ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2017 р.Справа № 916/1381/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВІ-АГРО"

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-Таврійські млинарі"

про стягнення 162118,54 грн.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

представника відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВІ-АГРО", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-Таврійські млинарі", про стягнення 162118,54 грн., з яких 140010грн. основного боргу, 4480,15грн. 3% річних, 17628,39грн. інфляційних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору поставки № 2604/2016-НЛ від 26.04.2016, поставку відповідачеві товару на 185010грн., невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо оплати, нарахування 4480,15грн. 3% річних за період з 10.06.2016 по 31.05.2017 та 17628,39грн. інфляційних за період з червня 2016 року по травень 2017 року включно, направлення претензій, підписання акту звірки між сторонами на всю суму поставки (185010грн.), здійснення відповідачем часткової оплати 23 та 27 вересня 2016 року на суму 25000грн. та 20000грн. відповідно та на інші вказані у позовній заяві обставини.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на невірні розрахунки позивача та просив частково відмовити у позові. Свою позицію та контррозрахунок виклав у відзиві.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами був підписаний договір поставки № 2604/2016-НЛ від 26.04.2016. відповідно до п.1.1 якого позивач зобовязався передати відповідачеві у власність насіння льону врожаю 2015 року, а відповідач - прийняти його та оплатити.

У п.1.2 договору сторони встановили, що характеристика товару, його кількість, ціна та інші умови поставки зазначаються в додатках - специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Також між сторонами було підписано додаток № 1 до вказаного договору. Цей Додаток є специфікацією та визначає характеристики товару, його вартість, порядок та строки оплати та т.і. У п.3 Додатку сторони встановили обовязок відповідача здійснити оплату з відстрочкою платежу до 10.06.2016. Виходячи з формулювання даного пункту суд вважає, що 10.06.2016 року є останнім днем для належного виконання відповідачем зобовязання щодо оплати, а починаючи з 11.06.2016 року він є таким, що прострочив виконання зобовязання.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пункт 1 ст.205 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Пункт 2 цієї ж статті визначає, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 Господарського Кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач передав відповідачу певний товар, відповідач товар отримав без заперечень та в подальшому частково оплатив. Вказані обставини свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, притаманних для договору поставки.

Так, згідно зі ст.712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного Кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як ст.655, так і ст.712 Цивільного Кодексу України передбачають виникнення у відповідача обовязку оплатити отриманий товар.

Наявність зобов'язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає зі змісту частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою унормовано, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару .

Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобовязання щодо поставки виконав належним чином та передав відповідачеві товар на суму 185010грн, що підтверджується наданою видатковою накладною № РН-0000003 від 25.04.2016.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо оплати належним чином не виконав, оплату здійснив лише частково, в звязку з чим на момент подачі позову склалась заборгованість у розмірі 140010грн. Так, позивач вказує на здійснення оплат у розмірі 25000грн. та 20000грн. 23 та 27 вересня 2016 року відповідно (185010грн. - 25000грн.-20000грн. =140010грн.).

У ст. 15 Цивільного Кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно з п.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем з посиланням на вказану норму нараховано 4480,15грн. 3% річних за період з 10.06.2016 по 31.05.2017 та 17628,39грн. інфляційних за період з червня 2016 року по травень 2017 року включно.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд дійшов наступних висновків.

Щодо 3% річних, стягненню підлягає 4476,46грн. за період з 11.06.2016 по 31.05.2017 включно.

Дата оплатаСума оплати грн.Борг, грн.Період нарахуванняКількість днів 3%, грн.
зпо
18501011.06.201622.09.1,455342
23.09.6001023.09.201626.09.2016452,6060274
27.09.4001027.09.201631.05.2,394795

Всього: 4476,46грн.

Щодо вимог про стягнення 17628,39грн. інфляційних за період з червня 2016 року по травень 2017 року, суд у своїх розрахунках виходив з наступних даних:

Період нарахуванняІндекс інфляціїСума основного боргу, грн.
червень 2016 року99,8185010
липень 2016 року99,9185010
серпень 2016 року99,7185010
вересень 2016 року101,8140010
жовтень 2016 року102,8140010
листопад 2016 року101,8140010
грудень 2016 року100,9140010
січень 2017 року101,1140010
лютий 2017 року101140010
березень 2017 року101,8140010
квітень 2017 року100,9140010
травень 2017 року101,3140010

Відповідно до здійсненого судом розрахунку інфляційних, вимоги позивача заявлені у межах передбачених діючим законодавством сум та строків нарахування, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, - 17628,39грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 140010грн. основного боргу, 4480,15грн. 3% річних, 17628,39грн. інфляційних підлягають задоволенню частково у розмірі 140010грн. основного боргу, 4476,46грн. 3% річних, 17628,39грн. інфляційних.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 629. 655, 692, 712 Цивільного Кодексу України, ст.ст.22, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВІ-АГРО" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-Таврійські млинарі" 140010грн. основного боргу, 4480,15грн. 3% річних та 17628,39грн. інфляційних, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-Таврійські млинарі" (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 103, кімната 303, код 36553354) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВІ-АГРО" (57437, Миколаївська обл., Березівський район, с. Новофедорівка, вул. Леніна, буд. 56, код 31395590) 140010грн. основного боргу, 4476,46грн. 3% річних, 17628,39грн. інфляційних, 2 431, 73 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 10.08.2017 року.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков