ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа № 911/1474/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1474/17

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове

товариство «Домінанта», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чисте місто ЛТД»,

м. Обухів

про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування

за участю представників:

від позивача: Капля А.С. - довіреність № 018-1/17 від 24.03.2017;

від відповідача: Кулініченко Г.В. - довіреність від 21.06.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява вих. № 0784 від 12.05.2017 (вх. № суду 1544/17 від 15.05.2017) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чисте місто ЛТД» (надалі - відповідач) про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2545610.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний договір (поліс) складений з порушенням норм Цивільного кодексу України, Законів України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підлягає визнанню недійсними на підставі ст. 230 ЦК України.

Ухвалою суду від 16.05.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні 31.05.2017 об 11 год. 30 хв.

В судове засідання 31.05.2017 представник відповідача не з`явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 31.05.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд справи на 21.06.2017 о 12 год. 40 хв.

В судовому засіданні 21.06.2017 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 05.07.2017 о 14 год. 30 хв.

В судовому засіданні 05.07.2017 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, а саме, що вимоги позивача спростовуються самим полісом, який містить всі необхідні реквізити, в тому числі строк набрання чинності зазначеним полісом, інформацію про здійснення страхового платежу, підписаний поліс уповноваженими представниками обох сторін, підписи яких скріплені відбитками печаток сторін.

Ухвалою суду від 05.07.2017 відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 26.07.2017 о 14 год. 00 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 14883/17 від 26.07.2017) позивач надав письмові пояснення на відзив відповідача.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в позові повністю з підстав, викладених у відзиві.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, присутніх в судових засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 680358, видану Обухівським відділом поліції ГУНП в Київській області, 01.02.2017 о 13 год. 20 хв. у місті Обухів по вул. Чумацький шлях, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Premium 260», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який на момент ДТП, перебував у трудових відносинах із відповідачем, транспортного засобу «Chevrolet», державний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу «Opel Vectra», держаний номер НОМЕР_3.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06.03.2017 у справі № 372/367/17 ОСОБА_3, водія транспортного засобу «Renault Premium 260» державний номерний знак НОМЕР_1, визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що до нього звернулась потерпіла в ДТП особа - ОСОБА_4, який надав копію договору страхування, оформленого полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АК/2545610, за яким страхувальником виступає товариство з обмеженою відповідальністю «Чисте місто ЛТД» (відповідач у справі), забезпечений транспортний засіб - «Renault Premium 260», державний номерний знак НОМЕР_1, строк дії з 00:00 31.01.2017 до 30.01.2018 включно.

Позивач стверджує, що спірний договір був складений страховим агентом позивача після настання дорожньо-транспортної події та з порушенням норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим просить суд визнати його недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 230 Цивільного кодексу України.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів (абз. 2, 3 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11).

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (абз. 4 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до ч. 1 ст. 981 Цивільного кодексу України, договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Згідно ст. 983 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування», договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування (ст. 10 Закону України «Про страхування»).

З наданої позивачем завіреної копії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом № АК/2545610, вбачається що оскаржуваний договір підписаний в двохсторонньому порядку повноваженими представниками сторін у справі та їх підписи скріплені печатками позивача та відповідача.

Позивач посилається на те, що в спірному полісі в розділі «Документ, що посвідчує особу - назва документа, серія, номер, дата видачі, ким виданий» відсутні відомості особи страхувальника, яка мала право від імені юридичної особи (відповідача) вчиняти правочин та не перевірено її необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення даного договору.

Однак, інформація про «Документ, що посвідчує особу - назва документа, серія, номер, дата видачі, ким виданий» знаходиться у розділі «Виключно для страхувальника-фізичної особи». Щодо юридичної особи-страхувальника передбачені графи «назва організації», «адреса», «код ЄДРПОУ», які в оскаржуваному полісі заповнені.

