ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2017 р. Справа № 921/144/17-г/11

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, № 01/1006 від 31.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2989/17 від 27.06.2017 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року

у справі № 921/144/17-г/11 (суддя Сидорук А.М.),

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ, в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Тернопіль,

до відповідача: Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, м. Кременець, Тернопільської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради, м. Кременець, Тернопільської області,

про стягнення заборгованості в сумі 72803,98 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. № 9693 від 19.04.2017 р.) та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: не прибув;

від третьої особи: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2017 року, справу № 921/144/17-г/11 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2017 року апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 30.06.2017 р. (том ІІ, а. с. 3), прийнято апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, № 01/1006 від 31.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2989/17 від 27.06.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 26.07.2017 року (том ІІ, а. с. 4-5), про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи (том ІІ, а. с. 6, 7, 8, 9).

У судове засідання, яке відбулося 26.07.17 р. представники сторін та третьої особи не прибули.

Апелянт, по-пошті (том ІІ, а. с. 42), надіслав Львівському апеляційному господарському суду заяву про надання документів на виконання ухвали суду (том ІІ, а. с. 20-22) з додатками (том ІІ, а. с. 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37-38, 39, 40, 41), з клопотанням розглядати справу без участі його представника. У апеляційній скарзі просить суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення у даній справі скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.

Третя особа повноважного представника у судове засідання не направила, по-пошті, надіслала відзив на апеляційну скаргу (том ІІ, а. с. 43-45), просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 р. у справі № 921/144/17-г/11, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у Відзиві.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. у справі № 921/144/17-г/11, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 16.08.2017 р., враховуючи ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 р. у справі № 921/144/17-г/11, якою, за ініціативою суду, виправлено описку в даті ухвали про відкладення розгляду справи на 16.08.2017 р., про що сторони та третя особа були повідомлені у порядку та у спосіб встановлений Інструкцією з діловодства у судах України (том ІІ, а. с. 48-49/зворот та а. с. 54-55/зворот).

В судове засідання, яке відбулося 16.08.2017 р., представник апелянта/відповідача - не прибув, на адресу Львівського апеляційного господарського суду надіслав заяву № 01/1611 від 17.07.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/4937/17 від 21.07.2017 р.) (том ІІ, а. с. 20), у якій просив дану справу розглядати без участі представника Управління, доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення у даній справі скасувати, також просив суд при розгляді справи врахувати обґрунтування, які зазначені в заяві. Крім того, апелянтом до заяви було долучено наступні копії документів: лист вих. № 05/52 від 05.01.2016 р.; лист вих. № 05/100 від 15.01.2016 р.; лист вих. № 05/2102 від 28.09.2016 р. скерований голові Кременецької РДА ОСОБА_2, голові Кременецької районної ради ОСОБА_3 та Начальнику районного фінансового управління ОСОБА_4; лист вих. № 05/2102 від 28.09.2016 р. скерований голові Лопушненської сільської ради ОСОБА_5; лист вих. № 05/2102 від 28.09.2016 р. скерований голові Почаївської міської ради ОСОБА_6; лист вих. № 05/279 від 03.02.2016 р.; лист № 05/263 від 29.01.2016 р.; лист № 05/1414 від 07.06.2016 р.; лист № 05/1993 від 04.08.2016 р. на лист № 06/2-11-279 від 04.08.2016 р.; лист № 05/3078 від 29.11.2016 р.; акт приймання-передачі справ та інших документів відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення від 20.05.2016 р.; додаток № 1 до акту приймання-передачі справ; рішення № 104 від 24.12.2015 р. «Про затвердження структури виконавчого апарату Кременецької міської ради та її виконавчого комітету на 2016 рік»; додаток до рішення 3-ої сесії (друге пленарне засідання) Кременецької міської ради VІІ скликання б/н від 24.12.2015 р.; рішення № 138 від 05.01.2016 р. «Про затвердження Положень про відділи виконавчого апарату Кременецької міської ради»; розрахунок заборгованості з відшкодування витрат, повязаних з наданням ПАТ «Укртелеком» пільг з оплати телекомунікаційних послуг у 2016 році абонентам міста Кременець та Кременецького району; довіреність № 01/2636 від 04.11.2016 р. та оригінал фіскального чеку (том ІІ, а. с. 23-41).

