ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2017 р. Справа № 917/1852/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Лакіза В.В.,

за участі секретаря судового засідання Казакової О.В.,

за участі представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю від 29.03.2017 б/н;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2265П/3-28) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04 липня 2017 року по справі № 917/1852/16, яку винесено за результатами розгляду заяви відповідача від 16.06.2017 за вх. № 7697 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2017 у справі № 917/1852/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілксервіс", м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч Полтавської області;

про стягнення 1886925,49 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.02.2017 у справі № 917/1852/16 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь ТОВ "Мілксервіс" 1886925,49 грн за договором поставки товару № 9 від 18.01.2016 грн, в тому числі: 1604049,86 грн основного боргу, 159124,05 грн пені, 20918,56 грн 3% річних та 102833,02 грн інфляційних, а також 28303,90 грн судового збору.

На виконання цього рішення Господарським судом Полтавської області видано наказ від 24.02.2017 № 917/1852/16.

Відповідач 16.06.2017 за вх. № 7697 подав до Господарського суду Полтавської області заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2017 у справі № 917/1852/16 на 12 місяців з моменту винесення ухвали за результатами розгляду цієї заяви. Посилається на важкий фінансовий стан та загрозу банкрутства, у зв'язку з втратою основного ринку збуту. Зазначає про наявність укладених вигідних зовнішньоекономічних контрактів, відновлення роботи за раніше укладеними угодами та укладення мирових угод з іншими кредиторами про погашення заборгованості на умовах розстрочення. Вважає, що примусове виконання рішення суду вже спричинило збільшення фінансового навантаження на товариство за рахунок стягнення виконавчого збору. (а.с. 7-10).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.07.2017 у справі № 917/1852/16 у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення від 02.02.2017 по справі № 917/1852/16 відмовлено.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про відстрочку виконання рішення від 02.02.2017 по справі № 917/1852/16 задовольнити, відстрочити виконання рішення на 12 місяців.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.08.2017 о 09:15 год.

Представник апелянта в судовому засіданні 08.08.2017 підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не надав, свого представника в судове засідання 08.08.2017 не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, незявлення в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, обовязковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що саме держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обовязковість виконання судових рішень господарських судів, що набрали законної сили, також визначено в ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої рішення господарських судів, що набрали законної сили є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком із загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження № 14 від 26.12.2003, при вирішенні заяви сторони про відстрочку виконання рішення потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи з викладеного, відстрочення є правом, а не обовязком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, та переліку виняткових випадків відстрочки виконання рішення, тому, з огляду на приписи ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про можливість надання відстрочки виконання рішення, господарський суд в кожному конкретному випадку має оцінювати наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Разом з тим, розглядаючи заяву про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

В основу підстав щодо відстрочки виконання рішення судом має бути покладено обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Верховною ОСОБА_1 України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В пунктах 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії встановлено, що виконання рішень, ухвалених судом, є невідємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будуть позбавлені ефекту корисної дії.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України, для цілей, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невідємна частина судового розгляду.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

З підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатись законним та справедливим.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається на складне фінансове становище ТОВ Овруцький молочноконсервний комбінат, яке зумовлене, зокрема, втратою підприємством основних ринків збуту своєї продукції через заборону Російською Федерацією ввезення та реалізації української продукції на території РФ, введенням обмежень на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки. Зазначає, що судами України винесено ряд рішень про стягнення з ТОВ Овруцький молочноконсервний комбінат заборгованості за його зобовязаннями перед іншими контрагентами на загальну суму більше 32 млн грн, одночасне виконання всіх судових рішень про стягнення заборгованості з ТОВ Овруцький молочноконсервний комбінат, зокрема рішення у даній справі, може призвести до повної неплатоспроможності та банкрутства підприємства.

Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на укладення кілької вигідних зовнішньоекономічних контрактів, за умовами яких передбачено отримання коштів, достатніх для виконання не лише судового рішення у даній справі, а й інших судових рішень про стягнення заборгованості з товариства та умов мирових угод, які вже укладені заявником, зокрема, Контракт № 15/03 від 15.03.2017, укладений з Компанією G.M. Group (Грузія), з графіком поставок на суму 1419656,60 доларів США та Контракт № 23/02 від 23.02.2017, укладений з CEOLITAS (Республіка Латвія), з графіком поставок на суму 1261916,96 доларів США.

Проте відповідач до заяви про відстрочку виконання рішення не надав належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, в підтвердження обставин, з якими пов'язує неможливість негайного виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2017 у справі № 917/1852/16, а саме: доказів відсутності коштів на рахунках підприємства та доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення в межах стягуваної суми, доказів загрози банкрутства в разі виконання судового рішення по даній справі тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надане відповідачем до заяви про відстрочку виконання рішення техніко-економічне обґрунтування операційної діяльності ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за період з 2-го кварталу 2017 року по 2-й квартал 2018 року не відображає дійсний фінансовий стан заявника на момент подання заяви в червні 2017 року, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності реальної можливості виконання судового рішення за умови надання відстрочки на 12 місяців.

Так, з доданої відповідачем до заяви про відстрочку виконання рішення копії додаткового договору № 1 до контракту № 23/02 від 23.02.2017, укладеного з CEOLITAS (Республіка Латвія), вбачається, що сторони узгодили графік поставок товару (продукт молоковмісний згущений з рослинним жиром та цукром «ОМКА» 8,5% жиру, фасований у з/б № 13-А) на умовах зазначеного контракту в період з січня 2018 року по червень 2018 року на загальну суму 1261916,96 доларів США та, відповідно, оплату контрагентом за отриманий товар в період з травня 2018 року по вересень 2018 року.

З наданої відповідачем копії додаткового договору від 15.03.2017 до контракту № 15/03 від 15.03.2017, укладеного з Компанією G.M. Group (Грузія), вбачається, що сторони узгодили графік поставок товару (продукт молоковмісний згущений з рослинним жиром та цукром «ОМКА» 8,5% жиру, фасований у з/б № 13-А) на умовах зазначеного контракту в період з січня 2018 року по червень 2018 року на загальну суму 1419656,60 доларів США та, відповідно, оплату контрагентом за отриманий товар в період з квітня 2018 року по вересень 2018 року.

З вказаних контрактів не вбачається реальна можливість виконання рішення у даній справі про стягнення з відповідача на користь позивача 1886925,49 грн за договором поставки товару № 9 від 18.01.2016, враховучи існуючу у відповідача заборгованість за іншими судовими рішеннями на загальну суму більше 32 млн грн.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність виключних обєктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Також слід зазначити, що при вирішенні питання про відстрочення виконання судового рішення суду належить встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, адже невиконання судового рішення порушує та впливає, насамперед на права та інтереси позивача, за захистом яких він змушений був звернутись до суду.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару, вартість якого була стягнута за рішенням суду відбулась за період з 19.01.2016 по 09.08.2016, тобто відповідач не сплачує за отриманий товар більше року, що порушує матеріальні інтереси позивача та може призвести до негативних наслідків для останнього.

Відповідач є самостійним господарюючим суб'єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому грошові зобов'язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви відповідача від 16.06.2017 за вх. № 7697 про відстрочку виконання рішення від 02.02.2017 по справі № 917/1852/16.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про реальну можливість виконання судового рішення за умови надання відстрочки на 12 місяців, не знайшли свого підтвердження в матеріалах, наданих до заяви про відстрочку виконання рішення, та не спростовують висновки суду Господарського суду Полтавської області, у звязку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що ухвала Господарського суд Полтавської області винесена з повним зясуванням обставин, які мають значення для вирішення справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим підстави для скасування зазначеної ухвали та задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04 липня 2017 року по справі № 917/1852/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції через Харківський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Лакіза В.В.