ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

15 серпня 2017 року Справа № 915/1409/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О. розглянувши заяву №б/н від 21.06.2017 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд рішення у справі №915/1409/16 від 13.03.2017 за нововиявленими обставинами

за участю представника позивача - ОСОБА_2 - дов.№1575 від 19.12.2016,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3 - дов.№848 від 02.08.2017,

за участю відповідача - ОСОБА_1

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 АДРЕСА_1

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2

про: стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 35000,00 грн., -

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Миколаївської області з заявою в якій просить суд скасувати судове рішення у справі №915/1409/16 від 13 березня 2017 року та прийняти нове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначає, що13.03.2017 Господарським судом Миколаївської області було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по орендній платі. Вказує, що на даний час виникли підстави для перегляду цього рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Серед таких обставин є недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно приписів ч. 1 ст.220 ЦК України. Договір було укладено на 5 років, але без нотаріального посвідчення в супереч приписам ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

15.08.2017 Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 надав до суду пояснення в яких просить суд винести ухвалу про залишення рішення у справі №915/1409/16 від 13.03.2017 без змін та вважає, що господарський суд Миколаївської області виніс по справі законне рішення у відповідності з чинними законодавством. В обґрунтування пояснень посилається на ст. 16, 204 .215, 220, 638, 793 ,794 ,763 Цивільного кодексу України, на ст.193, 284 Господарського кодексу України. Вказує, що недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору оренди нежитлового приміщення від 19.08.2015 не може бути нововиявленою обставиною, а також не знання відповідачем закону не може вважатись нововиявленою обставиною.

Розглянувши матеріали заяви заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1409/16 від 13.03.2017 за нововиявленими обставинами виходячи з наступного:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.03.2017 у справі № 915/1409/16 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_3 (відомості про банківські реквізити відсутні, ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, АДРЕСА_4 (відомості про банківські реквізити відсутні, ІПН НОМЕР_2) 35000,00 грн. заборгованості по орендній платі та 524,94 грн. судового збору.

Рішення мотивоване тим, що 19.08.2015 між сторонами укладений Договір оренди майна б/н, згідно якого орендодавець (позивач у справі) передає, а орендар (відповідач у справі) приймає у строкове платне користування майно нежилого приміщення загальною площею 192,6 кв.м. Майно що орендується, знаходиться в приватній власності орендодавця. 19.08.2015 нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_5 загальною площею - 192,60 кв.м було передано позивачем відповідачу на підставі акту прийому-передачі, який був підписаний обома сторонами та скріплений печатками. Відповідач на виконання Договору орендну плату починаючи з 01.01.2016 не сплачував. Заборгованість по орендній платі відповідача станом на день звернення до суду із позовом склала 35000,00 грн. На день розгляду справи, відповідач не надав суду доказів погашення боргу по орендній платі.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в своїй заяві від 21.06.2017 зазначає, що договір оренди було укладено на 5 років без нотаріального посвідчення всупереч приписам ч. 2 ст.793 ЦК України, про що він дізнався 10.06.2017 коли звернувся за консультацією до фахівців права.

Так, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 до Одеського апеляційного господарського суду була подана апеляційна скарга на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року у справі № 915/1409/16, в якій апелянт просив скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 13.03.2017 у справі № 915/1409/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, в січні 2016 року орендодавцю було направлено претензію №01/02-16 за вих.1 від 27.01.2016, відповідно до якої йому було запропоновано повернути 50% з витраченої орендарем суми на проведення ремонту та реконструкції та повідомлено про розірвання договору, але орендодавець проігнорував, направлену на його адресу претензію, та відмовився від виконання своїх обов'язків за Договором. В червні 2016 року відповідачем повторно було направлено на адресу позивача претензію №01/02-16 від 07.06.2016, в якій повідомлено про розірвання Договору оренди майна та запропоновано сплатити суму коштів у розмірі 13 787,73 грн., що становить 50% витраченої суми на проведення реконструкції нежитлового приміщення. Відповідач вважав, оскільки зобов'язання передбачені п.3.4 Договору, позивачем не виконувалися, Договір вважався розірваним, тому зобов'язання передбачені п.4.1 Договору відповідачем виконані не були. Вказав, що станом на 01.01.2016 орендар так і не розпочав користуватися нежитловим приміщенням, оскільки не мав фактичної можливості користуватись орендованим приміщенням, вважав договір розірваним і така істотна умова договору як орендна плата, яка повинна була сплачуватись з 01.01.2016 за користування приміщенням не мала місця, як того вимагає ст. 286 ГК України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 рішення господарського суду Миколаївської області від 13.03.2017 у справі № 915/1409/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

У вищевказаній постанові Одеським апеляційним господарським судом було встановлено, що: "19.08.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ("орендодавець") та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 ("орендар") укладено договір оренди майна (далі - договір оренди від 19.08.2015), за умовами якого орендодавець передає орендареві у строкове платне користування вказане нежиле приміщення загальною площею 192,6 кв.м для використання та переобладнання під кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Враховуючи наведені вище норми та обставини справи, які свідчать про невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором від 19.08.2015 щодо своєчасного внесення орендної плати за період з 01.01.2016 по 20.12.2016, місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення 35000 грн. заборгованості по орендній платі.

Доводи скаржника про те, що ним не виконувались зобов'язання зі сплати орендної плати у зв'язку з тим, що він вважав цей договір розірваним до уваги колегією суддів не приймаються.

Договір оренди від 19.08.2015 в передбаченому чинним законодавством порядку не розірваний. Докази визнання його недійсним в матеріалах справи відсутні, а тому враховуючи презумцію правомірності правочину не можуть бути прийняті до уваги доводи скаржника про те, що ним не виконувались зобов'язання зі сплати орендної плати у зв'язку з тим, що він вважав цей договір розірваним. Стаття 204 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки, доки ця презумція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №3-231гс15.

Безпідставними є також посилання скаржника на те, що він не мав фактичної можливості користуватись орендованим приміщенням, оскільки на підтвердження вказаних обставин ним не подано жодного доказу. Водночас із матеріалів справи вбачається, що за актом приймання-передачі від 19.08.2015 орендоване майно було передано позивачем скаржникові; докази повернення орендарем вказаного майна з оренди ним не надані».

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 112 ГПК України, - господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане

Законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Отже господарський суд вправі переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" № 17 від 26.12.2011 року, - до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Проаналізувавши підстави, визначені Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 в обґрунтування заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1409/16 від 13.03.2017, суд вважає, що вказані обставини не є нововиявленими та не можуть вважатися умовою для перегляду рішення господарського суду Миколаївської області за нововиявленими обставинами, оскільки, як вбачається з рішення господарського суду Миколаївської області від 13.03.2017 у справі № 915/1409/16, - під час судового розгляду справи судом надавалась оцінка договору оренди майна від 19.08.2015 та були зроблені відповідні висновки, з якими погодилась колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду при прийнятті постанови по даній справі. Заявником не доведено, що обставини, які зазначені в заяві №б/н від 21.06.2017 не могли бути йому відомі на час розгляду справи в суді.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви №б/н від 21.06.2017 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд рішення у справі №915/1409/16 від 13.03.2017 за нововиявленими обставинами, слід відмовити, а рішення господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1409/16 від 13.03.2017 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 86, 112-114 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву №б/н від 21.06.2017 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про перегляд рішення у справі №915/1409/16 від 13.03.2017 за нововиявленими обставинами, - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області у справі №915/1409/16 від 13.03.2017 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст.91, 93 ГПК України.

Суддя Н.О.Семенчук