Як вбачається з апеляційної скарги (том ІІ, а. с. 10-12/зворот), апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 року по справі № 921/144/17-г/11 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ТФ ПАТ «Укртелеком» відмовити (пункт 1-й /по порядку другий/ прохальної частини апеляційної скарги). У пункті третьому (3) прохальної частини апеляційної скарги скаржник просить дану справу розглядати без участі представника управління.

Представник позивача в судове засідання не прибув, на виконання вимог ухвали, на адресу суду, через поштове відділення звязку, надіслав відзив на апеляційну скаргу № 10-09/163 від 08.08.2017 р. (вх. № 01-04/5457/17 від 09.08.2017 р.), в якому просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 року у справі № 921/144/17-г/11 залишити без змін, апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації без задоволення, розгляд справи, призначений на 16.08.2017 р. о 11:10 год., провести без участі представника позивача, до відзиву долучено копію довіреності № 1083 від 12.12.2016 р. на представника ОСОБА_7

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, представник в судове засідання не прибув, на електронну адресу суду надіслав відзив на апеляційну скаргу № 04/1133 від 25.07.2017 р. (вх. № 01-04/5024/17 від 25.07.2017 р.), аналогічний відзив надіслав через поштове відділення звязку на адресу суду за вх. № 01-04/5762/17 від 31.07.2017 р., просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року у справі № 921/144/17-г/11 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ТФ ПАТ «Укртелеком» відмовити, також просить справу слухати за відсутності представника управління.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, № 01/1006 від 31.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2989/17 від 27.06.2017 р.) до провадження та з підстав зазначених в ухвалі суду від 03.08.2017 р. за ініціативою суду, виправлено описку в даті ухвали про відкладення розгляду справи на 16.08.2017 р., про що сторони та третя особа були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи).

Однак, представники сторін та третьої особи у судове засідання не прибули.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників сторін бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Також слід зазначити, що у відповідності до ч. 4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін.

Відтак, не прибуття в судове представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не є перешкодою для вирішення спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Крім того, як уже було зазначено у цій постанові, сторони та третя особа просили суд розгляд справи проводити без їх участі.

За наведених обставин, враховуючи те, що сторони та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та просили розглянути справу без їх участі, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без участі повноважних представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 р. по справі № 921/144/17-г/11 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 р. по справі № 921/144/17-г/11 (суддя Сидорук А.М.) позов задоволено частково, вирішено стягнути з Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації (вул. Словацького, 6, Кременець, Тернопільська область, ідентифікаційний код 03195576) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ) в особі Тернопільської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (вул. Чорновола, 1, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 01188052) 52919,50 грн. заборгованості з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з оплати телекомунікаційних послуг у 2016 році та 1600 грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору (п. п. 1 та 2 резолютивної частини рішення)(том І, а. с. 188, 189-194).

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 р. у справі № 921/144/17-г/11 апелянт/відповідач (Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 року по справі № 921/144/17-г/11 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ТФ ПАТ «Укртелеком» відмовити (том ІІ, а. с. 10-12/зворот).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд невірно застосував норми, як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору, відтак вважає, що наведені вище обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги Закон України «Про Державний бюджет України», в якому зазначено, що на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а тому, вимоги позивача про відшкодування витрат за 2016 року передбачених вищевказаним Законом, є непідтверджені основним фінансовим документом - Державним бюджетом України на відповідний рік.

Апелянт також завертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що між Управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації та Тернопільською філією Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» договори про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг за 2016 рік не укладались та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги електрозвязку також не підписувались, тобто на думку апелянта, факт надання послуг не підтверджені актами звірки на надання пільг, оскільки не підписані жодною із представників обох сторін.

