донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.08.2017 справа №5009/2987/12

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді секретар судового засідання за участю представників від позивача: від відповідача 1 від відповідача 2 від третьої особи: від кредиторів: Дучал Н.М. Склярук О.І. , Москальова І.В. Бірчак К.Є. ОСОБА_5, керівник ОСОБА_6, за довіреністю не з'явився не з'явився не з'явилися
розглянувши апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій №1", м.Запоріжжя
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від19.06.2017
у справі№ 5009/2987/12 (суддя Ніколаєнко Р.А.)
за позовом до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші", м.Запоріжжя 1.Публічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій №1", м.Запоріжжя; 2.Товариства з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс", м.Київ Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, м.Запоріжжя
про кредитори боржник керуючий санацією про 1.визнання за ТОВ „Сухі Суміші" права власності на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа - 326,6 м2, яке розташоване у м.Запоріжжі по вул.Фінальній, 1-Б; 2.визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004, укладеного між акціонерним банком „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс", ) та закритим акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа - 326,6 м2, яке розташоване у м.Запоріжжі по вул.Фінальній, 1-Б, що заявлена в рамках окремого позовного провадження, однак стосується безпосередньо підприємства, щодо якого перебуває в провадженні суду справа про банкрутство № 5009/2987/12 1. Приватне підприємство "Соколенко-Екскавація", м.Запоріжжя; 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Променергоресурси", м.Дніпро; 3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ікос Фінанс", м.Київ; 4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", м.Київ; 5. Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛДІ ГРУП", м.Київ; 6. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Капітал Груп", м.Київ; 7.Дочірнє підприємство "Запорізький виробничий комбінат "Спецгазпром", м.Запоріжжя Публічне акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій №1", м.Запоріжжя арбітражний керуючий Шистопал П.М. банкрутство
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сухі суміші» м.Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.02.2016р.) до Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» м.Запоріжжя, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікос Фінанс» м.Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційної служби Запорізького міського управляння юстиції Запорізької області, про: визнання за ТОВ «Сухі Суміші» право власності на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, який розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1б; визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р., укладеного між акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв»язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 м2, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б.

Наполягав, що про порушення прав позивача (включення спірного об»єкту нерухомості до майна, яке є предметом іпотечного договору) дізнався 07.10.2015 р. під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У відзиві від 15.02.2016 р. на позовну заяву ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій №1» просив про застосування позовної давності, посилаючись на те, що іпотечний договір був укладений у 2004 році, а тому позивач міг в будь-який час дізнатися про «порушення» та протягом трьох років відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/116/16 в позові відмовлено. Визнано іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р., укладений між Акціонерним банком "АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Ікос Фінанс", код ЄДРПОУ-37552797) та Закритим акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми - ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій № 1", код з ЄДРПОУ-13628220) недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л-3, інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташоване у місті Запоріжжі по вул. Фінальній 1-Б.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.07.2016р. у справі №908/116/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій № 1", м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/116/16 задоволено. Рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. у справі №908/116/16 скасовано в частині визнання іпотечного договору №240-ю від 28.07.2004р. недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л3, інв. № 00008, цементу, силос № 21, яке розташоване у місті Запоріжжі по вул. Фінальній, 1Б. В іншій частині рішення залишено без змін. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші", м. Запоріжжя, відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2016р. у справі №908/116/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.07.2016р. та рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

За результатами нового розгляду справи, ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.12.2016 року у справі №908/116/16 прийнято відмову від позову та припинено провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.01.2017р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.04.2017р. по справі №908/116/16 ухвалу господарського суду Запорізької області від 20.12.2016р. скасовано. Справу передано для розгляду до господарського суду Запорізької області.

Внаслідок скасування ухвали суду від 20.12.2016р., господарським судом Запорізької області винесено ухвалу від 30.01.2017р., якою прийнято до розгляду в межах справи №5009/2987/12 про банкрутство ПАТ «ЗЗБК № 1» матеріали позовної заяви ТОВ „Сухі Суміші" до ПАТ „ЗЗБК № 1" та ТОВ „Ікос Фінанс", за участю третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання за ТОВ „Сухі Суміші" права власності на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3, інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, яке розташоване у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б, та про визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004, укладеного між акціонерним банком „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс", ) та закритим акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа - 326,6 м2, яке розташоване у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б.

