ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 рокуСправа № 912/1743/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1743/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Прокуратури Кіровоградської області, м. Кропивницький

про захист ділової репутації

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Коприг" (далі - ТОВ "Коприг", позивач) звернулось до господарського суду з позовом до прокуратури Кіровоградської області (відповідач), в якому просить визнати недостовірними та такими, що принижують ділову репутацію ТОВ "Коприг" відомості, що містяться в ухвалах Ленінського районного суду м. Кіровограда за наведеним у позові переліком, відносно ведення ТОВ "Коприг" незаконної діяльності та належності ТОВ "Коприг" до "підприємств-вигодонабувачів" чи "вигодонабувачів" (в різних формах висловлювання та різних відмінках).

Позовні вимоги мотивовано доводами про те, що відомості відносно ТОВ "Коприг", які були оприлюднені в зазначених вище ухвалах Ленінського районного суду м. Кіровограда, є недостовірною інформацією, які принижують ділову репутацію позивача та завдають останньому шкоду. За твердженням позивача, поширювачем інформації є відповідач, оскільки саме за клопотанням слідчого прокуратури Кіровоградської області суд приймав рішення та саме зміст клопотання такого слідчого викладений в ухвалах Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою господарського суду від 19.06.2017 поданий позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/1743/17. Розгляд справи призначено в судове засідання на 10.08.2017.

В судове засідання 10.08.2017 представники сторін не з'явились. При цьому, позивач та відповідач отримали ухвалу господарського суду про порушення провадження у даній справі, що підтверджується повідомленнями органу поштового зв'язку про вручення поштового відправлення.

Натомість, від Прокуратури Кіровоградської області надійшло клопотання за підписом представника ОСОБА_1 про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на іншу дату. Вказане клопотання мотивовано тим, що особа, якій доручено здійснювати представництво прокуратури у даній справі, перебуватиме у щорічній плановій відпустці з 03.03.2017 по 11.08.2017.

З приводу клопотання відповідача господарський суд зазначає наступне.

В силу приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З аналізу норм ст. 28 Господарського процесуального кодексу України слідує, що право на представництво юридичної особи пов'язано не з конкретною особою, а з наявністю акту органу управління юридичної особи, якими їй наділяються повноваження вчиняти певні юридичні дії.

Таким чином, прокуратура Кіровоградської області не позбавлена була можливості визначити іншу особу для здійснення представництва у даній справі з урахуванням обставин перебування ОСОБА_1 в плановій відпустці в період розгляду справи.

З підстав наведеного господарський суд відхиляє клопотання прокуратури Кіровоградської області про відкладення розгляду даної справи.

Також господарський суд відхиляє клопотання прокуратури Кіровоградської області про продовження строку вирішення спору, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України суд ухвалою може продовжити строк лише у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду спору.

При цьому, господарським судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ТОВ "Коприг" надійшла до господарського суду 16.06.2017, а отже станом на дату проведення судового засідання 10.08.2017 майже спливає визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України двомісячний строк вирішення спору. При цьому, ухвала про порушення провадження у даній справі отримана прокуратурою 21.06.2017, тобто майже за півтора місяці до визначеної дати судового засідання. Однак, вказаною стороною відзив на позов та інші документи до господарського суду не подано та неможливість їх подання не підтверджено. Господарський суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування своїми процесуальними правами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З підстав викладеного та оскільки, всі учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте не скористались своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 10.08.2017 за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, врахувавши доводи позивача щодо підстав позовної вимог, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

В Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднені в електронній формі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда згідно до наведеного в позові переліку.

За змістом вказаних ухвал в них значаться наступні відомості стосовно ТОВ "Коприг":

"... що свідчать про незаконну діяльність підприємств-вигодонабувачів, а саме:.... ТОВ «Коприг» (код 33718667)...." або "Послугами щодо мінімізації податкових зобов'язань з ПДВ та незаконного формування податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам із вище переліченими суб'єктами фіктивного підприємництва користуються наступні підприємства вигодонабувачі:..... ТОВ «Коприг» (код 33718667).....".

Зазначаючи, що вказані відомості, що оприлюднені в ухвалах Ленінського районного суду м. Кіровограда відносно ТОВ "Коприг" є недостовірними та такими, що принижують ділову репутацію позивача і завдають шкоди останньому, ТОВ "Коприг" згідно поданого позову просить визнати такі відомості недостовірними та такими, що принижують ділову репутацію останнього.

При розгляді справи господарський суд враховує наступне.

За статтею 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині, відтак юридична особа має право на захист особистого немайнового права у спосіб, передбачений статтею 277 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно зі ст. 200 Цивільного кодексу України та Закону України "Про інформацію" інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 Цивільного кодексу України суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Статтею 227 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 4 статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків вважається юридична особа, у якій вона працює.

Тобто вказаною статтею Кодексу визначено суб'єкта, який має відповідати за поширення інформації - особа, яка її поширила або юридична особа, в якій така особа працює, автор статті на відповідній посаді. Вказана особа має довести достовірність поширеної інформації.

Позивач згідно поданого позову визначає відповідачем за пред'явленою вимогою прокуратуру Кіровоградської області, оскільки, за твердженням позивача, саме слідчим прокуратури Кіровоградської області поширено недостовірну інформацію в клопотаннях до суду.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах чи в іншій формі хоча б одній особі.

У свою чергу недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 Постанови Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1, зазначено, що згідно з положенням статті 277 Цивільного кодексу України і статті 10 Цивільного процесуального кодексу України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позивач згідно позовної вимоги просить визнати недостовірною інформацію, яка міститься в ухвалах суду. Вказані ухвали винесені Ленінським районним судом м. Кіровограда за результатами розгляду клопотань слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2016 року за № 0000013. Зазначені в таких ухвалах відомості стосовно ТОВ "Коприг" є змістом клопотань слідчого, з якими останній звернувся до суду.

Господарський суд вважає, що звернення слідчого до суду з клопотаннями, в якому зазначена згадувана позивачем інформація щодо ТОВ "Коприг", не є поширенням слідчим інформації відносно ТОВ "Коприг", оскільки в даному випадку мало місце реалізація слідчим відповідних положень Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення кримінального провадження та вчинення слідчих (розшукових) дій. Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, викладена в клопотаннях слідчого інформація є коротким викладом обставин кримінального правопорушення, у звязку з розслідуванням якого подається клопотання. Зазначена слідчим в клопотаннях інформація подана до суду не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а для розгляду судом клопотань. При цьому, такі клопотання задоволенні Ленінським районним судом м. Кіровограда.

Відповідно до ст. 369 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Закон України "Про доступ до судових рішень" встановлює відкритість судових рішень та внесення їх електронних копій до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відомості, що не можуть бути розголошені в текстах судових рішень, відкритих для загального доступу, визначені названим вище Законом

Як зазначено в пункті 17 Постанови Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

З підстав викладеного, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.08.2017.

Суддя В.В.Тимошевська