В апеляційній скарзі апелянт також покликається на те, що ним неодноразово надсилалися листи Тернопільській філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з інформацією про те, що розрахунки та акти звіряння по пільгах з послуг зв'язку окремим категорії громадян не будуть реєструватися та фінансуватись у зв'язку із відсутністю кошторисних призначень на 2016 рік.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що апелянт/позивач обслуговує осіб Кременецького району та жителів м. Кременець, однак, жителі Кременецького району обслуговує Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, а жителів м. Кременець обслуговує Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради, тобто третя особа, на підтвердження чого суду першої інстанції надавались документальні підтвердження утворення міського управління, а саме рішення міської ради.

Відповідно до наведеного в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що дії управління не можуть бути визнані протиправними, оскільки коштів на оплату телекомунікаційних коштів відповідачу виділено не було, а відповідно до Бюджетного кодексу України на 2016 рік, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, відтак, останній не може взяти зобовязання щодо відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремими категоріями громадян за січень-грудень 2016 рік, оскільки бюджетні призначення відсутні, однак дані обставини судом першої інстанції не було взято до уваги, що в свою чергу стали підставою прийняття незаконного рішення у даній справі з порушенням норм матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/відповідач: Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації є юридичною особою, організаційно-правова форма: орган державної влади, ідентифікаційний код юридичної особи: 03195576, місцезнаходження юридичної особи: 47003, Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Словацького, буд. 6.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 21560766, місцезнаходження юридичної особи: 01601, м. Київ, вул. Т.Шевченка, буд. 18.

Тернопільська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» без права юридичної особи, місцезнаходження філії: п. і. 46001, м. Тернопіль, вул. В.Чорновола, буд. 1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради є юридичною особою, організаційно-правова форма: орган місцевого самоврядування, ідентифікаційний код юридичної особи: 40210945, місцезнаходження юридичної особи: 47002, Тернопільська обл., м. Кременець, вул. Льотчиків-Визволителів, буд. 14.

З матеріалів справи вбачається, 14.02.2017 р. на розгляд Господарському суду Тернопільської області подано Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (Позивач у справі) позовну заяву до Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації позов про стягнення 73130,89 грн. вартості надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах громадянам м. Кременець та Кременецького району, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Пре соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», яку ухвалою суду першої інстанції від 15.02.2017 р. було прийнято до провадження.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було подано клопотання № 10-09/50 від 04.04.2017 р. (вх. № 8909 від 04.04.2017 р.) про залучення Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (том І, а. с. 166). Ухвалою місцевого господарського суду від 04.04.2017 р. клопотання позивача було задоволено та залучено Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (том І, а. с. 169) з чим погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Частиною другою та третьою вищезазначеної статі зазначено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, зокрема, під час розгляду справи, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Пунктом 1.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.11р. визначено, що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

З наявного в матеріалах справи рішення Кременецької міської ради «Про передачу та прийняття міжбюджетних трансфертів по галузі «Соціальний захист населення та соціальне забезпечення» від 03.12.2015 р. № 23, вбачається, що Кременецькою міською радою вирішено передати видатки, передбаченні на вказану галузь у першому півріччі 2016 р. до Кременецького районного бюджету у 100% розмірі, передбаченому для міського бюджету на перше півріччя 2016 р. Крім того, в матеріалах справи є акт приймання-передачі від 20.05.2016 р. (том І, а. с. 148, 149).

Відповідно до наведеного вбачається, що справи міста Кременець за перше півріччя 2016 р. передані у Кременецьке міське управління соціального захисту населення згідно актів приймання-передачі справ та інших документів по відділах.

Слід зазначити, що апелянтом в апеляційній скарзі також зазначено, що позивач обслуговує осіб Кременецького району та жителів м. Кременець, однак, жителі Кременецького району обслуговує Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, а жителів м. Кременець обслуговує Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради, тобто третя особа, на підтвердження чого суду першої інстанції надавались документальні підтвердження утворення міського управління, а саме рішення міської ради.

Відповідно до наведеного, місцевим господарським судом правомірно залучено Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до винесення місцевим господарським судом відповідного рішення у справі та відкладено розгляд справи, оскільки, дане рішення може вплинути на права або обов'язки третьої сторони.

