ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2017 р.Справа № 922/2120/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Кривий Ріг", м. Кривий Ріг
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКС Компані", м. Харків
про стягнення 97298,08 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКС Компані" (далі - відповідач) звернулось Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь 90422,20 грн. основного боргу, 5649,61 грн. інфляційних втрат, 1226,27 грн. 3% річних за невиконання зобов'язань по договору №102S16 від 28.12.2015. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Крім того, 26.06.2017 до суду позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на грошові кошти відповідача у межах суми позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 29.06.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 31.07.2017 о 10:00.

Ухвалою господарського суду від 31.07.2017 розгляд справи було відкладено на 16.08.2017 о 11:20.

У судовому засіданні 16.08.2017 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду була повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Як розяснив Вищий господарський суд України у Постанові Пленуму № 18 від 26 грудня 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цих норм, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом перевірено адресу відповідача та згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача 61017, м. Харків, вул. Пащенківська, 11 та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, 28.12.2015 між Публічним акціонерним товариством АрселорМіттал Кривий Ріг (Постачальник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Дакс Компані (Покупець) було укладено договір № 102S16 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязався поставити Покупцю металопродукцію, що виробляється Постачальником, іменовану далі - ОСОБА_4, а Покупець - прийняти його та оплатити на умовах даного Договору.

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2016 до Договору № 102S16 Сторонами було передбачено, що договір набирає чинності з дати реєстрації даного договору Постачальника і діє до 31.12.2017 року, а в частині: порядку врегулювання спору, встановленого даним Договором; порядку застосування штрафних санкцій; виконання грошових зобовязань за даним Договором - до повного його виконання.

Номенклатурний перелік, асортимент, кількість та якість ОСОБА_4 узгоджуються Сторонами в Специфікації(ціях), що є невідємною(ними) частинами даного Договору. Кількість ОСОБА_4, узгоджена Специфікацією(ціями) по Договору, є орієнтовною (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. п. 4.1, 4.3, 4.4 Договору вартість ОСОБА_4 визначається на підставі цін, передбачених прейскурантами Постачальника, діючими на момент зарахування грошових коштів Покупця на відповідний розрахунковий рахунок Постачальника. Загальна вартість Договору складається із вартості ОСОБА_4, поставленого за даним Договором згідно погоджених Сторонами письмових замовлень на поставку. Повний розрахунок здійснюється на підставі виданих Постачальником рахунків - фактур.

Пунктом 5.1 Договору закріплено, що Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 100% вартості ОСОБА_4, узгодженого до поставки, в українській національній валюті.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата за ОСОБА_4 повинна здійснюватись Покупцем, реквізити якого вказані в даному Договорі. У випадку надходження коштів від третіх осіб (платник не по Договору), відвантаження не здійснюється. Оплата ОСОБА_4 здійснюється на підставі наданих Постачальником рахунків для попередньої оплати (п. п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору).

Датою поставки є: при відвантаженні залізничним транспортом - дата штемпеля в залізничній накладній станції відправлення, при відвантаженні автотранспортом - дата приймання ОСОБА_4 до перевезення, вказана в товарно-транспортній накладній (п.3.6 Договору).

Відповідно до умов укладеного Договору Сторони погодили в Специфікаціях Договору поставку товару Арматура у прутках різної довжини, класу та марки.

На виконання умов Договору Позивач здійснив поставку наступного товару за Договором: Арматура 16 А500С; ДСТУ 3760:2006 у кількості 8,28 тон. Зазначений товар був прийнятий Відповідачем без зауважень по кількості, якості, асортименту тощо. Підтвердженням зазначеного слугує товарно-транспортна накладна за № АМКР 373 від 05.01.2017, підписана Відповідачем з проставлянням печатки підприємства.

ОСОБА_4 від Позивача Відповідачу було передано Товариством з обмеженою відповідальністю Харківметал (далі - ТОВ Харківметал), яке діяло на підставі договору № 2917 від 30.06.2015. З боку Відповідача ОСОБА_4 отримав ОСОБА_1, водійське посвідчення АХВ 096188, якому відповідно до Довірчого листа № 323 від 05.01.2017 Відповідач довірив отримати 05.01.2017 металопродукцію: арматура у прутках ф16 А400С/500С у кількості 20 тон із завантаженням на автомобіль НОМЕР_1 (а.с.28).

Ті ж самі відомості про особу, якій доручено отримати поставлену продукцію, а також про автотранспортний засіб, містяться безпосередньо й у товарно-транспортній накладній за № АМКР 373 від 05.01.2017.

На оплату зазначеного товару Позивачем було виставлено Відповідачу рахунок-фактура за № НОМЕР_2 від 05.01.2017 року на загальну суму 113 022,00 грн. (а.с.27).

Втім, поставлений товар відповідачем оплачено частково та з порушенням строків зазначених в договорі.

Станом на 01.05.2017 між сторонами було підписано Акт звірки розрахунків за 2016 рік за Договором № 102S16, у відповідності до якого сторонами було погоджено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 90422,20 грн. (а.с.23). Вказаний акт звірки розрахунків підписано Відповідачем без жодних зауважень.

Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, грошові кошти не перерахував , а тому такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходив з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність доказів виконання відповідачем умов договору щодо здійснення оплати за поставлений товар, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмір 90422,20 грн. обґрунтованими, доведеними доданими до справи доказами та підлягаючими задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1226,27 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5649,61 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що наданий розрахунок є вірним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1226,27 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5649,61 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Правовий аналіз норми зазначеної статті передбачає, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, оскільки на початку 2017 року господарським судом Харківської області вже було прийнято 10 рішень, відповідно до яких ТОВ "Дакс Компані" заборгувало майже 1 млн. грн., вказані обставини свідчать про погіршення фінансового стану відповідача та низький рівень розрахунків з контрагентами.

Суд вважає, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою, документально не підтвердженою та такою, що задоволенню не підлягає, оскільки позивачем суду не доведено, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки припущення позивача, викладені у заяві не містять переконливу мотивацію щодо наявності підстав для забезпечення позову. Єдиною підставою, якою заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів, є невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, а також невиконання відповідачем вимог суду та його не з'явлення у судові засідання.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення", результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 712 ЦК України; ст. ст. 173, 174, 179 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАКС Компані" (61017, м. Харків, вул. Пащенківська, 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ) - 90422,20 грн. основного боргу, 5649,61 грн. інфляційних втрат, 1226,27 грн. 3% річних за невиконання зобов'язань по договору №102S16 від 28.12.2015 та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 18.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_5