КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р. Справа№ 910/7410/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Григоренко А.О. - довіреність б/н від 02.04.2017.

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № 660 від 31.05.2017.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року

у справі № 910/7410/17 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Анімаккорд ЛТД

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про захист авторського права та стягнення 64 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Анімаккорд ЛТД звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ФОП ОСОБА_4 про захист авторського права шляхом стягнення 64 000,00 грн. компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію.

За наслідками розгляду заявлених вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь Animaccord Ltd. (Анімаккорд Лтд.) 32 000,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав. У задоволенні іншої частини позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду ФОП ОСОБА_4 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, вище вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 10.07.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу у справі № 910/7410/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.08.2017 року за участю повноважних представників сторін.

У зв'язку з перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.07.2017 року для розгляду справи № 910/7410/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 01.08.2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.08.2017 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог Анімаккорд ЛТД відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог відповідача, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року - без змін.

01.08.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі статтею 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Стаття 8 Закону встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Згідно статті 1 Закону, аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 вказаного Закону, за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" від 17.10.2012 року № 12 з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України „Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 року між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" (правовласник) та Анімаккорд Лтд (набувач) укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали „ІНФОРМАЦІЯ_1" і „ІНФОРМАЦІЯ_2"), згідно якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобов'язується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів „ІНФОРМАЦІЯ_1" і „ІНФОРМАЦІЯ_2", графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком № 1 до договору від 10.12.2014 року № ММ-2 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів „ІНФОРМАЦІЯ_1" і „ІНФОРМАЦІЯ_2" та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Компанією і ТОВ „Маша и Медведь" також було підписано акти приймання-передачі до Договору №ММ-2, а саме: від 01.01.2015 року №1, від 30.04.2015 року №3 і від 01.07.2015 року №4, згідно з якими Компанія прийняла права на серії анімаційних серіалів „ІНФОРМАЦІЯ_1" і „ІНФОРМАЦІЯ_2".

Судом встановлено, що персонажі аудіовізуальних творів (мультиплікаційного серіалу) „ІНФОРМАЦІЯ_1" та „ІНФОРМАЦІЯ_2", зокрема, „ІНФОРМАЦІЯ_3" і „ІНФОРМАЦІЯ_4" є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватись самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

Отже, зібрані у справі докази свідчать про набуття позивачем прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „ІНФОРМАЦІЯ_1" та „ІНФОРМАЦІЯ_2" та частини вказаних аудіовізуальних творів, які можуть використовуватися самостійно, тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду, що в свою чергу спростовує відповідні твердження відповідача в апеляційній скарзі про недоведеність позивачем набуття останнім виключних майнових прав на спірні твори.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, 20.02.2017 року в магазині „ІНФОРМАЦІЯ_5", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, господарську діяльність в якому здійснює відповідач (доказів протилежного суду не подано), здійснювався продаж (реалізація, розповсюдження) таких товарів: „Чашка дитяча" жовто-коричнева, з малюнками, на яких відтворено графічні зображення персонажа „ІНФОРМАЦІЯ_3" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1"; „Закладки ЛунаПак" з малюнками, на яких відтворено графічні зображення персонажа „ІНФОРМАЦІЯ_3" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1".

Факт придбання вказаних товарів підтверджується фіскальним чеком від 20.02.2017 року, фотографією товарів і відеозаписом на диску.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що саме неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 64 000, 00 грн.

При цьому, позивач зазначає, що ним не надавався відповідачу будь-який дозвіл на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „ІНФОРМАЦІЯ_1", ні його частин.

Розмір компенсації за порушення майнових прав позивачем визначено із розрахунку 10 мінімальних заробітних плат за кожний з 2 використаних об'єктів авторського права, належних позивачу, що складає 64 000, 00 грн.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Дослідивши додані до матеріалів справи документи, на які позивач посилається в якості доказів, що підтверджують його вимоги, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки реалізовані товари містять зображення персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_3" і "ІНФОРМАЦІЯ_4" аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "ІНФОРМАЦІЯ_1", відповідно порушено виключне право позивача на дозвіл використання вказаних об'єктів.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача правової підстави на використання об'єктів інтелектуальної власності, зокрема малюнків „ІНФОРМАЦІЯ_3" і „ІНФОРМАЦІЯ_4" від Анімаккорд Лтд.

За таких обставин, колегія судів погоджується з висновком місцевого суду, про доведеність позивачем факту використання відповідачем об'єктів права інтелектуальної власності без відповідного дозволу, чим порушено виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „ІНФОРМАЦІЯ_1", зокрема на його складові частини та персонаж „ІНФОРМАЦІЯ_3" за захистом яких останній звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 ЦК України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Підпунктом „а" ч. 1 ст. 50 встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до п. „г" ч. 1 ст. 52 Закону при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що позивач може обрати спосіб захисту свого порушеного права шляхом подання позову про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом „г" ч. 2 ст. 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом „г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Положення ЦК України та Закону України „Про авторське право і суміжні права" не ставлять розмір компенсації у залежність, зокрема, від кількості зафіксованих фрагментів аудіовізуального твору та персонажів, а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Певні обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат).

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 64 000,00 грн. компенсації, виходячи з того, що відповідач реалізував товар, на якому зображено об'єкти права інтелектуальної власності позивача без відповідного дозволу, чим порушено виключні майнові авторські права позивача на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „ІНФОРМАЦІЯ_1".

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується продаж відповідачем позивачу спірного товару, а саме копією чеку № 0000-007350 від 20.02.2017 рок - на загальну суму 22,75 грн., відповідно до якого придбано товар: „Чашка" на суму 17,70 грн. та „Закладки" на суму 5,05 грн.

Відповідно до п. п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог в залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в сукупності, зокрема, й малозначимість порушення, вчиненого відповідачем та розмір отриманого ним доходу, передбачуваний розмір збитків потерпілої особи, а також тривалість порушення та керуючись визначеними статтею 3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 32 000,00 грн. за доведений позивачем факт протиправного використання відповідачем творів позивача.

За наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зокрема, щодо несумлінності позивача та штучного завищення суми компенсації з метою збагачення, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року у справі № 910/7410/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року у справі № 910/7410/17 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/7410/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.В. Сотніков