Також колегією судів встановлено, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем було подано заяву № 10-09/68 від 18.04.2017 р. (вх. № 9693 від 19.04.2017 р.) про зменшення розміру позовних вимог (том І, а. с. 175), яка місцевим господарським судом прийнята до розгляду та винесено рішення у справі з урахуванням такої заяви, з чим також погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Під збільшенням та/або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення чи зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви (том І, а. с. 5-8) до місцевого господарського суду заявлено вимогу про стягнення 73130,89 грн. заборгованості по витратах, понесених у 2016 році внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

В заяві № 10-09/68 від 18.04.2017 р. (вх. № 9693 від 19.04.2017 р.) про зменшення розміру позовних вимог (том І, а. с. 175), яка прийнята місцевим судом до розгляду по суті, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 72803,98 грн. заборгованості по витратах, понесених у 2016 році внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Таким чином, колегія судів вважає, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог від 18.04.2017 р., заявлена за тією ж вимогою, яка була заявлена в позовній заяві.

Передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Слід також зазначити, що ГПК України, зокрема, статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи із змісту, а також із змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову; чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог; чи

- обєднання позовних вимог; чи

- зміну предмета або підстав позову.

У даному конкретному випадку, місцевий суд прийшов до правомірного висновку про те, що заявою про зменшення розміру позовних вимог від 18.04.2017 р. (том І, а. с. 175), позивач зменшив розмір вимог майнового характеру, що не суперечить приписам ст. 22 ГПК України та є правом позивача, прийняв цю заяву до розгляду і в межах зазначених уточнених вимог розглянув спір по суті.

Розглянувши матеріали та документи, подані сторонами, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та апеляційна скарга відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія суддів встановила наступне.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

Як уже було вище зазначено, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» (надалі - Позивач) протягом 2016 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Кременець та Кременецького району, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Пре соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства».

У відповідності до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікації відповідно до законодавства України.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України (надалі БК України), видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 БК України).

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (надалі Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок № 256), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кременецької міської ради № 23 від 03.12.2015 р. (том І, а. с. 148) передано видатки передбачені на галузь «Соціальний захист та соціальне забезпечення населення» у першому півріччі 2016 року в бюджеті м. Кременець до Кременецького районного бюджету у 100% розмірі, передбаченому для міського бюджету на перше півріччя 2016 року.

Згідно акту приймання передачі справ та інших документів відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення від 20.05.2016р. Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації на підставі наказу №15-од від 19 травня 2016 року передало особові справи пільгової категорії населення Управлінню праці та соціального захисту населення Кременецької міської ради (том І, а. с. 149).

Враховуючи вищенаведене вбачається, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Кременецького району (2016р.) та міста Кременець (на перше півріччя 2016 р.) є Управління соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, а розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг міста Кременець на друге півріччя 2016р. є Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється Відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку № 256).

Місцевим судом встановлено та вбачається з листа Міністерства фінансів України за № 31-09010-16-16/24984 від 31.08.2016 (том І, а. с. 58) в якому зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» таку субвенцію не передбачено, а отже, надання вказаних пільг може бути здійснено місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуг електрозв'язку Тернопільською філією ПАТ «Укртелеком» та фактичне споживання їх переліченими категоріями населення у заявлений позивачем період підтверджується Розрахунком видатків, які понесені позивачем на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період 2016 року включно (форма №2-пільга) та Зведеним розрахунком витрат, повязаних з надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг за 2016 рік на загальну суму 72803,98 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. № 9693 від 19.04.2017 р.).

Згідно з п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 17 (надалі - Положення), підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга.

На виконання вищезазначених вимог Положення позивачем на адресу відповідача щомісячно, для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів були надіслані звіти - як в електронному вигляді, так і поштою (рекомендованими листами з описом вкладення), що підтверджується супровідними листами: від 20.07.2016 №06/2-11-253, від 04.08.2016 №06/2-11-279, від 05.09.2016 №06/2-11-352, від 04.10.2016 №06/2-11-382, від 04.11.2016 №06/2-11-440, від 05.12.2016 №06/2-11-517 та від 05.01.2017 №06/2-11-10, з доказами відправлення та отримання Відповідачем (том І, а. с. 42-54).

