КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Справа№ 911/605/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09-08.2/4312/17 від 23.05.2017) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017

у справі №911/605/17 (суддя - Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 109646,61 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідача - ОСОБА_3, договір б/н від 03.03.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач у справі) про стягнення 109646,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/09/2015 від 17.09.2015, в частині своєчасної оплати отриманих послуг, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, а тому на підставі умов договору, та чинного законодавства позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 50000,00 грн. - основного боргу, 24123,88 грн. - пені, 15961,11 грн. - інфляційних втрат, 2551,62 грн. - 3 % річних, 17010,90 грн. додатковий штраф. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі, 5000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.04.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» 50 000,00 грн. заборгованості, 18 521,88 грн. - пені, 15 520,17 грн. - інфляційних втрат, 1 913,69 грн. - 3 % річних, 1 289,33 грн. судового збору та 3919,63 грн. витрат на послуги адвоката. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем договірних зобов'язань та відповідно встановлено правомірність позовних вимог в частині стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат. Разом з цим, дослідивши умови договору, судом першої інстанції було встановлено безпідставність заявленого до стягнення додаткового штрафу у сумі 17010,90 грн., у зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині судом відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.2/4312/17 від 23.05.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі №911/605/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовити повністю.

В апеляційні скарзі відповідач посилається на те, що місцевим господарським судом було неповно досліджено обставини справи, а тому висновки суду є незаконними та необґрунтованими. Так, апелянт стверджує, що суд першої інстанції невірно здійснив розрахунок грошового зобов'язання, визначив пеню та інші нарахування згідно умов договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/09/2015 від 17.09.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено справу №911/605/17 до розгляду на 21.06.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 відповідно до п.1 ч.1 ст. 77 ГПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання представника позивача було відкладено розгляд справи на 09.08.2017.

20.07.2017 до Київського апеляційного господарського суду від позивача у справі надійшли письмові пояснення (вх. № 09-11/13829/17) щодо розрахунку заявлених до стягнення сум з доданими доказами фактичних оплат. Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.08.2017 у зв'язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці для розгляду справи №911/605/17 визначено суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Дикунська С.Я., Мартюк А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 справу №911/605/17 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів

У судовому засіданні 09.08.2017 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У судове засідання 09.08.2017 представник позивача повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №049 (а.с. 177).

Від позивача до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання №17/07-1 від 17.07.2017 (вх. №09-11/13830/17) про розгляд справи без участі представників позивача.

Беручи до уваги клопотання позивача та належне повідомлення позивача про розгляд апеляційної скарги, закінчення строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ст. 102 ГПК України, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

17.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (перевізник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/09/2015 (а.с. 8-11), відповідно до п. 1.1. якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

Згідно п. 1.2. договору при виконанні міжнародних перевезень за даним договором використовуються правила Конвенції про Договір міжнародного перевезення вантажів, підписаної в Женеві 19 травня 1956 року та Протоколу до КДПВ/CMR 1978 року, Митної конвенції МДП/TIR, Конвенції про перевезення небезпечних вантажів ДОПНВ (ADR), Європейської угоди про режим праці і відпочинку водіїв ЄУТР (ESTR), а також вимоги міжурядових угод про міжнародні автомобільні перевезення.

Як визначено сторонами у п. 1.4. договору, кожне замовлення за послуги за даним договором замовник надаватиме перевізнику у письмовій формі, підписане уповноваженою особою і скріплене печаткою, де кожна прийнята така заявка перевізником буде становити невід'ємну частину цього договору та включатиме в себе ці договірні умови, заявка може передаватись за допомогою факсимільного зв'язку або у електронному вигляді по електронному зв'язку та має силу оригіналу.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість послуг погоджується сторонами в заявці і вказується в рахунку перевізника.

Як було домовлено між сторонами, на підставі п. 3.2 договору, оплата послуг здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання вантажу замовником/вантажоодержувачем на підставі отриманого факсом чи електронною поштою рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.3 договору такі розрахунки здійснюються відповідно до діючого законодавства України в національній валюті України - гривні в безготівковій формі шляхом переказу відповідних грошових коштів на рахунок перевізника. Якщо сторони встановили вартість в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом Національного Банку України, що діятиме на день виставлення рахунку.

Як передбачено п.8.1 договору він набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків.

Судом встановлено, що сторонами були погоджені заявки щодо перевезення вантажу за маршрутом м. Цюрупінськ, Херсонська обл. (Україна) - Atlsntisum (France) №15/07/16 від 15.07.2016 (а.с. 13) зі строком доставки з 20.07.2016 по 28.07.2016; №19/07/16 від 19.07.2016 (а.с. 17) зі строком доставки з 25.07.2016 по 03.08.2016; №22/07/16 від 22.07.2016 (а.с. 21) зі строком доставки з 27.07.2016 по 05.08.2016, відповідно до яких загальна вартість послуг перевезення становить 213099,04 грн.

