УХВАЛА

10.08.2017Справа № 910/22041/15

За скаргою публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" в

особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення тимчасової адміністрації Паламарчука Віталія Віталійовича

на бездіяльність та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/22041/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" в

особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

здійснення тимчасової адміністрації Паламарчука Віталія Віталійовича;

до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія

"Актив-Гарант";

про стягнення 59 199 847,43 грн.

Суддя Привалов А.І.

Представники сторін: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Паламарчук Віталія Віталійовича звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Актив-Гарант" про стягнення 59 199 847,43 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2015р. у справі № 910/22041/15 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" задоволено повністю.

11.11.2015р. на виконання вищевказаного рішення було видано відповідні накази.

19.04.2017р. на адресу Господарського суду міста Києва надійшла скарга публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" на бездіяльність та дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №51802040;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. про повернення виконавчого документа стувачеві від 27.03.2017р. по виконавчому провадженню №51802040;

- зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську А.Л. винести постанову про відновлення виконавчого провадження №51802040.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2017р. відновлено публічному акціонерному товариству "Банк Національний кредит" строк на подання скарги на бездіяльність та дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відносно примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.10.2015р. у справі №910/22041/15; прийнято скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" до провадження та призначено розгляд скарги на 15.06.2017р.

Присутній у судовому засіданні 15.06.2017р. представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав клопотання про залучення до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження та просив перенести розгляд справи на іншу дату для надання можливості підготувати письмові заперечення на скаргу.

Представник скаржника проти відкладення розгляду скарги не заперечував та просив суд надати представнику час для ознайомлення з поданими представником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України доказами.

Представник боржника у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2017р. розгляд скарги відкладено на 13.07.2017р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника боржника та неподанням витребуваних судом доказів.

Представники стягувача та боржника в судове засідання 13.07.2017р. не з'явились, про причини неявки господарський суд не повідомили.

Представник державної виконавчої служби заперечив щодо задоволення скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем було вчинено всі передбачені законом заходи щодо повного та своєчасного виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017р. розгляд скарги відкладено на 10.08.2017р.

17.07.2017р. через відділ діловодства суду від представника ВДВС надійшли заперечення на скаргу.

Представники стягувача, боржника та органу ДВС в судове засідання 10.08.2017р. не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки господарський суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представників стягувача, боржника та органу ДВС за наявними у справі доказами.

Розглянувши скаргу та наявні у справі докази, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Паламарчук Віталія Віталійовича звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова Компанія "Актив-Гарант" про стягнення 59 199 847,43 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2015р. у справі № 910/22041/15 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" задоволено повністю.

11.11.2015р. на виконання вищевказаного рішення було видано відповідні накази.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України, рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ст. 19 названого Закону, сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" (далі - постанова № 14) визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Відповідно до п. 2 постанови № 14 стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Скарга позивача мотивована тим, що органом виконання судових рішень не вжито всіх, передбачених законом заходів щодо з примусового виконання наказу суду від 11.11.2015р. у даній справі, що призвело до винесення незаконної, на думку скаржника, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.03.2017р., оскільки державним виконавцем не здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, не перевірено майнового стану боржника, не вчинено дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, не направлено запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією.

Судом встановлено, що 14.07.2016р. публічне акціонерне товариство "Банк Національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації - Паламарчука Віталія Віталійовича звернулось до Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою № 04-11/2257 від 14.07.2016р. про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2015р. у справі № 910/22041/15.

Згідно ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження).

Як встановлено судом, 01.08.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51802040 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2016р. №910/22041/15.

Крім того у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебувало виконавче провадження №49722979 відкрите на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/22044/15 від 11.11.2015р. про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «АКТИВ-ГАРАНТ» на користь ПАТ «Банк національний кредит» суми боргу в розмірі 56 231 688,27 грн.

Відповідно до ст. 6 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 названої статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну, безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

Відповідно до ст. 30 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р. (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як передбачено ч. 8 ст. 52 закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату відкриття виконавчого провадження) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Так, в межах виконавчих проваджень №49722979 та №51802040 здійснено наступні заходи примусового виконання рішень.

24.12.2015р. державним виконавцем, на підставі статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49722979, копії якої направлено сторонам та до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України та до Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України.

Згідно відповіді № від 25.12.2015р. Державної фіскальної служби України на запит державного виконавця встановлено, що у боржника наявні відкриті рахунки у банківських установах

Враховуючи вищевикладене 12.01.2016р. державним виконавцем, на підставі статтею 11, 52 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника, копії якої направлено до банківських установ до виконання.

Супровідними листами №20-2-220/3 від 06.06.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. направлено платіжні вимоги для виконання АТ «Фортуна банк», ПАТ КБ «Євробанк», ПАТ «Діамантбанк», ПАТ «Кредобанк», які повертались без виконання у зв'язку із відсутністю коштів на рахунках боржника.

17.06.2016р. на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти в розмірі 54,53 грн. та 2 612,31 грн.

Згідно розпорядження №49722979/3 від 02.07.2016р. кошти в сумі 2400,16 перераховано на реквізити стягувача, а в сумі 266,68 перераховано як виконавчий збір.

05.10.2016р. набрав законної сили Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ, відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до вказаних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ.

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Окрім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавець, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням. Отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Також ст. 52 зазначеного Закону встановлені особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця. Зокрема, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

24.01.2017р. головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанська А.Л. здійснила запит №24610368 до Державної фіскальної служби України з метою отримання інформації про номери рахунків, відкритих боржником у фінансових установах, на який отримано відповідь № від 02.02.2017р.

Супровідними листами №20-2-220/3 від 06.06.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. направлено платіжні вимоги для виконання ПАТ «Діамантбанк», ПАТ «Кредобанк».

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

07.02.2017р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, копії якої направлено сторонам та до Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України та до Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України.

В межах виконавчих проваджень №49722979 та №51802040 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. направлено запити до Територіального управління Держгірпромнагляду України по Київській області та по м. Києву, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Регіонального територіального сервісного центру МВС в м. Києві, Державної інспекції сільського господарства в м. Києві, Державної служби України з питань праці

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 24.11.2016р. боржник, серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутні.

Згідно листа Головного управління Держпраці у Київській області від 22.11.2016р. №11/12307 майно у боржника відсутнє.

Згідно даних АІС та НАІС ДДАІ м. Києва станом на 30.04.2016р. транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Таким чином, в ході перевірки майнового стану боржника, згідно інформації з реєструючих установ грошових коштів, рухомого та нерухомого майна боржника державним виконавцем не виявлено.

Тобто, у боржника відсутні кошти та майно, на які може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна, виявилися безрезультатними.

Враховуючи вище викладене 27.03.2017р. державним виконавцем, керуючись п.2 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з відсутністю у боржника коштів та майна, на які може бути звернено стягнення.

Згідно ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями тощо.

При цьому, судом під час розгляду скарги стягувача встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 11.11.2015р. у справі № 910/22041/15 в межах відритого 01.08.2016р. виконавчого провадження № 51802040, проведено виконавчі дії, які визначені ДВС як необхідні та достатні з метою виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/22041/15, право визначення яких гарантовано державному виконавцю приписами чинного законодавства України.

Отже, не вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій, на необхідність проведення яких з метою примусового виконання рішення у справі № 910/22041/15 посилається скаржник в своїй скарзі, виходячи з обставин справи, за висновками суду не розцінюється як порушення органом державної виконавчої служби Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, не проведення державним виконавцем дій, обов'язок з вчинення яких Законом України "Про виконавче провадження" не встановлений та проведення яких є виключно правом органів Державної виконавчої служби, не може бути підставою для визнання бездіяльності державного виконавця незаконною.

У зв'язку з викладеним, державним виконавцем правомірно та обґрунтовано винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.03.2017р., у зв'язку із чим скарга публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" на дії та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 9.13. постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" на дії та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Банк Національний кредит" на дії та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повністю.

СуддяПривалов А.І.