При цьому, прийняття вищевказаної позовної заяви (яка спочатку розглядалась в межах справи №908/116/16) відбулось в межах справи №5009/2987/12 про банкрутство Публічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій №1", враховуючи положення ч. 9 ст. 16 та п.7 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України. Тобто, матеріали справи №908/116/16 було приєднано до справи №5009/2987/12 про банкрутство Публічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій №1"

За результатами нового розгляду справи, ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі №5009/2987/12: залишено без задоволення вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші", м. Запоріжжя про визнання права власності на нерухоме майно Л3 інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташовано у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б; визнано недійсним іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р., укладений між акціонерним банком „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс", ) та закритим акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) в частині включення до складу предмету іпотеки, що зазначений в п.п.29 п.1 іпотечного договору, нерухомого майна - силосу № 21, як складової частини будівлі складу цементу Л-3, інв. № 00008, розташованого у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачами не порушено право власності позивача на нерухоме майно літ. Л3 інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташоване у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б, а вказане речове право оформлено за Товариством з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання права власності на вищевказане майно підлягають залишенню без задоволення.

Задовольнивши клопотання позивача від 14.03.2016 про вихід за межі заявлених вимог та визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р. недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л-3, інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Закрите акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій № 1" передало в іпотеку силос № 21, який є складовою частиною об'єкту - літера Л3 інв. № 00008, складу цементу, що розташований в м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б, порушивши тим самим право власності позивача на зазначений об'єкт нерухомості.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Завод залізобетонних конструкцій №1" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.06.2017 р. по справі № 5009/2987/12, в якій просить скасувати її в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Сухі Суміші» щодо визнання іпотечного договору №240-ю від 28.07.2004р., укладеного між АБ «АвтоЗАЗбанк (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та ЗАТ «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв'язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1) недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Лі інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній, 1-Б, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Сухі Суміші» в повному обсязі.

Апелянт вважає ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі № 5009/2987/12 в оскаржуваній частині незаконною, прийнятою із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення спору. Вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" не мало права звертатись до суду із позовом про визнання недійсним іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р., оскільки позивач не є стороною оскаржуваного правочину. Крім того, зазначив, що об'єкт нерухомості інв. №0008 силос №21 не був предметом іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р., оскільки є власністю ТОВ «Сухі Суміші», тобто вказане майно не передавалось в іпотеку. До того ж, на момент укладання іпотечного договору №240-ю від 28.07.2004р. об'єкт нерухомості - склад цементу Л3 інв. № 00008 не містив в собі силос №21, у зв'язку із чим об'єктом іпотечного договору був об'єкт нерухомості, який розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній,1-Б, склад цементу Л3 інв. № 00008 (силоси №18, №19, №20).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сгара Е.В., судді - Будко Н.В., Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2017р. задоволено заяву про самовідвід суддів Сгара Е.В. та Будко Н.В. у справі № 5009/2987/12.

Розпорядженням керівника апарату №1206 від 06.07.2017р., у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід суддів Сгари Е.В. та Будко Н.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 5009/2987/12.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2017р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Дучал Н.М., судді - Склярук О.І., Москальова І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» на ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі №5009/2987/12 до провадження, розгляд справи призначено на 24.07.2017р.

За клопотанням сторін розгляд апеляційної скарги відкладався, строк розгляду скарги продовжувався.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, ТОВ «Сухі суміші», зазначив про погодження з доводами апеляційної скарги апелянта, повідомивши про наявність судових рішень, за результатами яких законним директором ТОВ «Сухі суміші» є ОСОБА_5, про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Повідомив про скасування ОСОБА_8 всіх довіреностей на представництво інтересів Товариства. Зауважив про відсутність відомостей з яких підстав колишнім керівництвом ТОВ «Сухі суміші», за наявності Свідоцтва про право власності та рішення Запорізької міської ради № 385/10 від 31.10.2000р., не здійснено реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно стосовно силосу 21, за адресою м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1-Б. Докази звернення щодо реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні.