Позивач заперечує щодо внесення відповідачем страхового платежу в сумі 706,32 грн., що в свою чергу, на думку позивача, дає підстави вважати, що спірний договір, оформлений полісом № АК/2545610, не набрав чинності.

Суд критично оцінює вказану позицію позивач, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом № АК/2545610, в пункті 10 договору вказано, що страховий платіж в розмірі 706,32 грн. сплачений 30.01.2017. Зазначене підтверджене підписом представника позивача, засвідченим відбитком печатки позивача.

Також позивач посилається на норми ст. 1087 Цивільного кодексу України, відповідно до яких розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі.

Однак, відповідно до цієї ж статті Цивільного кодексу України розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Пунктом 1 постанови Правління Національного банку України "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" від 06.06.2013 № 210 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за № 1109/23641) установлено граничну суму розрахунків готівкою: підприємств (підприємців) між собою протягом одного дня в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень; між фізичною особою та підприємством (підприємцем) протягом одного дня в розмірі 50 000 (п'ятдесяти тисяч) гривень; фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50 000 (п'ятдесяти тисяч) гривень.

Відповідачем до відзиву доданий звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 1 від 30.01.2017, відповідно до якого директору відповідача Посохову А.М. було видано 706,32 грн., які використані останнім для сплати страхового платежу при укладенні з позивачем полісу № АК/2545610 від 30.01.2017, звіт перевірений та затверджений 31.01.2017 на суму 706,32 грн.

В письмових поясненнях страхового агента позивача ОСОБА_6 від 07.02.2017, яка підписувала від іменні позивача спірний поліс та підпис якої засвідчений печаткою позивача, жодним чином не зазначено, що від відповідача не було отримано страховий платіж.

У зазначених вище поясненнях страховий агент ОСОБА_6 вказує, що оскаржуваний поліс було виписано нею 01.02.2017 року біля 14 год. 00 хв., строк дії полісу з 31.01.2017 був зазначений помилково.

Однак, не зазначено в чому полягала помилка працівника позивача та чому вказану помилку було виявлено лише після звернення потерпілої в ДТП сторони до позивача з повідомленням потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду вх. № позивача 35823 від 02.02.2017.

У позовній заяві позивач зазначає, що готує документи для перевірки обставин укладення спірного Договору працівниками поліції, додаткові документи будуть надані в судове засідання.

Однак, жодних доказів на підтвердження притягнення до відповідальності ОСОБА_6 позивачем до суду не надано.

Позивач також посилається на те, що згідно Єдиної бази МТСБУ бланк полісу АК/2545610 вважається не використаним, однак на вимогу ухвали суду від 05.07.2017 оригінал бланку полісу АК/2545610 не надав, доказів оприлюднення повідомлення про втрату бланку полісу АК/2545610 позивачем не надано.

Відповідач оригінал полісу АК/2545610 від 31.01.2017 не надав з посиланням на те, що оригінал спірного полісу було вилучено працівниками позивача при зверненні відповідача до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду вх. № позивача 35850 від 06.02.2017, та надано до суду копії заяв відповідача до позивача (з вхідними номерами позивача) про повернення оригіналу полісу.

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 680358, виданою Обухівським відділом поліції ГУНП в Київській області та матеріалів по ДТП - інформації про учасників пригоди, складених працівниками поліції під час оформлення ДТП (копії в матеріалах справи), вбачається, що транспортний засіб - «Renault Premium 260», державний номерний знак НОМЕР_1, на час ДТП був застрахований позивачем на підставі полісу АК 2545610.

За таких обставин, твердження позивача про те, що договір підписаний після настання дорожньо-транспортної пригоди та те, що відповідач не перерахував страховий платіж за вказаним договором, спростовуються зазначеними обставинами та з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним.

Доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним на момент його вчинення позивач суду не надав.

Оскільки позивач не довів обставини, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсними в судовому порядку, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, в зв'язку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 07.08.2017

Суддя О.О. Христенко