На виконання узгоджених сторонами заявок №15/07/16 від 15.07.2016, №19/07/2016 від 19.07.2016, №22/07/16 від 22.07.2016 позивач надав відповідачу транспортні послуги, а саме перевіз вантаж за маршрутом, що вказаний у заявках. Вказані послуги перевезення на загальну суму 213099,04 грн. були надані в повному обсязі та без претензій зі сторони відповідача, що підтверджується оформленими та поданими до суду міжнародними товарно-транспортними накладними (а.с. 16,20,24) та складеними за результатами таких перевезень Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №6497 від 28.07.2016 (а.с.15), №6688 від 03.08.2016 (а.с. 19), №6757 від 05.08.2016 (а.с. 23).

Відповідно до умов пункту 3.2 договору, на адресу відповідача, 16.08.2016, електронною поштою та листом були надіслані оригінали рахунків-фактури, а саме: №6497 від 28.07.2016 (а.с.14), №6688 від 03.08.2016 (а.с. 18), №6757 від 05.08.2016 (а.с. 22), що підтверджується представленими копіями списків згрупованих відправлень №457-2016АТ від 16.08.2016, №3000 від 16.08.2016, а також копії квитанції №8648 від 16.08.2016 (а.с.12).

Наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку позивача підтверджується, що відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, оплатив позивачеві вартість наданих ним послуг з перевезення частково, а саме протягом періоду листопад-грудень 2016 року оплатив 163099,04 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротеп» послуги з перевезення становить 50000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором перевезення вантажу.

Відповідно до приписів ст. 909 ЦК України та ст.307 Господарського Кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а вантажовідправник зобов'язується сплатити за ввезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що укладання договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента, тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути, серед інших, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 в м. Женеві (далі - Конвенція).

Частиною першою статті 1 Конвенції передбачено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Згідно з ст. 4-5 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Враховуючи наведені приписи Конвенції, а також чинного законодавства України саме міжнародна автомобільна накладна (CMR) є первинним доказом не лише щодо укладення договору перевезення, але й первинним доказом прийняття вантажу та надання визначених договором послуг щодо його перевезення.

Як уже зазначалось вище, поданими позивачем міжнародними товарно-транспортними накладними, які містять відмітку одержувача вантажу, та підписаними обома сторонами Актами здачі-прийняття робіт, підтверджується факт виконання позивачем своїх договірних зобов'язань в повному обсязі, в тому числі і щодо надання визначених п. 3.2 договору документів, цей факт окрім того підтверджується і діями відповідача, який частково сплатив вартість наданих послуг. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість за договором про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №17/09/2015 від 17.09.2015 у сумі 50000,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду Київської області про доведеність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми основного боргу за надані послуги з перевезення вантажу у розмірі 50000,00 грн.

Враховуючи прострочення відповідачем обов'язку з оплати наданих послуг, позивач, на підставі п. 5.6. договору та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» просить суд також стягнути з відповідача пеню у розмірі 24123,88 грн., яка позивачем нарахована за період з 06.09.2016 по 31.01.2017 на суму боргу - 213099,04 грн.

Господарський суд Київської області, дослідивши розрахунок пені, проведений позивачем, дійшов висновку, що він здійснений невірно, у зв'язку з чим суд частково задовольнив позовні вимоги в цій частині. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.6 договору сторони передбачили, що винна сторона за даним договором у випадку несвоєчасної оплати послуг перевезення сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення платежу від суми заборгованості.

Враховуючи, що в силу умов пункту 3.2 договору, відповідач зобов'язаний був оплатити послуги протягом 10-и банківських днів після отримання вантажу, то колегія суддів зазначає, що прострочення виконання зобов'язання слід встановлювати щодо кожного перевезення згідно відповідної заявки окремо, і, в залежності від встановленого, нараховувати пеню на суму боргу за кожним перевезенням окремо.

Згідно ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи проведені відповідачем платежі на оплату наданих послуг перевезення, апеляційний господарський суд встановив наступні періоди прострочення відповідачем оплати послуг перевезення:

1. По перевезенню згідно заявки №15/07/16 від 15.07.2016, вартість послуг якого становить 70267,44 грн., вантаж одержано 28.07.2016, а отже 10-ти денний строк оплати 70267,44 грн. закінчується, згідно п.3.2 договору, 11.08.2016. Відтак, з 12.08.2016 відповідача слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання, та з 12.08.2016 у позивача виникає право нарахування штрафних санкцій на суму боргу 70267,44 грн.

Враховуючи, що вартість послуг згідно даної заявки відповідачем була сплачена декількома платежами, а саме 28.11.2016 - 24267,44 грн.; 07.12.2016 - 20000,00 грн. та 08.12.2016 повністю сплачено, то колегія суддів зазначає, що пеня:

- за період прострочення з 06.09.2016 (в межах заявленого позивачем періоду) по 27.11.2016 на суму боргу 70267,44 грн. становить 4680,66 грн.;

- за період з 28.11.2016 по 06.12.2016 на суму боргу 46000,00 грн. становить 316,72 грн.;

- за період 07.12.2016-07.12.2016 на суму боргу 26000,00 грн. становить 19,89 грн.

Загалом пеня, нарахована за прострочення оплати послуг по заявці №15/07/16 від 15.07.2016, становить 5017,27 грн.

2. По перевезенню згідно заявки №19/07/16 від 19.07.2016, вартість послуг якого становить 71603,41 грн., вантаж одержано 03.08.2016, а отже 10-ти денний строк оплати 71603,41 грн. закінчується, згідно п.3.2 договору, 17.08.2016. Відтак, з 18.08.2016 відповідача слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання, та з 18.08.2016 у позивача виникає право нарахування штрафних санкцій на суму боргу 71603,41 грн.

Враховуючи, що вартість послуг згідно даної заявки відповідачем була сплачена декількома платежами, а саме 08.12.2016 - 26603,41 грн.; 22.12.2016 - 20000,00 грн. та 23.12.2016 - 25000,00 грн., то колегія суддів зазначає, що пеня:

- за період прострочення з 06.09.2016 по 07.12.2016 на суму боргу 71603,41 грн. становить 5317,43 грн.;

- за період з 08.12.2016 по 21.12.2016 на суму боргу 45000,00 грн. становить 481,97 грн.;

- за період 22.12.2016-22.12.2016 на суму боргу 25000,00 грн. становить 19,13 грн.

Відтак, загальна сума пені, нарахована за прострочення оплати послуг по заявці №19/07/16 від 19.07.2016 становить 5818,58 грн.

3. По перевезенню згідно заявки №22/07/16 від 22.07.2016, вартість послуг якого становить 71228,19 грн., вантаж одержано 05.08.2016, а отже 10-ти денний строк оплати 71228,19 грн. закінчується, згідно п.3.2 договору, 19.08.2016. Відтак, з 20.08.2016 відповідача слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання, та з 20.08.2016 у позивача виникає право нарахування штрафних санкцій на суму боргу 71228,19 грн.

Враховуючи, що вартість послуг згідно даної заявки відповідачем 26.12.2016 була сплачена частково на суму 21228,19 грн., то колегія суддів зазначає, що пеня:

- за період прострочення з 06.09.2016 по 25.12.2016 на суму боргу 71228,19 грн. становить 6270,42 грн.;

- за період з 26.12.2016 по 31.01.2017 (в межах заявлених позивачем строків) на суму боргу 50000,00 грн. становить 1415,82 грн.

А тому, загальна сума пені, нарахована за прострочення оплати послуг по заявці №22/07/16 від 22.07.2016 становить 7686,24 грн.

Отже, вірна сума пені за прострочення оплати послуг перевезення становить 18522,04 грн .

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 24 123,88 грн пені підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 18522,04 грн. При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, стягнувши з відповідача пеню, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач у прохальній частині позовної заяви просив стягнути штраф. Такі доводи відповідача спростовуються зокрема тим, що у позовній заяві ТОВ «Агротеп» з посиланням на п. 5.6. договору, який визначає саме пеню за несвоєчасну оплату послуг, на приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який також передбачає оплату пені, здійснив розрахунок такого виду неустойки як пеня, однак помилково у прохальній частині позову назвав її штрафом. А тому, місцевий господарський суд дав вірну оцінку правової природи неустойки, яку просив стягнути позивач в розмірі 24 123,88 грн, зазначивши, що це є саме пенею.

Також, позивач на підставі п. 5.7 договору заявив до стягнення з відповідача додаткового штрафу в розмірі 17010,90 грн.