Інші учасники справи про банкрутство не скористалися правом участі представників в судовому засіданні апеляційної інстанції, про час і місце судових засідань були повідомлені належним чином.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень, ухвал місцевого господарського суду у повному обсязі, в т.ч. оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( ст.4-1 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч.1 ст.9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів Донецького апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (далі - продавець) та Організацією орендарів Заводу залізобетонних конструкцій № 1 (правонаступником якої є ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій № 1", далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу державного майна № 91 від 11.04.1994 р. (далі - договір), за умовами п.1.1. якого продавець продав, а покупець придбав державне майно цілісного майнового комплексу заводу, зданого покупцю в оренду, яке знаходиться за адресою: 330600, м. Запоріжжя, МСП-473. Майно підприємства включає в себе обладнання, пристрої, інвентар та інше майно згідно акту інвентаризації, перелік якого додається до цього договору (додаток № 1) та є його невід?ємною частиною.

На підставі договору купівлі-продажу державного майна № 91 від 11.04.1994р., Організації орендарів Заводу залізобетонних конструкцій № 1 видане свідоцтво про власність від 22.07.1994р. реєстр.№ 56, яке свідчить, що Покупець є власником зазначеного у договорі № 91 майна цілісного майнового комплексу.

Відповідно до переліку нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 1» згідно з договором купівлі-продажу від 11.04.1994 р. № 91, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.05.1994 р. за № 2-1760, регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області передано у власність організації орендарів Запорізького заводу Залізобетонних конструкцій № 1, зокрема, склад цементу інвентарний номер 00008 за адресою: 69106, м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б. (п. 12 переліку).

Відповідно до реєстраційного посвідчення, копія якого міститься в матеріалах справи, Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчило, що майно, в т.ч. інв. № 00008, зареєстровано на праві колективної власності за Організацією орендарів Запорізького заводу залізобетонних конструкцій № 1 на підставі договору купівлі-продажу державного майна № 91 від 11.04.1994 р. (серія АБГ № 011999).

Згідно експлікації (плану поверхів будівлі Л3 інв. № 00008) склад цементу літера Л3 інв. № 00008, що розташований в м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-б, складається з наступних об'єктів: силоси № 18, № 19, № 20, № 21.

Як свідчить установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші", Закрите акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій № 1" виступило одним із засновників Товариства з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші", здійснивши внесок до статутного фонду новоствореного товариства у вигляді майна на загальну суму 101 000,00 грн., в тому числі в якості внеску до статутного фонду ТОВ «Сухі Суміші» передано, склад цементу (1 силос), оцінений в 30 234,02 грн.

Відповідно до п. 4.2 статуту ТОВ «Сухі Суміші» ЗАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» є учасником ТОВ «Сухі Суміші», якому належить 101 частка (62,73%) в статутному капіталі товариства.

Як свідчить Перелік майна, яке знаходиться на балансі ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", що підлягає передачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" в якості засновницького внеску, передачі підлягає майно, у т.ч. склад цементу (1 силос № 21) інв. № 00008, вартістю 30 157,67грн. Перелік затверджено рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ «ЗЗБК №1 (протокол № 6 від 01.07.1999р.).

За актом приймання-передачі майна від 31.07.2000р. Закрите акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій № 1" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" прийняло як внесок до статутного фонду основні засоби, в т.ч. склад цементу інв. № 00008 (1 силос № 21), який було оцінено в 30234,02 грн.

Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 31.10.2000р. прийнято рішення №385/10 "Про оформлення права власності на будівлі та споруди по вул. Фінальній, 1-б за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші", згідно з додатком (п. 1 рішення).

Додатком до рішення № 385/10 визначений Перелік будівель та споруд, які розташовані за адресою: вул. Фінальна, 1б, право власності на які підлягало оформленню за ТОВ „Сухі Суміші", до якого, окрім іншого, увійшов силос № 21 складу цементу Л3, інв. № 00008.

Цим же рішенням Виконавчим комітетом Запорізької міської ради доручено Орендному підприємству «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» оформити свідоцтво на право власності на будівлі та споруди по вул. Фінальній,1б за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» згідно з додатком та погасити реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій № 1».

На виконання зазначеного рішення проведено реєстрацію права колективної власності на об'єкти нерухомості за ТОВ „Сухі Суміші".

