016 року здійснив поставку товару в кількості 4120,15 куб.м. загальною вартістю 1 631 579,40 грн, що підтверджується видатковими накладними №1 від 13.01.2016 на суму 357 504,84 грн, №4/1 від 23.01.2016 на суму 329590,80 грн, №10 від 05.02.2016 на суму 44074,80 грн, №16/1 від 02.03.2016 на суму 15285,60 грн, №17/1 від 05.03.2016 на суму 14 691,60 грн, №108/1 від 29.07.2016 на суму 445 250,52 грн, №129 від 30.08.2016 на суму 369 602,64 грн, №166 від 30.09.2016 на суму 55 578,60 грн. Вищенаведені накладні також підписані, зокрема, представником відповідача та скріплені його печаткою.

Обставини щодо підписання та скріплення печатками видаткових накладних у спірні періоди ТОВ "Біогазенерго" не заперечуються та належними доказами в розумінні ст. ст. 34, 36 ГПК України не спростовані.

При цьому, як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, видаткові накладні відповідають умовам укладеного Договору, мають всі необхідні реквізити та дозволяють достовірно ідентифікувати відповідача як особу, що отримала товар за вказаними накладними, встановити факт поставки, її обсяг та ціну.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підписання покупцем видаткових накладних, які в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним обліковим документом, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин. А відтак, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція щодо підстав виникнення обов'язку з проведення розрахунку за відпущений товар міститься у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 року у справі № 3-77гс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до положень п. 5.3 Договору сторони узгодили в правочині інший строк оплати вартості поставленого товару, зокрема, встановлено відстрочення сплати на певний строк (до 15 числа місяця, наступного за звітним) 50% вартості товару. При цьому 50% оплачуються після отримання партії та підписання акта прийому-передачі сировини.

Разом з цим, за змістом п. п. 4.3, 4.4, 4.5 Договору прийом-передача сировини оформлюється шляхом складання та підписання повноважними представниками сторін Акта прийому-передачі сировини та/або інших документів, з обов'язковим наданням сторонами усіх супровідних документів. Датою прийому-передачі сировини вважається дата підпису повноважними представниками сторін Акта прийому-передачі та/або інших супровідних документів. Перехід права власності на сировину від сторони-1 до сторони-2 відбувається в момент підписання повноважними представниками сторін акта прийому-передачі та/або інших супровідних документів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ненастання строку оплати поставленого товару з огляду на відсутність підписаних між сторонами Актів приймання-передачі та умов п. 5.3 Договору як необґрунтовані, оскільки факт поставки та отримання покупцем товару підтверджується іншими супровідними документами, зокрема, видатковими накладними.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи містять виписки з особового рахунку позивача за 2015-2016 роки, з яких вбачається факт часткової оплати відповідачем вартості поставленого товару, зокрема, після його отримання.

Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, від імені якої він укладений, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Зі змісту норми ч. 1 ст. 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-59гс14.

Отже, здійснивши часткову оплату поставленого позивачем товару у спірний період, відповідач фактично схвалив та підтвердив отримання сировини за видатковими накладними. Наведене є окремою підставою для відхилення доводів апеляційної скарги в цій частині.

Щодо обставин поставки позивачем більшої кількості сировини, ніж визначено умовами Специфікації № 2, судова колегія зазначає, що оскільки відповідачем без будь-яких зауважень та претензій було прийнято додатковий товар, то в силу приписів ч. 3 ст. 670 ЦК України останній зобов'язаний його оплатити. Крім того, вартість додатково поставленої сировини відповідає ціні, визначеній у додатку до правочину (Специфікації № 2).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із змісту умов п. п. 4.3, 4.4, 4.5, 5.3 договору та встановлення підтвердження обставин отримання відповідачем товару, місцевим господарським судом було правомірно визначено остаточним строком розрахунку за Специфікацією № 1 - 15 січня 2016, а за Специфікацією № 2 - 15 жовтня 2016. Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк оплати вартості отриманого відповідачем товару в розумінні ч. 1 ст. 530 ЦК України є таким, що настав.

Суд апеляційної інстанції, за результатами перевірки поданого позивачем розрахунку основної заборгованості, проведеного з урахуванням часткових проплат відповідача, а також з огляду на межі позовних вимог, дійшов висновку про обґрунтованість задоволення місцевим господарським судом позову в частині стягнення 277 526,24 грн заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 3 статті 692 ЦК України унормовано, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, звертаючись з даним позовом, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України нараховано 25 677,59 грн інфляційних втрат за період з лютого 2016 по квітень 2017, а також 6266,19 грн 3% річних за період з 16.01.2016 по 13.04.2017.

У відповідності до банківських виписок по особовому рахунку позивача, а також з огляду на те, що призначення платежу за частковими проплатами визначено відповідачем без конкретизації відповідної специфікації, на оплату якої вносився платіж, судова колегія встановила, що ТОВ "Біогазенерго" в строк до 15.01.2016 за отриманий товар згідно Специфікації № 1 розрахувалось повністю. В той же час, за Специфікацією № 2 в строк до 15.10.2016 відповідач обов'язку по оплаті вартості отриманого товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних підлягають задоволенню частково, зокрема, інфляційні витрати за період з листопада 2016 по березень 2017 підлягають стягненню в сумі 18 795,36 грн, а 3% річних за період з 18.10.2016 по 13.04.2017 - 4055,57 грн.

Посилання апелянта на судові рішення місцевого господарського суду в інших справах не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки в силу ст. 111-28 ГПК України лише висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі № 911/1172/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі № 911/1172/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1172/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

В.О. Зеленін