Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" серпня 2017 р. Справа № 906/438/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 12.06.2017

ОСОБА_2 - фін.директор (діє на підставі статуту)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (м. Київ)

до Селянського фермерського господарства "Аграрник" (смт. Ружин Житомирської області)

про стягнення 521565,33 грн

Позивач звернувся з позовом до СФГ "Аграрник" про стягнення 521565,33 грн з яких: основний борг - 128400,00 грн; пеня -168710,21 грн; 20% річних - 82340,01 грн; інфляція - 102515,11 грн; штраф - 39600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не неналежно виконав свої зобов'язання за договором поставки № 3103/С-14 від 31.03.2014.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимог ухвали суду від 13.07.2017 не виконав, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.120).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шакур" (постачальник/позивач) та Селянським фермерським господарством "Аграрник" (продавець/відповідач) укладено договір поставки № 3103/С-14, згідно якого продавець продає, а покупець купує сою (товар) в кількості 100 ±10% (сто тонн) тонн, за ціною 3350,00 грн без ПДВ за тонну товару, що включає в себе вартість погрузки товару на транспортний засіб (вантажний автомобіль) (а.с. 15).

Відповідно п.1.1.5 договору, загальна вартість товару за даним договором становить 335 000,00 грн без ПДВ.

Згідно п. 2.1 договору, продавець відвантажує товар покупцю протягом двадцяти робочих днів, з моменту здійснення оплати покупцем згідно з п. 4.1. договору.

Покупець зобов'язується оплатити попередньо 50% від загальної вартості товару зазначеного в цьому договорі на основі виставленого рахунку, кінцевий розрахунок здійснюється по фактичній відгрузці товару (п. 4.1 договору).

Відповідно розділу шостого договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 30.04.2014 (а.с. 16)):

6.1. сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору;

6.2. у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у п. 2.1. цього договору, продавець не пізніше наступного дня закінчення строків поставки товару повертає покупцю суму оплаченого ним товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару;

6.3. у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у п. 2.1. цього договору, продавець додатково сплачує на користь покупця:

- штраф у розмірі 22% (двадцять відсотків) від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару;

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару за кожен день такого прострочення;

- відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу Украйни суму оплаченого покупцем товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% (двадцять чотири відсотки) річних від вказаної суми, як окремий вид відповідальності.

6.4. сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань здійснюється без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно п.9.5 договору, дана угода вступає в силу з дати її підписання та діє до повного виконання.

Так, в якості попередньої оплати позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 180000,00 грн, а саме: 30.05.2014 в сумі 3800,00 грн, 20.06.2014 в сумі 2950,00 грн, 22.09.2014 в сумі 5100,00 грн, 25.09.2014 в сумі 2250,00 грн, 05.11.2014 в сумі 150000,00 грн та 13.03.2015 в сумі 15900,00 грн, що підтверджується банківськими виписками, платіжними дорученнями (а.с. 17-30).

Відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань порушив умови договору щодо поставки товару та 27.10.2016 повернув частково кошти в сумі 51600,00 грн.

Відтак, станом на день пред'явлення позову заборгованість відповідача перед позивачем не була погашена та становить 128400,00 грн.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 3103/С-14 від 31.03.2014 та додаткової угоди № 1 від 30.04.2014 до договору поставки № 3103/С-14 від 31.03.2014. Зазначений договір з додатковою угодою підписаний з обох сторін та скріплений оригінальними печатками товариств, породжує цивільні права та обов'язки сторін.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач заперечень з приводу заявлених позовних вимог, доказів повернення попередньої оплати чи виконання договору поставки № 3103/С-14 від 31.03.2014 суду не надав.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 128400,00 грн попередньої оплати підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 82340,01 грн 20% річних та 102515,11 грн інфляційних.

Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно п.п. 5.1. та 5.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки дана стаття регулює грошові зобов'язання, тоді як відповідач зобов'язаний був виконати для позивача поставку товару.

Такої ж думки дотримується Верховний суд України, зазначивши у постанові від 15.10.2013 по справі №3-30гс13 слідуюче: застосування судами частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Також, позивачем заявлено пеню в сумі 168710,21 грн.

Як вбачається з ч. 2, 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Тобто, покупець має право вимагати від продавця або передання оплаченого товару та нарахувати санкції у виді пені за прострочення поставки товару, або повернення йому суми попередньої оплати та нарахувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (за умови встановлення договором такого обов'язку).

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар ( гречки).

З позовної заяви вбачається, що позивач просив повернути суму попередньої оплати, однак нарахував пеню за прострочення поставки товару.

Отже, господарський суд доходить висновку, що позивачем нараховано пеню на інше зобов'язання, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобовязанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені ст.536 ЦК.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 39600,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язання" роз'яснено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Судом встановлено, що умовами договору, а саме п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди) сторони погодили, що у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у п. 2.1. цього договору, продавець додатково сплачує на користь покупця штраф у розмірі 22% (двадцять відсотків) від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним, вимога позивачем заявлена правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору, відтак є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Відповідач заперечень з приводу заявлених позовних вимог та доказів сплати боргу суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 128400,00 грн попередньої оплати та 39600,00 грн штрафу. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Селянського фермерського господарства "Аграрник" (13600, АДРЕСА_1, код 31826023) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (04070, м. Київ, вул. Спанська, 11, код 32668563):

- 128 400,00 грн попередньої оплати;

- 39 600,00 грн штрафу

- 2 520,00 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.08.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати: