РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017Справа № 910/10145/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 106 943,78 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Гарбузова Т.О. (представник за довіреністю №2901 від 20.06.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) суми збитків, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 106 943,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незабезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача вантажу, про що складено відповідні комерційні акти, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення завданих збитків.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано доказів на підтвердження оплати вантажу, у зв'язку з чим вважає, що останнім не доведено наявності завданих збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 01.08.2017р.

В судове засідання 01.08.2017р. представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання та від якого надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 01 серпня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2015р. між позивачем (вантажовласник) та відповідачем (виконавець) укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017 (далі - договір перевезення), предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 7.1 договору перевезення виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Відповідно до залізничної накладної № 49250806 від 29.03.2017р., відправником - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" надіслано залізничним транспортом вагони №59675959, № 50057397, № 52581816, № 60792389, № 61605812, № 53750451, № 61972410, № 54752902, № 56319171 з вантажем кокс доменний. Одержувачем є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

31.03.2017р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційними актами №463003/73/251, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 54752902 в кількості 1 230 кг та № 463003/74/252, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 56319171 в кількості 1 330 кг.

03.04.2017р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційними актами №485604/244, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 59675959 в кількості 1 700 кг, № 485604/245, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 50057397 в кількості 2 100 кг, № 485604/246, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 52581816 в кількості 2 250 кг, № 485604/247, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 60792389 в кількості 2 900 кг, № 485604/253, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №61605812 в кількості 1 700 кг, № 485604/254, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 53750451 в кількості 3 800 кг та № 485604/255, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 61972410 в кількості 1 850 кг, про що в залізничній накладній № 53053047 від 11.12.16р. зроблено відповідні написи у залізничній накладній № 49250806 від 29.03.2017р. та у досилковій накладній № 45463003 від 03.04.2017р. до основної накладної.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом вказує на те, відповідач, як перевізник вантажу, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час його перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 106 943,78 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 49250806 від 29.03.2017р.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову вказує на те, що позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано доказів на підтвердження оплати вантажу, у зв'язку з чим вважає, що останнім не доведено наявності завданих збитків.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, згідно із залізничною накладною № 49250806 від 29.03.2017р. зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці у вагонах №59675959, № 50057397, № 52581816, № 60792389, № 61605812, № 53750451, № 61972410, № 54752902, № 56319171 було відправлено вантаж - кокс доменний, маса вантажу у вагоні №59675959 - 46 800 кг, № 50057397 - 44 500 кг, № 52581816 - 42 250 кг, № 60792389 - 42 300 кг, № 61605812 - 40 300 кг, № 53750451 - 41 700 кг, № 61972410 - 46 850 кг, № 54752902 - 43 150 кг, № 56319171 - 43 250 кг.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як було зазначено вище, 31.03.2017р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційними актами №463003/73/251, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 54752902 в кількості 1 230 кг та № 463003/74/252, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 56319171 в кількості 1 330 кг.

03.04.2017р. відповідач видав вантаж позивачу з комерційними актами №485604/244, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 59675959 в кількості 1 700 кг, № 485604/245, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 50057397 в кількості 2 100 кг, № 485604/246, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 52581816 в кількості 2 250 кг, № 485604/247, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 60792389 в кількості 2 900 кг, № 485604/253, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні №61605812 в кількості 1 700 кг, № 485604/254, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 53750451 в кількості 3 800 кг та № 485604/255, який свідчить про недостачу вантажу у вагоні № 61972410 в кількості 1 850 кг, про що в залізничній накладній № 53053047 від 11.12.16р. зроблено відповідні написи у залізничній накладній № 49250806 від 29.03.2017р. та у досилковій накладній № 45463003 від 03.04.2017р. до основної накладної.

Згідно ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість втраченого вантажу визначена з урахуванням рахунку-фактури № 91440624 від 29.03.2017р.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси всіх інших вантажів (не вказаних у п. 27 Правил), зазначеної в перевізних документах.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність документів щодо розміру дійсної вартості втраченого вантажу, оскільки останні спростовуються матеріалами справи та наявними доказами.

Так, відповідно до п. 2.7. роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

З огляду на вищевикладене, надана позивачем до матеріалів справи копія договору № 245/108/16Сб від 01.02.2016р., виданий вантажовідправником рахунок-фактура № 91440624 від 29.03.2017р. визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагонах №59675959, № 50057397, №52581816, № 60792389, № 61605812, № 53750451, № 61972410, № 54752902, № 56319171.

За розрахунками позивача, загальна вартість недостачі вантажу становить 106 943,78 грн., з яких у вагоні №59675959 - 7 444,22 грн., у вагоні № 50057397 - 11 705,08 грн., у вагоні №52581816 - 13 662,29 грн., у вагоні № 60792389 - 19 869,61 грн., у вагоні № 61605812 - 8 648,21 грн., у вагоні № 53750451 - 28 691,96 грн., у вагоні № 61972410 - 8 832,01 грн., у вагоні №54752902 - 3 568,72, у вагоні № 56319171 - 4 512,68 грн.

При цьому, позивачем при додаванні вартості недостачі вантажу по кожному вагону допущено арифметичну помилку та вказано загальну вартість недостачі 106 943,78 грн., тоді як за розрахунком суду сума вартості недостачі вантажу у вказаних вище вагонах становить 106 934,78 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/10145/17 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 106 934,78 грн. збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Судовий збір позивача у розмірі 1 604,02 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (ідентифікаційний код 00191129, адреса: 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1) 106 934,78 грн. (сто шість тисяч дев'ятсот тридцять чотири гривні 78 коп.) збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні та 1 604,02 грн. (одну тисячу шістсот чотири гривні 02 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.08.2017р.

Суддя С.М. Морозов