Відповідно до Свідоцтва на право власності на будівлі № 2249 від 14.11.2000, майно інв. №00007, інв. № 00008 (силос № 21) та інв. №00010, яке розташоване в м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-б, належить товариству з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" на праві колективної власності. Про наведене свідчить також і реєстраційний напис ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації на правовстановлюючому документі, записаний 14.11.2000р. в реєстрову книгу №6 за реєстровим № 1162.

28.07.2004р. між Акціонерним банком "АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс", далі - Іпотекодержатель) та Закритим акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій № 1" (далі - Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір № 240-ю за умовами п.1 якого, за кредитним договором №36/04, укладеним між сторонами 07.07.2004р., Іпотекодавець зобов'язаний повернути Іпотекодержателю 5 690 000 грн. в строк до сьомого липня дві тисячі одинадцятого року зі сплатою 16,00 процентів річних за користування, а також витрат та штрафних санкцій, передбачених ним.

В забезпечення виконання вищезазначеного зобов'язання, Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б", у т.ч. склад цементу, літера Л3 інв. № 00008.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.05.1994р. за реєстром №2-1760, переліку нерухомого майна від 17.07.2000р., що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 21.07.2004р. за №4204038.

Не погодившись із наведеними обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" звернулось до місцевого господарського суду із цим позовом (із врахуванням заяви про уточнення вимог від 25.02.2016р.) в якому просило: визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" право власності на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, який розташований у м.Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б; визнати іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р., укладений між АБ „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є ТОВ „Ікос Фінанс", ) та ЗАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа - 326,6 м2, яке розташоване у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б.

При розгляді вищезазначених вимог, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право кожної особи на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною 2 якої передбачені способи захисту прав та інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Конституційний принцип доступності до правосуддя реалізується через приписи статті 1 Господарського процесуального Кодексу України, згідно з якою підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи з наведених вище норм вбачається, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Метою використання такого позову є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений.

Визнання права власності спрямовано на усунення перешкод у здійсненні власником свого права та виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності на майно, та ст.16 Цивільного кодексу України, яка передбачає визнання права як способу захисту цивільних прав та інтересів.

З аналізу приписів ст. 392 Цивільного кодексу України вбачається, що передумовами для звернення до суду з позовом про визнання права власності є: оспорювання іншою особою права власності, невизнання іншою особою права власності; втрата особою документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, пред'являючи позов про визнання права власності в порядку ст.392 Цивільного кодексу України, позивач повинен надати докази вчинення відповідачем(ами) дій, що свідчать про порушення, оспорювання або невизнання ним права власності позивача.

В той же час, матеріали справи свідчать, що відповідачі - Публічне акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій №1" та Товариство з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс" не оспорюють право власності Товариства з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3 інв. №00008, склад цементу, який розташований в м.Запоріжжі по вул.Фінальній, 1-б та іншого позивачем не доведено.

До того ж, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" є власником спірного майна - силос № 21, літера Л3 інв. №00008, склад цементу, який розташований в м.Запоріжжі по вул.Фінальній, 1-б, враховуючи наступне.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який було прийнято 01.07.2004р., визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Як вже зазначалось, на підставі Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.10.2000р. №385/10 "Про оформлення права власності на будівлі та споруди по вул. Фінальній, 1-б за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші", зокрема, на силос № 21 складу цементу Л3, інв. № 00008, Товариству з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» видано Свідоцтво на право власності на будівлі № 2249 від 14.11.2000, зокрема, інв. № 00008 (силос № 21), яке розташоване в м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-б, що належить ТОВ "Сухі Суміші" на праві колективної власності. Про наведене свідчить також і реєстраційний напис ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації на правовстановлюючому документі, записаний 14.11.2000р. в реєстрову книгу №6 за реєстровим № 1162.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" набуло право власності на об?єкт нерухомості - силос № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 00008, який розташований у м. Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності, у зв'язку із чим зазначене речове право є дійсним на теперішній час, враховуючи приписи ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Зважаючи на факт підтвердження наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" права власності на силос № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 0008, відсутність жодних доказів оспорювання або невизнання відповідачами права власності позивача на спірне майно, наявність у позивача правовстановлювального документу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" права власності на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, який розташований у м.Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б.

Другою позовною вимогою позивач просив визнати недійсним іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р., укладений між АБ „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є ТОВ „Ікос Фінанс", ) та ЗАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа - 326,6 м2, яке розташоване у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б.

В процесі первісного розгляду справи в суді першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" було заявлено клопотання від 14.03.2016р., в якому позивач просив суд вийти за межі заявлених вимог та визнати іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р. недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л-3, інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б.

При розгляді вищезазначених вимог, судова колегія апеляційної інстанції виходить з наступного

Відповідно до п.2 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Вирішуючи спір про визнання договорів недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вже зазначалось вище, між АБ "АвтоЗАЗбанк" (Іпотекодержатель) та ЗАТ "Завод залізобетонних конструкцій №1" (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, правонаступником АБ "АвтоЗАЗбанк" за іпотечним договором № 240-ю від 28.07.2004р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Ікос Фінанс", що підтверджується обставинами, встановленими рішенням господарського суду Запорізької області від 13.04.2012р. по справі №5009/938/12, які є преюдиційними та не потребують доведенню під час розгляду даної справи у відповідності до положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

За умовами п.1 іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р., за кредитним договором №36/04, укладеним між сторонами 07.07.2004р., Іпотекодавець зобов'язаний повернути Іпотекодержателю 5 690 000 грн. в строк до сьомого липня дві тисячі одинадцятого року зі сплатою 16 (шістнадцяти) процентів річних за користування, а також витрат та штрафних санкцій, передбачених ним.

В забезпечення виконання вищезазначеного зобов'язання, Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б", у т.ч. склад цементу, літера Л3 інв. № 00008.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.05.1994р. за реєстром №2-1760, переліком нерухомого майна від 17.07.2000р., що стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 21.07.2004р. за №4204038.

Як вбачається із вищевказаного витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2004р. №4204038, виданого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, Публічне акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій №1" є власником нерухомого майна за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Фінальна, буд. 1-б, до переліку якого входить в тому числі склад цементу, літера Л3, інвентар. № 00008.

Згідно наявних в матеріалах справи експлікацій (плану поверхів будівлі Л3 інв. № 00008) склад цементу, літера Л3 інв. № 00008, що розташований в м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-б складається з наступних об'єктів: силоси № 18, № 19, № 20, № 21.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.10.2000р. №385/10 "Про оформлення права власності на будівлі та споруди по вул. Фінальній, 1-б за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" доручено Орендному підприємству «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» оформити свідоцтво на право власності на будівлі та споруди по вул. Фінальній,1б за Товариством з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» згідно з додатком та погасити реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій № 1».

Отже, власником силосу № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 0008 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші", що підтверджується свідоцтвом на право власності на будівлі № 2249 від 14.11.2000р.

Оформлення за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" права власності на силос № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 0008 здійснено у 2000 році, тобто до моменту укладання між відповідачами оскаржуваного Іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р.

Відповідно до акту прийому-передачі майна від 31.07.2000р. Публічне акціонерне товариство „Завод залізобетонних конструкцій № 1" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" прийняло до свого статутного фонду силос № 21, складу цементу інв. № 00008, що свідчить про відсутність у Публічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій № 1" можливості здійснювати повноваження власника силосу № 21, та як наслідок зумовлює неможливість передачі зазначеного майна в іпотеку.

В матеріалах справи міститься довідка від 09.02.2016 р., підписана головним бухгалтером ПАТ "ЗЗБК № 1" ОСОБА_9, згідно з якою на балансі підприємства знаходиться склад цементу інв. № 00008, загальною площею 326,6 кв. м., на якому знаходяться силоси № 18, №19, №20. 01.08.2000р. силос № 21, розміщений на складі цементу інв. № 00008, був списаний з балансу ПАТ "ЗЗБК № 1" на підставі акту приймання-передачі майна ЗАТ "ЗЗБК № 1" до статутного фонду ТОВ "Сухі Суміші" від 31.07.2000р. На даний момент склад цементу (інв. №00008) має статус заставного майна згідно з умовами договору іпотеки № 240-ю від 28.07.2004р.