Однак, відповідач надані позивачем телекомунікаційні послуги не оплатив, що слугувало підставою для звернення останнього до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікації відповідно до законодавства України.

В Законі України від 22.10.1993 р. № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Законі України від 23.03.2000 р. № 1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань, Законі України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законі України від 24.03.2008 р. № 203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус та Законі України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ Про охорону дитинства передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Щодо тверджень апелянта, які викладені в апеляційній скарзі про те, що Законом України «Про Державний бюджет України за 2016 рік», субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян не передбачені, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Слід також зазначити, що за наведеним вище законодавством та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, Управління соціального захисту населення є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі ОСОБА_7 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р. та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року по справі № 11/446 та від 22.03.2017 у справі №905/2358/16, які є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 ГПК України.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Теребовлянської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, відтак, твердження скаржника, з посиланням на відсутність у місцевому бюджеті виділених коштів, не є підставою для звільнення його від обов'язку щодо оплати понесених позивачем витрат, повязаних з наданням телекомунікаційних послуг для пільгових категорій громадян.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Крім того, у листі від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України повідомило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, рішенням № 23 від 03.12.2015 р. (том І, а. с. 148) Кременецької міської ради передано видатки передбачені на галузь «Соціальний захист та соціальне забезпечення населення» у першому півріччі 2016 року в бюджеті м. Кременець до Кременецького районного бюджету у 100% розмірі, передбаченому для міського бюджету на перше півріччя 2016 року, що також підтверджується актом приймання передачі справ та інших документів відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення від 20.05.2016 р. (том І, а. с. 149).

З наявного в матеріалах справи розрахунку ПАТ «Укртелеком» вбачається, що заборгованість з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з оплати телекомунікаційних послуг у 2016 році абонентам м. Кременець та Кременецького району становить 72803,98 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. № 9693 від 19.04.2017 р.). Однак, як уже було вищезазанчено у цій постанові, Кременецькою міською радою вирішено передати видатки, передбаченні на вказану галузь у першому півріччі 2016 р. до Кременецького районного бюджету у 100% розмірі, передбаченому для міського бюджету на перше півріччя 2016 р., відтак в період з січня 2016 по травень 2016р. включно заборгованість з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з оплати телекомунікаційних послуг у першому півріччі 2016 році абонентам м. Кременець становить 15893,11 грн. та заборгованість з відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з оплати телекомунікаційних послуг у 2016 році абонентам Кременецького району становить 37026,39 грн.

Відтак, до задоволення підлягає 52919,50 грн. (15893,11 грн. + 37026,39 грн. = 52919,50 грн.), оскільки рішенням Кременецької міської ради передано видатки, передбаченні на вказану галузь у першому півріччі 2016 р. до Кременецького районного бюджету у 100% розмірі, передбаченому для міського бюджету на перше півріччя 2016 р. В решті суми 19884,48 задоволенню не підлягають, оскільки розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг міста Кременець на друге півріччя 2016 року було Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради.

Щодо тверджень апелянта, що між сторонами не було укладено договору на надання відповідних послуг та не було підписано актів виконаних робіт, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін, тому, твердження скаржника про відсутність між сторонами договору про відшкодування вартості послуг для окремих категорій громадян на 2016 рік, а, відповідно, і відсутність між сторонами господарських відносин, є безпідставними.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не надав доказів зменшення та/або погашення заборгованості.

Відповідно до вищенаведеного в сукупності колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково в сумі 52919,50 грн. В решті заявлених позовних вимог позов не підлягає до задоволення, оскільки розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг міста Кременець на друге півріччя 2016р. було Управління соціального захисту населення Кременецької міської ради.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 р. у справі № 921/144/17-г/11 - без змін.

Питання щодо судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду вирішено апеляційним судом в ухвалі від 30.06.2017 р. по даній справі.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 27, 32-34, 43, 44, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.04.2017 року у справі № 921/144/17-г/11 - залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути Господарському суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

16.08.2017 року проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 18.08.2017 р.