ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р.Справа № 916/1039/17
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента»

до відповідачів: 1.Публічного акціонерного товариства «Одесагаз»

2. Фізичної особи - підприємця - ОСОБА_1

про визнання договору укладеним

Суддя Власова С.Г.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

від позивача: Бондар Ю.О., згідно довіреності №01/01/17 від 04.01.2017р.;

від відповідача - ПАТ „Одесагаз": Печериця В.П., згідно довіреності №21/17-2 від 03.01.2017р.;

від відповідача - ОСОБА_1: ОСОБА_4, згідно довіреності від 09.08.2017р.;

вільний слухач: ОСОБА_5, згідно паспорту серія НОМЕР_1 від 20.06.2014р.

В судовому засіданні 15.08.2017р. приймали участь представники сторін:

від позивача: Бондар Ю.О., згідно довіреності №01/01/17 від 04.01.2017р.;

від відповідача - ПАТ „Одесагаз": Печериця В.П., згідно довіреності №21/17-2 від 03.01.2017р.;

від відповідача - ОСОБА_1: ОСОБА_4, згідно довіреності від 09.08.2017р.

СУТЬ СПОРУ: - про визнання укладеним договору між ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та ПАТ «Одесагаз» в редакції та на умовах позивача, запропонованих проектом договору, який є додатком до листа (оферти) вих.№21/02 від 08.02.2017р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2017р. справу №916/1039/17 розподілено до розгляду суддею Власовою С.Г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.05.2017р. порушено провадження у справі №916/1039/17 за позовом ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» до ПАТ «Одесагаз» про визнання укладеним договору між ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та ПАТ «Одесагаз» в редакції та на умовах позивача, запропонованих проектом договору, який є додатком до листа (оферти) вих.№21/02 від 08.02.2017р. та призначено до розгляду в засіданні суду.

Клопотання представників сторін за вх.№11087 від 18.05.2017р, вх.№12356/17 від 06.06.2017р., вх.№13165/17 від 15.06.2017р., вх.№17811/17 від 15.08.2017р. про не здійснення фіксації судового процесу були судом задоволені.

Заяву представника позивача від 15.06.2017р. за вх.№2-3237/17 про залучення до участі у справі №916/1039/17 у якості іншого відповідача - ОСОБА_1 для пред'явлення позовних вимог у наступній редакції: „Зобов'язати ОСОБА_1 звернутися до ПАТ „Одесагаз" із заявою про розірвання договору про розподіл природного газу укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ „Одесагаз", судом розглянуто.

Розглянувши заяву представника позивача суд дійшов висновку, що вище зазначена заява не підлягає задоволенню, з огляду на те, що позивачем заявлено ще одну позовну вимогу, однак, не було подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі та не подано суду доказів надсилання відповідачеві - 1 копії заяви і доданих до неї документів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2017р., враховуючи те, що постачання природного газу за спірною адресою, а саме: АДРЕСА_1 вже здійснюється на підставі договору, укладеного між ПАТ "ОДЕСАГАЗ" та ОСОБА_1, суд керуючись ст.ст.24, 86 ГПК України за власною ініціативою залучив до участі у справі іншого відповідача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Судове засідання, призначене на 20.07.2017р. не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Власової С.Г. з 10.07.2017р. на тривалому лікарняному.

Ухвалою суду від 03.08.2017р. розгляд справи призначено на 10.08.2017р. на 11:00.

Клопотання відповідача - ФОП ОСОБА_1 від 09.08.2017р. за вх.№17254/17 про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи було судом задоволено.

Клопотання позивача від 10.08.2017р. за вх.№17367/17 про залучення до справи додаткових документів було судом задоволено.

У задоволенні клопотання відповідача - 1 за вх.№2-4279/17 від 11.08.2017р. про продовження строку вирішення спору, відмовлено.

Позивач, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в обґрунтування їх зазначає, що 25.08.2016р. ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» набуло право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1644 та №1647 від 25.08.2016р., а також інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №66634768 та №66635243 від 25.08.2016р. Подалі, 24.11.2016р. у зв'язку зі зміною власника, позивач звернувся до відповідача - ПАТ „Одесагаз" із заявою щодо укладання договору про газопостачання (вих.№265/11). Не отримавши відповіді, 08.02.2017р. позивачем повторно було надіслано заяву щодо укладання вище зазначеного договору №21/02, з якою було направлено проект договору, який було складено у відповідності до вимог НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498, однак, листом від 03.03.2017р. вих.№21/17-81 ПАТ «Одесагаз» відмовило ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» у відповідь на запропоновану позивачем оферту в укладанні договору про розподіл природного газу. Зважаючи на що, позивач звернувся до суду з проханням визнати укладеним договір між ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та ПАТ «Одесагаз» в редакції та на умовах позивача, запропонованих проектом договору, який є додатком до листа (оферти) вих.№21/02 від 08.02.2017р.

Крім того, на виконання п. 10 глави 3, розділ 6 Кодексу Газорозподільних систем, яким передбачено, що договір розподілу природного газу з новим споживачем укладається після припинення договору розподілу природного газу із споживачем, який звільняє об'єкт, ОСОБА_1 із відповідною заявою до ПАТ „Одесагаз" не звернулася, однак, звернулася із заявою, якою просила не розривати існуючий договір, зважаючи на що позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_1 звернутися до ПАТ „Одесагаз" із заявою про розірвання договору про розподіл природного газу, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ „Одесагаз".

Відповідач - ПАТ „Одесагаз" проти позову заперечує, подав відзив за вх.№11093/17 від 18.05.2017р., в обґрунтування якого зазначає, що дійсно позивачем на адресу відповідача було надіслано листи №265/11 від 24.11.2016р. та №21/02 від 08.02.2017р. щодо укладання договору розподілу природного газу, оскільки позивач є новим власником спірних приміщень за адресою: АДРЕСА_1. Однак, позивачу було відмовлено, з огляду на те, що відповідно до Кодексу газорозподільних систем, розділ 6 главу 3 пункти 4,5,7 ПАТ „Одесагаз" було направлено заяву - приєднання, споживачу ОСОБА_1, який вже фактично був підключений до газорозподільної системи, яку споживач у свою чергу підписав і повернув оператору ГРМ, що і є фактом укладання договору шляхом приєднання у розумінні ст.634 ЦК України, а відтак ПАТ «Одесагаз» було правомірно укладено договір зі зазначеним споживачем. Що стосується переукладання договору з ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» як з новим власником спірних приміщень, то відповідно до пункту 6 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об'єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об'єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу. Оскільки, споживачем є ОСОБА_1, то саме вона повинна була звернуся із відповідною заявою до ПАТ «Одесагаз», чого зроблено не було. Натомість було звернення ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про намір продовжувати здійснювати розподіл природного газу за діючим договором, та продовжувати діючі договірні відносин з ПАТ «Одесагаз», що підтверджується листом від 26.12.2016р. вх.№2320.

06.06.2017р. за вх.№12365 позивач подав зауваження на відзив відповідача ПАТ „Одесагаз", в обґрунтування якого зазначає, що не погоджується зі твердженням відповідача про те, що укладання договору про розподіл природного газу - не є можливим, оскільки попередньо укладений договір не було розірвано зі ініціативи споживача. Також, позивач вказує, що є інші шляхи щодо розірвання договору розподілу природного газу, такі як, з ініціативи споживача, за згодою сторін або за рішенням суду. ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» не може змінювати умови чи ініціювати процедуру розірвання договору укладеного між відповідачем та попереднім власником спірних приміщень, оскільки не є стороною договору, натомість таке право є у відповідача. А тому, на думку позивача, відповідач - ПАТ „Одесагаз" повинен був ініціювати процедуру розірвання договору про розподіл природного газу, як сторона договору, відразу ж після викриття факту зміни власника об'єкту нерухомого майна.

Відповідач - ФОП ОСОБА_1 проти позову заперечує, надає відзив на позов від 14.08.2017р. за вх.№17709/17, де зазначає, що відповідно до ст.1 ЗУ "Про ринок природного газу", відповідач ПАТ „Одесагаз" є оператором газорозподільної системи, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Відповідно до ч.1 ст.40 вказаного закону, ПАТ „Одесагаз" здійснює розподіл природного газу на підставі та на умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами також, ч.2 зазначеної статті передбачено, що типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором (НКРЕКП). Посилаючись на пункт 4 главу 3 розділ 6 Кодексу газорозподільних систем, договір природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви - приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу. Так, на письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу. На виконання вимог пункту 5 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС працівниками ПАТ „Одесагаз" було направлено заяву - приєднання споживачу ОСОБА_1, яка вже фактично була підключена до ГРМ.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що після незаконного отримання права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 позивач хоча і став власником, однак, не споживачем, а положенням ст.1 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги" передбачено визначення поняття „власник" та „споживач"; де власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване законом порядку, а у відповідності до абзацу 14 ст.1 вказаного закону, споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги. Тому, зважаючи на норми чинного законодавства власник може не бути споживачем, а фактичний споживач може не бути власником. Тому у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника, споживач має право розірвати договір, а також за згодою сторін або за ініціативою споживача, у порядку, визначеному законодавством України.

Окрім цього, на тепер спірні нежитлові приміщення є предметом кримінального провадження №000716, на підтвердження представник відповідача - 2 надав копію листа №04/2/5-7225-16 від 06.09.2016р., яким прокуратура повідомляє, що досудове розслідування доручено СУ ГУ НП в Одеській області, процесуальне керівництво здійснює прокуратура Одеської області. Враховуючи вище зазначене, відповідач - 2 просить суд відмовити у задоволені позову ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента».

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

25.08.2016р. на підставі свідоцтв №1644 та №1647 від 25.08.2016р. та згідно інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №66634768, №66635243 від 25.08.2016р. ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» набуло право власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1.