За таких обставин, з огляду на той факт, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" оформлено право власності на силос № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 0008 ще у 2000 році, а Публічним акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій № 1", списано з власного балансу силос № 21, розміщений на складі цементу інв. № 00008 на підставі акту приймання-передачі майна ЗАТ "ЗЗБК № 1" до статутного фонду ТОВ "Сухі Суміші" від 31.07.2000р., силос № 21 складу цементу Л3 інв. № 00008 не був та не міг бути предметом іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р.

Виходячи з наведеного, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, які є обов'язковими у відповідності до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в якості предмету іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004р., в іпотеку передавалися, зокрема, силоси № 18, № 19, № 20 складу цементу Л3 інв. № 00008, які розташовані у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б", що не суперечить відомостям, наявним у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 21.07.2004р. за №4204038.

При цьому, позивачем не доведено належними доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України факту передачі Публічним акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій №1" в іпотеку силосу № 21 складу цементу Л3 інв. № 00008.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що Публічним акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій №1" силос № 21 складу цементу Л3 інв. № 00008 в іпотеку не передавався, іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р. є таким, що не суперечить положенням діючого законодавства та не порушує прав позивача, у зв'язку із чим місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо визнання його недійсним в частині включення до складу предмету іпотеки, що зазначений в п.п.29 п.1 іпотечного договору, нерухомого майна - силосу № 21, як складової частини будівлі складу цементу Л-3, інв. № 00008, розташованого у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б.

Що стосується заявленого Публічним акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій №1" клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки ( ст.257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підпунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013р. встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Зважаючи на те, що іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004р. є таким, що не порушує прав або охоронюваних законом інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші", клопотання Публічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій №1" про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Проте, судова колегія зауважує, що місцевий господарський суд, дійшовши вірного висновку щодо відмови в задоволенні вимоги позивача про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю „Сухі Суміші" права власності на нерухоме майно - силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, який розташований у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи щодо залишку позовних вимог, та неправомірно вийшов за межі позовних вимог, визнавши іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004 р. недійсним в частині включення до складу предмету іпотеки, що зазначений в п.п.29 п.1 іпотечного договору, нерухомого майна - силосу № 21, як складової частини будівлі складу цементу Л-3, інв. №00008, розташованого у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б., у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі №5009/2987/12 в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, господарський суд Запорізької області в оскаржуваній ухвалі обмежився розглядом вимоги, зазначеної позивачем в клопотанні про вихід за межі позовних вимог та не розглянув другу заявлену позовну вимогу, викладену в позовній заяві та заяві про уточнення вимог б/н від 25.02.2016р. про визнання іпотечного договору №240-ю від 28.07.2004р., укладеного між АБ „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є ТОВ „Ікос Фінанс", ) та ЗАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна - Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа - 326,6 м2, яке розташоване у м. Запоріжжі по вул. Фінальній, 1-Б.

Враховуючи наведене вище, судом апеляційної інстанції в даній справі приймається рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" в цій частині вимог.

Відповідно до п.4.4. Постанови Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013р. у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Коли ж приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанцій, який прийняв нове рішення.

Враховуючи наведене, з огляду на прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги під час первісного розгляду справи та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги під час нового розгляду справи покладаються на позивача.

Результати апеляційного провадження у справі №5009/2987/12 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Завод залізобетонних конструкцій №1", м. Запоріжжя на ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі №5009/2987/12 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі №5009/2987/12 в частині визнання недійсним іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р., укладеного між акціонерним банком „АвтоЗАЗбанк" (правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Ікос Фінанс", ) та закритим акціонерним товариством „Завод залізобетонних конструкцій № 1" (у зв'язку із зміною організаційно-правової форми - ПАТ „Завод залізобетонних конструкцій № 1", ) в частині включення до складу предмету іпотеки, що зазначений в п.п.29 п.1 іпотечного договору, нерухомого майна - силосу № 21, як складової частини будівлі складу цементу Л-3, інв. №00008, розташованого у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б - скасувати.

У задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» про визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р., укладеного між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв»язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 м2, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б - відмовити.

В іншій частині ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.06.2017р. по справі №5009/2987/12 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сухі Суміші" (69106, м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій № 1" (69106, м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б, ) судовий збір за подання апеляційних скарг в сумі 6 063,20 грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: О.І. Склярук

І.В. Москальова

Надруковано 13 екз.