Згідно умов п. 5.7 договору, у випадку порушення замовником строків оплати, замовник додатково сплачує штраф у сумі 20% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 17010,90 грн. додаткового штрафу. Оскільки його нарахування здійснюється за кожен день прострочення, тобто є триваючим нарахуванням, яке здійснюється за формулою визначеною для нарахування пені.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст 549 ЦК України штраф, як різновид неустойки обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. При цьому, кваліфікуючими ознаками штрафу є можливість встановлення такого за будь-яке порушення зобов'язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов'язання неналежним способом тощо); обчислення штрафу у твердій сумі або у кратному розмірі до суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відтак, враховуючи вищевказане та умови договору (п. 5.7.) Господарський суд Київської області вірно вказав, що штраф, передбачений п. 5.7. договору, по своїй природі, способу нарахування є пенею. Разом з тим, оскільки, вимога про стягнення пені, яка заявлена позивачем на підставі іншого пункту договору (п. 5.6.) та з урахуванням встановленого Закону України розміру пені - подвійної облікової ставки НБУ, задоволена судом, то відповідно у суду відсутні правові підстави для застосування до відповідача подвійної відповідальності щодо одного й того самого виду правопорушення.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманих послуг, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 15961,11 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період: вересень 2016 - грудень 2016 та 2551,62 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 06.09.2016 по 31.01.2017 на загальну суму наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що він проведений ТОВ «Агротеп» невірно, оскільки ці суми нараховані на загальну вартість наданих послуг перевезення (а не на суму боргу) та без врахування проведених відповідачем платежів.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат (в межах заявленого позивачем періоду до грудня 2016 року) та 3 % річних за періоди прострочення на суму боргу по кожній заявці окремо, які наведені судом вище, та з врахуванням проведеної відповідачем часткової оплати, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агротеп» підлягає стягненню 15 012,66 грн - інфляційних втрат та 1913,68 грн. - 3% річних. В решті частині позовних вимог суд відмовляє.

Беручи до уваги те, що Господарський суд Київської області невірно визначив розмір пені, інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача, рішення суду в цих частинах підлягає зміні.

Щодо тверджень апелянта про неналежне повідомлення її Господарським судом Київської області про порушення провадження у справі, то суд апеляційної інстанції вважає такі твердження безпідставними, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 64 ГПК України зазначено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та прокурору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто за адресою повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду Київської області про порушення провадження у справи, про відкладення розгляду справи були направлені Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на адресу: 08200, АДРЕСА_1, яка є юридичною адресою відповідача та міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 110). Однак, процесуальні документи, які були направлені судом за юридичною адресою скаржника, повернулися з відміткою поштової установи «у зв'язку з закінченням терміну зберігання».

Враховуючи такі обставини та приписи ст. 64 ГПК України, колегія суддів вважає, що апелянт був належним чином повідомлений Господарським судом Київської області про дату, час та місце розгляду позовної заяви.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, відтак правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017 з підстав, викладених апелянтом, відсутні.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення. При цьому, зміна рішення може полягати у внесенні деяких змін до резолютивної частини рішення (зменшити чи збільшити суму, що підлягає стягненню, змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню, тощо), не змінюючи при цьому викладеного в рішенні головного висновку місцевого господарського суду щодо прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах.

Беручи до уваги, що Господарським судом Київської області надано вірну правову оцінку обставинам справи та правовідносинам між сторонами, зроблено вірний висновок про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, однак здійснено невірний розрахунок суми інфляційних втрат, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі №911/605/17 підлягає зміні з викладенням його резолютивної частини в іншій редакції. Зокрема, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 50000,00 грн. основного боргу, 18522,04 грн. - пені, 15 012,66 грн - інфляційних втрат та 1913,68 грн. - 3% річних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, оплата послуг адвоката входить до складу судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру», дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно п. 6.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відшкодування зазначених витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій, а у разі неподання відповідних документів - у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у розмірі 5000,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені, оскільки для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів позивач звернувся за послугами до адвоката Лева Романа Васильовича, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4044 від 29.06.2010 та ордену на надання правової допомоги серії КВ № 188133 від 30.01.2017.

Таким чином, оскільки внесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом та оплата їх позивачем підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про включення витрат позивача на оплату послуг адвоката до складу судових витрат у даній справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, при частковому задоволенні позову, покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог, відтак, враховуючи, що рішення Господарського суду Київської області змінено, судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката стягуються з сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі №911/605/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2017 у справі №911/605/17 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

«1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (08200, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8, ) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 18 522 (вісімнадцять тисяч п'ятсот двадцять дві) грн. 04 коп. - пені, 15 012 (п'ятнадцять тисяч дванадцять) грн. 66 коп. - інфляційних втрат, 1 913 (одну тисячу дев'ятсот тринадцять) грн. 68 коп. - 3% річних, 1 281 (одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 72 коп. судового збору та 3 896 (три тисячі вісімсот дев'яносто шість) грн. 53 коп. витрат, сплачених за надання послуг адвоката.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.»

4.Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5.Справу №911/605/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова