ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р.Справа № 915/383/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Величко Т.А.

суддів: Бєляновського В.В.

ОСОБА_1

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Стивідорна компанія „Ольвія

на рішення господарського суду Миколаївської області від 08.06.2017р.

по справі № 915/383/17

за позовом Державного підприємства „Стивідорна компанія „Ольвія

до відповідача: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

в особі Філії „Дельта-лоцман Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

про стягнення грошових коштів у сумі 180110,83 грн.,

В судовому засіданні 03.08.2017 року згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Державне підприємство „Стивідорна компанія „Ольвія (далі позивач, ДП „СК „Ольвія) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі відповідач, ДП „АМПУ в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман) про стягнення 180110,83 грн., з яких: основного боргу в розмірі 167606,40 грн., пені в розмірі 8558,70 грн., інфляційних втрат в розмірі 3016,92 грн. та 3% річних в розмірі 928,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 901 ЦК України, ст. ст. 173, 179, 180, 193 ГК України та вмотивовано тим, що 30.12.2016 року між ДП „СК „Ольвія (виконавець) та ДП „АМПУ в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман (замовник) укладено договір надання послуг № 316-В-ФДП-16, за умовами якого виконавець зобовязався надати послуги з доставку, пересадки на судно плавзасобами виконавця, пристосованими для обслуговування лоцманів на акваторії СМП „Октябрьск та ТОВ „Ніка-Тера, а замовник зобовязався прийняти такі роботи та оплатити їх вартість. На виконання умов договору позивачем вручені відповідачу супровідні листи №01-7/244 від 01.02.2017 року та № 01-7/279 від 03.02.2017 року з актом надання послуг № 58 та рахунком № 80 від 30.01.2017 року, акт надання послуг № 99 та рахунок № 121 від 02.02.2017 року. Втім, відповідач, в порушення умов п. 5.1 договору про надання послуг від 30.12.2016 року, не здійснив оплату вартості наданих позивачем послуг в сумі 167606,40 грн. Відповідач надіслав листа № 546 від 13.02.2017 року з вимогою про внесення змін до рахунків № 80 від 30.01.2017 року, строк оплати якого становить до 16.02.2017 року та № 121 від 02.02.2017 року, строк оплати якого становить до 17.02.2017 року, з мотивів надання позивачем попутних робіт за актами надання робіт № 58 від 30.01.2017 року та № 99 від 02.02.2017 року, що у відповідності до умов п. 3.6 договору зумовлює застосування коефіцієнту 0,5. В свою чергу, листом № 06/444 від 22.02.2017 року позивач повідомив відповідача про відсутність законних підстав у позивача для внесення змін до актів надання робіт № 58 від 30.01.2017 року та № 99 від 02.02.2017 року, зазначених в листі відповідача № 546 від 13.02.2017 року. В подальшому, листом № 787 від 01.03.2017 року відповідач повернув позивачу акти виконаних робіт № 58 від 30.01.2017 року та № 99 від 02.02.2017 року без підписів та рахунки № 80 від 30.01.2017 року, № 121 від 02.02.2017 року без оплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 167606,40 грн. Зважаючи на викладене, позивачем у відповідності до умов п. 8.5 договору нарахована відповідачу пеня в розмірі 8558,70 грн., а на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано 3016,92 грн. інфляційних втрат та 928,81 грн. 3 проценти річних.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.05.2017 року порушено провадження у справі із призначенням дати розгляду позову по справі № 915/383/17.

У відзивах на позовну заяву, що зареєстровані 15.03.2017 року за № 6904/17 та від 07.06.2017 року за № 8121/17, ДП „АМПУ в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман просив суд відмовити в задоволенні вимог позову з тих підстав, що відповідач у відповідності до умов п.п. 4.2, 4.3 договору від 30.12.2016 року повернув акти виконаних робіт № 58 від 30.01.2017 року та № 99 від 02.02.2017 року із рахунками на оплату № 80 від 30.01.2017 року, № 121 від 02.02.2017 року із зауваженнями про які позивачу неодноразово письмово повідомлялось, а тому у відповідача строк виконання грошового зобовязання не настав, що зумовлює відмову в задоволенні позову.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.06.2017 року по справі № 915/383/17 (суддя Корицька В.О.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман Державного підприємства „Адміністрація морських портів України на користь Державного підприємства „Стивідорна компанія „Ольвія 161160,00 грн. основного боргу, 500,00 грн. пені, 556,33 грн. три проценти річних та 2512,54 грн. судового збору.

Рішення суду обґрунтовано положеннями ст. ст. 175, 193, 232, 233 ГК України, ст. ст. 11, 202, 209, 525, 526, 530, 551, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст. 3 ЗУ „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та вмотивовано тим, що наявними в матеріалах справи документальними доказами достеменно підтверджено отримання відповідачем за актами наданих послуг № 58 від 30.01.2017 року, № 99 від 02.02.2017 року «попутних робіт» і зважаючи на обставину відсутності можливості зазначення з поважних причин в нарядах приписів „попутна робота, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для застосування до розрахунку вартості виконаних позивачем робіт коефіцієнту 0,5, обумовленого в п. 3.6 договору, що зумовило часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 161160,00 грн. Зважаючи на наявність у відповідача заборгованості, суд вказав про наявність законних підстав у позивача для нарахування відповідачу у відповідності до умов п. 8.5 договору від 30.12.2016 року розміру пені, який за розрахунком суду складає 5192,45 грн. Втім, виходячи з характеру порушення відповідачем грошового зобовязання за договором про надання послуг та недоведеності позивачем понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем свого договірного зобовязання, суд дійшов до висновку, що стягнення з відповідача повного розміру пені є неспіврозмірним поряд з можливими негативними наслідками від порушеного відповідачем грошового зобовязання, що у відповідності до приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зумовлює за ініціативою суду зменшення розміру пені до 500,00 грн. з врахуванням тієї обставини, що стягнення з відповідача 3% річних, що за розрахунком суду становить 556,33 грн., компенсують позивачу негативні наслідки з порушеного відповідачем договірного зобовязання. Відмовляючи в задоволенні стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд вказав про те, що обовязок зі сплати вартості отриманих від позивача робіт настав 14.03.2017 року, а відтак, у позивача на право нарахування інфляційних втрат виникає з квітня місяця 2017 року, тоді як заявлений період позивачем нарахування інфляційних втрат становить виключно за березень місяць 2017 року, що зумовлює відмову в цій частині.

Не погодившись з рішенням суду від 08.06.2017 року, ДП „СК „Ольвія звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які судом визнані встановленими, що зумовлює його скасування в частині відмови в задоволенні позову з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник наполягає на наступному: - судом не звернуто уваги, що за умовами договору про надання послуг від 30.12.2016 року обовязок вносити відповідні приписи в лоцманські квитанції покладається саме на замовника; - суд дійшов до хибного висновку про наявність у позивача законних підстав для застосування при розрахунку вартості виконаних робіт за актами № 58 від 30.01.2017 року, № 99 від 02.02.2017 року коефіцієнту 0,5, оскільки попутних робіт не надавалось; - судом помилково надано правову оцінку лоцманським квитанціям № 7087, №7067 з тих підстав, що такі квитанції не можуть бути підставою для здійснення розрахунків між сторонами, а відтак, такі докази не можуть бути прийняті до уваги в розумінні ст. ст. 32, 34 ГПК України; - судом неправильно визначено періоду прострочення виникнення відповідачем грошового зобовязання, що призвело до неправильного розрахунку розміру штрафних санкцій; - судом безпідставно застосовані положення ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України та зменшено розмір пені, оскільки відсутні ознаки виняткового випадку, що зумовлює таке зменшення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 року по справі № 915/383/17 апеляційну скаргу ДП „СК „Ольвія прийнято до провадження колегією суддів апеляційної інстанції, сформованої на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017 року із призначенням дати розгляду скарги на 25.07.2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП „АМПУ в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги вважаючи їх безпідставними, а оскаржуване рішення суду від 08.06.2017 року залишити без змін як таке, що прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що відбулось 25.07.2017 року оголошено перерву до 03.08.2017 року.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, що 30.12.2016 року між ДП „АМПУ в особі філії „ОСОБА_2 - Лоцман (замовник) та ДП „СК „Ольвія (виконавець) укладено договір про надання послуг № 316-В-ФДЛ-16, згідно з яким виконавець зобовязався надати замовнику послуги, зазначені в п. 1.2 цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі послуги в порядку, визначеним цим договором.(п.1.2 договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено найменування послуг: послуги з доставки на судно від причалів портів, зняття для доставки на причали портів або пересадку з судна на судно морських лоцманів замовника плавзасобом виконавця, пристосованого для обслуговування лоцманів на акваторії СМП „Октябрьск та ТОВ „Ніка-Тера. Під морським лоцманом у цьому договорі розуміється працівник замовника, який має посвідчення морського лоцману.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 1289280,00 грн. з ПДВ. Ціна однієї години роботи плавзасобу складає: 12892,80 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.4 договору обумовлено, що робота плавзасобу від 01 до 30 хвилин вважається за 0,5 години, робота плавзасобу від 31 до 60 хвилин вважається за 1,0 годину.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що якщо під час надання послуги замовнику у виконавця виникла необхідність попутної роботи, то весь час надання послуги замовнику за цим договором зараховується до часу надання послуги з коефіцієнтом 0,5. При цьому. представником замовника в наряді робиться напис „ПОПУТНА РОБОТА.

Відповідно до умов п. 4.1. договору виконавець щодекадно оформлює акт наданих послуг і передає замовнику на підпис в строк не пізніше 5 (п'яти) календарних днів з дати закінчення декади. До акту наданих послуг виконавцем додаються оригінали нарядів з підписами представників замовника (представником замовника вважається морський лоцман, доставка/зняття/пересадка якого здійснюється, або його безпосередній керівник) або завірені судновою печаткою витяги з суднового журналу, що підтверджують фактично витрачений час роботи плавзасобу, з підписами представників замовника.

Згідно з п. 4.2 договору замовник повертає виконавцю акт наданих послуг, підписаний і завірений печаткою замовника, або направляє письмову відмову від підписання вищезазначеного акта з обґрунтуванням такої відмови не пізніше 5 (п'яти) календарних днів з дня отримання його від виконавця.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі наявності зауважень до оформлення та/або змісту акту наданих послуг, нарядів або витягів з суднового журналу, замовник не приймає послуги та повертає первинні та інші підтверджуючі документи виконавцю разом із письмовою відмовою від підписання вищезазначеного Акта.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що оплата за надані послуги здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання замовником оригіналу належним чином оформленого рахунку та за умови наявності підписаного акта наданих послуг.

Підпунктами 7.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 договору передбачено, що замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги, приймати належним чином надані послуги згідно з актом наданих послуг.

Підпунктами 7.3.1, 7.3.2 пункту 7.3 договору встановлено, що виконавець зобов'язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором, якість яких відповідає умовам договору, установленим розділом 2 цього договору.

За порушення строків оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення (п. 8.5 договору).

Пунктом 11.1 договору зазначено, що цей договір набирає чинності з дня його укладання і діє до 31.12.2017 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору від 30.12.2016 року позивачем супровідним листом № 01-7/244 від 01.02.2017 року вручено, зокрема, акт надання послуг № 58 від 30.01.2017 року, рахунок на оплату № 80 від 30.01.2017 року на суму 70910,40 грн. та наряди (приймально-здавальні акти) від 29.01.2017 року, від 30.01.2017 року, що свідчать про надання послуг з роботи плавзасобу на протязі 5,5 годин (12892,80 грн. х 5,5). Відповідачем супровідний лист із зазначеними документами отримано 02.02.2017 року.

Крім цього, позивачем супровідним листом № 01-7/279 від 03.02.2017 року вручено, зокрема, акт надання послуг № 99 від 02.02.2017 року, рахунок на оплату № 121 від 02.02.2017 року на суму 96696,00 грн. та наряди (приймально-здавальні акти) від 01.02.2017 року, від 02.02.2017 року, що свідчать про надання послуг з роботи плавзасобу на протязі 7,5 годин (12892,80 грн. х 7,5). Відповідачем супровідний лист із зазначеними документами отримано 03.02.2017 року.

Частиною 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 банківських днів з дня отримання замовником оригіналу належним чином оформленого рахунку та за умов наявності підписаного акта наданих послуг.

Відповідно до п. 4.1 договору виконавець щодекадно оформлює акт наданих послуг і передає замовнику на підпис в строк не пізніше 5 календарних днів з дати закінчення декади. До акту наданих послуг виконавцем додаються оригінали нарядів з підписами представників замовника (представником замовника вважається морський лоцман, доставка/зняття/пересадка якого здійснюється, або його безпосередній керівник) або завірені судновою печаткою витяги з судового журналу, що підтверджують фактично витрачений час роботи плавзасобу, з підписами представників замовника.

Згідно п. 4.2 договору замовник повертає виконавцю акт наданих послуг, підписаний і завірений печаткою замовника, або направляє письмову відмову від підписання вищезазначеного акта з обґрунтуванням такої відмови не пізніше 5 календарних днів з дня отримання їх виконавцем.

Пунктом 4.3 договору обумовлено, що у разі наявності зауважень до оформлення та/або змісту акта наданих послуг, нарядів або витягів з суднового журналу, замовник не приймає послуги та повертає первинні та інші підтверджуючі документи виконавцю разом із письмовою відмовою від підписання вищезазначеного акта.

Матеріали справи містять в собі лист № 546 від 10.02.2017 року зі змісту якого вбачається, що відповідачем на адресу позивача надіслано відмову від підписання актів надання послуг № 58 від 30.01.2017 року, № 99 від 02.02.2017 року з мотивів необхідності внесення змін до рахунків на оплату № 80 від 30.01.2017 року, № 121 від 02.02.2017 року зважаючи на отримання фактично попутних робіт, що зумовлює застосування коефіцієнту 0,5 у відповідності до умов п. 3.6 договору, а в приймально-здавальних актах м/б „Руслан від 30.01.2017 року та від 02.02.2017 року не містяться приписи „попутна робта.

Листом № 06/444 від 22.02.2017 року позивач повідомив відповідача про відсутність законних підстав для внесення змін до вказаних вище актів надання послуг та рахунків на оплату з тих підстав, що умовами договору від 30.12.2016 року обовязок зазначати в приймально-здавальних актах про отримання попутних послуг покладається на замовника, а відтак, відсутність у зазначених вище примально - здавальних актах приписів про отримання попутних робіт унеможливлює застосування коефіцієнту, обумовленого в п. 3.6 договору.

Матеріали справи також свідчать, що листом № 787 від 01.03.2017 року відповідачем повернуто позивачу без підпису акти надання послуг № 58 від 30.01.2017 року, № 99 від 02.02.2017 року та без оплати рахунки на оплату № 80 від 30.01.2017 року, № 121 від 02.02.2017 року із лоцманськими квитанціями № 7087, № 7067 на підтвердження своїх зауважень, які позивачем отримані 06.03.2017 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на тому, що матеріали справи не містять в собі відповіді позивача на лист відповідача № 787 від 01.03.2017 року. Водночас, господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що умовами договору від 30.12.2016 року не узгоджено сторонами порядку дій за умов повернення актів надання послуг за фактично отримані послуги з мотивів непогодження сторони зі змістом складання таких актів.

Серед доводів апеляційної скарги скаржник наголошує на тому, що лоцманські квитанції № 7087, № 7067 не можуть виступати в якості доказів в розумінні ст. ст. 32, 34 ГПК України, оскільки вони не являються підставою для здійснення розрахунків між сторонами, з доводами якого колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 101 КТМ України прибулий на судно морський лоцман зобов'язаний вручити капітану лоцманську квитанцію встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту, зразка. У квитанцію капітан судна вносить такі відомості: найменування судна, прапор держави, під яким плаває судно, осадка, довжина, ширина, чиста місткість, а також місце і час прийому морського лоцмана. Капітан відмічає у квитанції місце і час закінчення лоцманського проведення, а в разі необхідності вносить зауваження щодо проведення судна морським лоцманом. Внесені у квитанцію відомості та зауваження капітан судна засвідчує своїм підписом.

Пунктом 4.10 Положення про морських лоцманів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 08.05.2013 № 292, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 червня 2013р. за № 920/23452 встановлено, що лоцманська квитанція заповнюється і підписується капітаном судна та є документом, що підтверджує факт надання лоцманських послуг. У квитанцію капітан судна вносить відомості, які визначені у формі лоцманської квитанції (додаток 1). Капітан судна в разі необхідності вносить зауваження щодо лоцманського проведення. Внесені у квитанцію відомості та зауваження капітан судна засвідчує своїм підписом та печаткою судна.

Отже, з вищевикладеного випливає, що лоцманські квитанції № 7087, № 7067 є належними доказами, в розумі ст. ст. 32, 34 ГПК України, на підтвердження надання фактичних послуг.

З наявних в матеріалах справи копій лоцманських квитанцій №7087, № 7067 вбачається, що м/б „Руслан надав буксирні послуги, зокрема, 30.01.2017 року з 01:00 год. до 02:00 год. відшвартовка від причалу № 6 із поставленням судна „RIMEO на якір, а з 01:50 год. до 01:58 год. здійснено пересадку морського лоцмана ОСОБА_3 на судно „GOLDEN LION; - а 02.02.2017 року з 21:00 год. до 22:25 год. - відшвартовка від причалу № 5 із поставленням судна „AKAR PAZAR на якір, а по закінченню робіт о 22:20 год. знято з судна „AKAR PAZAR морського лоцмана ОСОБА_3, який повернувся на м/б „Руслан до причалу № 1.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зазначені обставини в лоцманських квитанціях №7087, № 7067 підтверджуються наявною в матеріалах справи копією витягу з судового вахтового журналу м/б „Руслан, а відтак, послуги, зазначені в приймально-здавальних актах від 30.01.2017 року (м/б „Руслан: час надання послуг з 01:45 год. до 02:10 год., що становить 25 хвилин) та від 02.02.2017 року (м/б „Руслан: час надання послуг з 22:10 год. до 22:35 год., що становить 25 хвилин), є попутними, які у відповідності до умов п. 3.6 договору від 30.12.2017 року мають розраховуватись із застосуванням коефіцієнту 0,5.

Матеріали справи також містять в собі службову записку старшого морського лоцмана - ОСОБА_3, в якій посилаючись на умови льодової обстановки пояснив про відсутність можливості за рахунок виконання роботи надати час для належного заповнення спірних приймально-здавальних актів у звязку з чим просив заповнити наради із зазначенням про попутні роботи вахтового капітана м/б „Руслан, яким прохання виконано не було.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність певними засобами доказування обставини отримання відповідачем 30.01.2017 року та 02.02.2017 року саме «попутних послуг», які мають розраховуватись у відповідності до умов п. 3.6 договору, що за правильним розрахунком суду становить 161160,00 грн. і саме в цьому розмірі відповідачем визнається заборгованість.

Твердження скаржника, що відсутність в приймально-здавальних актах припису „попутні роботи є підставою для відмови в задоволенні вимоги відповідача в нарахуванні вартості фактично отриманих послуг від позивача, є безпідставним, оскільки фінансова звітність має відповідати фактично виконаним роботам, а не базуватись тільки на правильності юридичного оформлення документації.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія судів апеляційної інстанції, зважаючи на відсутність в матеріалах справи документальних доказів оплати відповідачем вартості отриманих від позивача послуг в сумі визнаної відповідачем, що свідчить про прострочення останнім виконання свого грошового зобовязання, строк виконання якого настав 14.03.2017 року, виходячи з дати отримання позивачем листа відповідача № 787 від 01.03.2017 року, яким відповідач повернув позивачу акти надання послуг № 58 від 30.01.2017 року, № 99 від 02.02.2017 року та рахунки на оплату № 80 від 30.01.2017 року, № 212 від 02.02.2017 року із лоцманськими квитанціями № 7087, № 7067, наданих на підтвердження неправильного нарахування позивачем вартості наданих відповідачу послуг з врахуванням приписів ст. 530 ЦК України, дійшла до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення з відповідача 3% річних, що за правильним розрахунком суду становить 556,33 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність законних підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача розміру інфляційних втрат з огляду на наступне.

Абзацами 2, 3 пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань встановлено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що строк виконання відповідачем свого грошового зобовязання за договором від 30.12.2017 року настав 14.03.2017 року, тому право на нарахування відповідачу інфляційних втрат наступає у квітні місяці 2017 року, тоді як, позивачем заявлено позовну вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за березень місяць 2017 року, що зумовлює відмову в цій частині позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.5 договору обумовлено, що за порушення строків оплати наданих послуг, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Виходячи з викладеного та зважаючи на доведеність документальними доказами обставини порушення відповідачем строків, обумовлених в договорі № 316-В-ФДЛ-16 від 30.12.2016 року та на умови п. 8.5 договору, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність законних підстав для стягнення з відповідача розміру пені, що за правильним розрахунком господарського суду першої інстанції становить 5192,45 грн.

Втім за положеннями п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність зменшення стягуваного розміру пені до 500,00 грн., зважаючи на ту обставину, що позивачем безпідставно відмовлено в здійсненні правильного розрахунку за фактично отримані відповідачем послуги; не надано позивачем доказів на підтвердження понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем свого грошового зобовязання за договором від 30.12.2017 року та погіршення матеріального стану підприємства за умов порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тоді як відповідачем визнавалось заборгованість в сумі 161160,00 грн., а в частині 6446,40 грн. відповідачем вжиті належним чином всі заходи для усунення його порушеного позивачем права та матеріальних інтересів, які позивачем проігноровані та враховуючи ту обставину, що позивач та відповідач є підприємствами, що засновані на державній власності і належать до сфери управління Міністерства інфраструктури України, стягнення з відповідача пені у повному розмірі є неспіврозмірним з можливими наслідками від порушеного відповідачем грошового зобовязання з оплати вартості послуг за договором від 30.12.2017 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладені обставини, а тому колегією суддів апеляційної інстанції вони не досліджуються.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду від 08.06.2017 року.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 103, 105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Стивідорна компанія „Ольвія залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 08.06.2017 р. у справі № 915/383/17 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 10.08.2017 року у зв'язку із знеструмленням суду, що підтверджується актом Одеського апеляційного господарського суду від 09.08.2017р.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Лавриненко