24.11.2016р. у зв'язку із зміною власника, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо укладання договору про газопостачання (вих.№265/11). Не отримавши відповіді, 08.02.2017р. позивачем повторно було надіслано заяву щодо укладання вище зазначеного договору №21/02, з якою було направлено проект договору, який було складено у відповідності до вимог НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498.

Згідно розділу 1 п.п.1.1., 1.3. проекту договору розподілу природного газу цей типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (предмет договору відповідно до розділу 2 п.п.2.1.)

Розділом 4 п.п.6.1., 6.2., 6.3 передбачено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

До проекту договору також додано заяву - приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), якою засвідчено намір укладення спірного договору.

Листом від 03.03.2017р. вих.№21/17-81 ПАТ «Одесагаз» відмовило ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» у відповідь на запропоновану позивачем оферту в укладанні договору про розподіл природного газу. Свою відмову відповідач вмотивував посилаючись на норми діючого законодавства, а саме пунктом 6 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС передбачено, якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об'єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об'єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу.

Натомість, 26.12.2016р. за вх.№2320 до ПАТ «Одесагаз» від ОСОБА_1, що є фактичним споживачем послуг з розподілу природного газу надійшов лист (копія листа від 22.12.2016р. наявна в матеріалах справи), яким повідомлено про обізнаність ОСОБА_1 про надходження від ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» до ПАТ «Одесагаз» заяви з проханням переукласти договір на постачання природного газу, оскільки є новим власником нежитлових приміщень АДРЕСА_1. Однак, відповідач-2 зазначає, що у 2016р. він був протиправно позбавлений права власності на зазначені нежитлові будинки шляхом проведення «таємних» електронних торгів з продажу спірних приміщень та реєстрації за ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» права власності на приміщення як результат проведення цих торгів. Факт позбавлення ОСОБА_1 права власності на спірні приміщення, є предметом судового розгляду в межах цивільного судочинства, та є предметом перевірки в межах кримінального провадження №0000716, з огляну на що, ОСОБА_1 звертається до ПАТ «Одесагаз» з проханням не припиняти здійснення постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1.

На підтвердження своєї позиції відповідачем надано заяву - приєднання до умов договору розподілу природного газу від 01.04.2016р., якою ОСОБА_1 засвідчила свою згоду на укладення вище зазначеного договору з ПАТ «Одесагаз», зазначена заява є підтвердженням того, що ОСОБА_1 є фактичним споживачем послуг з розподілу природного газу.

Свій лист ПАТ «Одесагаз» також вмотував тим, що згідно пункту 10 глави 3, розділу 6 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу з новим споживачем укладається після припинення договору розподілу природного газу із споживачем, який звільняє об'єкт або приміщення. Наразі ОСОБА_1 з такою заявою не зверталась.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання укладеним договору між ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та ПАТ «Одесагаз» в редакції та на умовах позивача, запропонованих проектом договору, який є додатком до листа (оферти) вих.№21/02 від 08.02.2017р. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання, відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За правилами ч.ч. 3, 4, 7 ст.179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про ринок природного газу", ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб'єктів природних монополій, та за принципами , зокрема, вільного вибору постачальника природного газу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", вибір суб'єкта або суб'єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов'язки здійснюється у прозорий і недискримінаційний спосіб на підставі критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, та не має створювати перешкод для реалізації прав споживачів на вільний вибір постачальника.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" споживач має право, зокрема, на вільний вибір постачальника.

Відповідно до розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.3015 р. № 2496 постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до розділу ІІ п.7 абз.3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. № 2496 договір постачання природного газу з новим споживачем укладається після розірвання договору із споживачем, який звільняє приміщення.

Розділом IV Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.3015 р. № 2496 встановлено, що кожен споживач (у тому числі побутовий споживач) має право на вільний вибір постачальника шляхом укладення з ним договору постачання природного газу відповідно до умов та положень, передбачених цими Правилами.

Пунктом 6 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС передбачено, якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об'єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об'єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.3015 р. № 2496, споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником.

Також, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Водночас, закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Тож, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України) можна дійти висновку про те, що в разі ухилення від укладення договору, обов'язковість укладення якого визначено нормами закону, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 10.10.2012 р. № 6-110цс12 та в силу приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для врахування судом.

При цьому, суд наголошує, що у даному випадку позивачем не наведено норм законодавства, які б передбачали обов'язок відповідача укласти договір на постачання природного газу з ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента». Крім того, позивач просить визнати укладеним договір між ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» та ПАТ «Одесагаз» в редакції та на умовах позивача, запропонованих проектом договору, який є додатком до листа (оферти) вих.№21/02 від 08.02.2017р., однак, позивачем до позову не додано належним чином оформлений договір, не вказавши в ньому ні сторін договору, тобто між ким він укладений, ні ціни договору, а тому не наданий договір, який суд міг би визнати укладеним.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання договору укладеним відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 19 серпня 2017 р.

Суддя С.Г. Власова