РІШЕННЯ

08 серпня 2017 рокуСправа № 921/318/17-г/8

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів", вул. Тетерівська, 1, смт. Пісківка, Бородянський район, Київська область, 07820

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Адамант 2000", вул. Тролейбусна, 16, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46400

про cтягнення заборгованості

За участі представників:

Позивача: не прибув

Відповідача: ОСОБА_2 уповноваженого, довіреність № 8 від 01.08.2017

В порядку ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Учасникам судового процесу в судових засіданнях розяснювались їх процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Суть справи:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів", смт. Пісківка, Бородянський район, Київська область, надалі позивач, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Адамант 2000", м. Тернопіль, надалі відповідач, про стягнення заборгованості в загальній сумі 1 737 014 грн 19 коп., з яких: 499 996 грн 49 коп. - основний борг, 612 911 грн 22 коп. 30 % річних, 325 436 грн 06 коп. пеня, 298 670 грн 49 коп. інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобовязань за Договором № 42 від 18.11.2015, з врахуванням ОСОБА_3 №1 від 18.11.2015, ОСОБА_3 №2 від 18.11.2015 та ОСОБА_3 № 3 від 20.12.2015, в частині сплати коштів за поставлений товар, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір № 42 від 18.11.2015, ОСОБА_3 №1 від 18.11.2015, ОСОБА_3 №2 від 18.11.2015 та ОСОБА_3 № 3 від 20.12.2015, акт звірки взаєморозрахунків за період 13.11.2015- 27.04.2017, а також інші документи.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 24.05.2017 на 09:45 год. 07.06.2017, в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 12:00 год. 26.06.2017 з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду. Однак, у звязку із перебуванням судді Гирили І. М., в період з 09.06.2017 по 26.06.2017, на лікарняному, враховуючи визначений процесуальним законодавством принцип незмінності складу суду, розгляд справи 26.06.2017 не відбувся. З врахуванням зазначеного, ухвалою суду від 27.06.2017 року розгляд справи №921/318/17-г/8 було призначено на 10:10 год. 05.07.2017, який в подальшому було відкладено на 10:00 год. 19.07.2017 та на 09:30 год. 07.08.2017 з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду. В судовому засіданні 07.08.2017, за усним клопотанням представників сторін, оголошувалась перерва до 14:15 год. 08.07.2017, про що останніх повідомлено під розписку (в матеріалах справи).

Строк вирішення спору було продовжено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України, про що судом винесено відповідну ухвалу від 19.07.2017.

04.08.2017 позивач долучив до матеріалів справи Додаткові пояснення до позовної заяви №2 за вих. №33 від 03.08.2017 (електронною поштою) та 07.08.2017 (в оригіналі), згідно яких повторно зазначив, що видаткові накладні під час реалізації разом із ТМЦ для підписання та скріплення їх печатками передавались відповідачу. Проте, всупереч звичаям ділового обороту та усним вимогам позивача, так і не були оформлені належним чином та повернуті відповідачем. Водночас стверджує, що під час передачі товару відповідачу було оформлено низку товарно-транспортних накладних, які позивач просить суд долучити до матеріалів справи, згідно переліку в додатках. Крім цього, позивач по суті поданих Додаткових пояснень вказує на те, що згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період з січня місяця 2015 року по липень місяць 2017 року, підписаного представниками сторін за Договором №42 від 13.11.2015, відповідач підтверджує наявність простроченої заборгованості станом на 22.02.2017 в розмірі 1 405 011, 46 грн та її повне погашення 31.07.2017. В підтвердження наведеного долучив копії банківських виписок з банківського рахунку.

07.08.2017 позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, звернувся до суду із заявою №б/н від 07.08.2017 (вх. №15193 від 07.08.2017), згідно якої просив суд зменшити розмір позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості до суми 399 996,49 грн, обґрунтовуючи сплатою відповідачем 22.05.2017 (після направлення на адресу суду позову) 100 000 грн. Окрім цього, провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 399 996,49 грн просив припинити, у зв"язку із його сплатою відповідачем.

Поряд із цим, 07.08.2017 позивач звернувся до суду із заявою №б/н від 07.08.2017 (вх. №15241 від 07.08.2017), згідно якої просив суд: зменшити розмір позовних вимог за позовною заявою №23 від 13.05.2017 на суму 1 237 017, 70 грн - в частині стягнення пені, 30% річних та інфляційних нарахувань; вирішити питання про повернення сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в порядку, передбаченому ГПК України та Законом України "Про судовий збір".

В силу приписів ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під збільшенням/зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Розглянувши заяви позивача б/н від 07.08.2017 (вх. №15193 від 07.08.2017) та №б/н від 07.08.2017 (вх. №15241 від 07.08.2017) про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 100 000 грн; пені, 30% річних та інфляційних нарахувань в загальній сумі 1 237 017,70 грн, суд приймає останні як такі, що подані у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України.

Таким чином, предметом судового розгляду у даній справі є стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 399 996 грн 49 коп.

В судове засідання 08.08.2017 представник позивача не прибув, витребовуваних судом документів не надав, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином (розписка про оголошення в судовому засіданні 07.08.2017 перерви - в матеріалах справи). Поряд з цим, в судовому засіданні 07.08.2017 провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 399 996,49 грн просив припинити, у зв"язку із його сплатою відповідачем.

Згідно відзиву на позов № 41 від 08.08.2017, підтриманого в судовому засіданні 08.08.2017 повноважним представником, відповідач факт поставки позивачем ОСОБА_4 за Договором, сплату його вартості з прострочкою платежу не заперечив. Вказував, що несвоєчасний розрахунок за отриманий товар виник у звязку із сезонністю виробництва товариства та не стабільною фінансово-економічною ситуацією в державі. В частині стягнення штрафів, пені та інфляційних витрат просив відмовити, оскільки їх стягнення призведе до погіршення фінансово-економічного клімату товариства, а в подальшому до банкрутства. Щодо витребовуваних судом належним чином оформлених видаткових накладних на поставку товару за весь період дії Договору № 42 від 18.11.2015, зазначив, що товариство відповідача втратило та на даний час не відновило будь-які первинні документи по причині ураження операційної системи вірусом Petya.A (хакерської атаки).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників сторін, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

18.11.2015 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів", надалі - Продавець, з однієї сторони, та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Адамант 2000", надалі Покупець, з іншої сторони, було укладено Договір № 42 (надалі - Договір), за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити скляну банку (надалі - ОСОБА_4), на умовах Договору та відповідно ОСОБА_3, що є невід'ємною частиною Договору. В ОСОБА_3 вказується найменування ОСОБА_4, його кількість, строки поставки і оплати, ціна за одиницю ОСОБА_4, тощо (п. 1.1 р. 1 Договору).

Згідно п. п. 1.3-1.6 р. 1 Договору, одиниця виміру кількості ОСОБА_4 штука. Загальна кількість ОСОБА_4 вказується у ОСОБА_3 до Договору. Загальна вартість Договору складається із суми поставки вартостей всіх ОСОБА_3 до Договору. ОСОБА_4 постачається окремими партіями. Партією ОСОБА_4 вважається кількість товару, що завантажується в один транспортний засіб.

Відповідно до п. п .3.1-3.2 р. 3 Договору, ціна ОСОБА_4 вказується у ОСОБА_3 до Договору. Оплата ОСОБА_4, зазначеного в цьому Договору, проводиться на розрахунковий рахунок Продавця, на умовах, обумовлених в кожній ОСОБА_3.

Поставка ОСОБА_4 здійснюється на умовах ЕХW (ІНКОТЕРМС -2010) за адресою: Україна, Київська область, Бородянський р-н, смт. Пісківка, вул. Жовтнева, 1, Пісківський завод скловиробів. Продавець і Покупець узгоджують та підписують ОСОБА_3 до Договору при кожній зміні ціни, кількості та найменуванні ОСОБА_4. Право власності та всі ризики випадкової загибелі ОСОБА_4 переходять до Покупця з моменту завантаження ОСОБА_4 на транспорт, що наданий Покупцем( п.п. 4.1-4.3 р. 4 Договору).

П. п. 4.7-4.8 р. 4 Договору сторони погодили, що підставою для здійснення поставки є узгоджена Сторонами заявка, яка надається Покупцем по факсу Продавцю за один робочий день до бажаної дати поставки. В заявці вказується: номер Договору і ОСОБА_3, відповідно до яких здійснюється поставка ОСОБА_4; найменування ОСОБА_4 і його кількість; номер транспортного засобу; прізвище, ім'я по батькові водія, що уповноважений Покупцем на отримання ОСОБА_4. В той же день Продавець або підтверджує заявку Покупця, або вказує іншу дату поставки ОСОБА_4, що відповідає умовам Договору.

Відповідно до п. 8.1 р. 8 Договору, останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині виконання обовязку щодо оплати проставленого ОСОБА_4, до його повного виконання.

Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, згідно із положеннями ГПК України є предметом регулювання Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Згідно п. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобовязання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, та однією з підстав виникнення зобовязань.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ст. 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Предметом судового розгляду у даній справі (з врахуванням прийнятих судом заяв б/н від 07.08.2017 (вх. №15193 від 07.08.2017) та б/н від 07.08.2017 (вх. № 15241 від 07.08.2017) про зменшення розміру позовних вимог), є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 399 996 грн 49 коп. Поряд із цим, як вже зазначалось вище, враховуючи сплату відповідачем під час судового розгляду заявленої до стягнення заборгованості в сумі 399 996,49 грн, позивач просив суд в цій частині позову провадження у справі припинити.

Підставою позову позивачем визначено порушення відповідачем зобовязань за Договором №42 від 18.11.2015. Зокрема, за твердженням представника ТзОВ "Пісківський завод скловиробів", на виконання умов укладеного правочину, згідно ОСОБА_3 №1 від 18.11.2015 на суму 1 025 832 грн 08 коп., №2 від 18.11.2015 на суму 1 220 000 грн та №3 від 18.11.2015 на суму 1 025 832 грн 08 коп., відповідачу було передано ОСОБА_4 на загальну суму 3 599 130 грн 76 коп, яка сплачена останнім лише частково, - в сумі 3 199 134 грн 27 коп. Станом на 24.05.2017 (дату порушення провадження у справі) заборгованість ТзОВ "Адамант 2000" перед ОСОБА_1 позивача становила 399 996 грн 49 коп.

За приписами статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 32 ГПК України, визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до положень статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і в залежності від встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Як зазначалось вище, умовами укладеного Договору (п.п. 1.1, 1.4, 1.5 р. 1) Сторони передбачили, що найменування ОСОБА_4, його кількість, строки поставки і оплати, ціна за одиницю ОСОБА_4 вказується у ОСОБА_3. Загальна вартість Договору складається зі суми вартостей всіх ОСОБА_3 до Договору.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.11.2015, на виконання умов укладеного правочину, між сторонами у справі було складено та підписано 3 (три) ОСОБА_3 до Договору, якими відповідно погоджено: найменування товару, який Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю, вид пакування, кількість, ціна за одиницю ОСОБА_4, його загальна вартість, період поставки та порядок здійснення розрахунків. Зокрема:

- згідно ОСОБА_3 №1 до Договору, Продавець зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець оплатити і прийняти склопродукцію виробництва Пісківського заводу скловиробів на загальну суму 1 025 832 грн 08 коп, а саме: банку І-82-500, вид пакування піддон, кількістю 553 644 шт, ціною (з ПДВ) 1,82 грн, на загальну суму 1 007 632,08 грн та піддон 1200*1000, в кількісті 182 шт, ціною (з ПДВ) 100 грн, на суму 18 200 грн. Поставка ОСОБА_4 повинна бути здійснена в період з 18.11.2015 до 15.12.2015, за умови дотримання умов оплати, передбачених п. 3.2 даного Договору. Ціна на товар, зазначена у даній ОСОБА_3, дійсна тільки на підписаний обєм. Оплата Покупцем кожної партії ОСОБА_4 ціна за одиницю ОСОБА_4, а саме: банка І-82-500, що буде постачатися згідно даного Договору у період з 18.11.2015 по 15.12.2015 включно, буде здійснюватись шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на протязі 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту письмового повідомлення Продавця про початок використання Покупцем ОСОБА_4 у виробництві, але останнє таке повідомлення повинно бути надіслане не пізніше 01.06.2016. ОСОБА_3 набуває чинності з моменту її підписання Сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині зобовязання по оплаті фактично поставленого товару до повного його виконання;

- згідно ОСОБА_3 №2 до Договору, Продавець зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець оплатити і прийняти склопродукцію виробництва Пісківського заводу скловиробів на загальну суму 1 220 000 грн, а саме: банку І-82-3000, вид пакування монопакет, в кількості 200 000 шт, ціною (з ПДВ) 6,10 грн, на загальну суму 1 220 000 грн. Поставка товару повинна бути здійснена в період з 18.11.2015 до 30.11.2015, за умови дотримання умов оплати, передбачених п. 3.2 даного Договору. Ціна на товар, зазначена у даній ОСОБА_3, дійсна тільки на підписаний обєм. Оплата ОСОБА_4, зазначеного у цій ОСОБА_3, проводиться на умовах відтермінування платежу до 2 (двох) календарних днів з дати відвантаження кожної партії ОСОБА_4, яка фіксується в видаткових документах. ОСОБА_3 набуває чинності з моменту її підписання Сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині зобовязання по оплаті фактично поставленого товару до повного його виконання;

- згідно ОСОБА_3 №3 до Договору, Продавець зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець оплатити і прийняти склопродукцію виробництва Пісківського заводу скловиробів на загальну суму 1 025 832 грн 08 коп, а саме: банку І-82-500, вид пакування - піддон, кількістю 553 644 шт, ціною (з ПДВ) 1,82 грн, на загальну суму 1 007 632,08 грн та піддон 1200*1000, кількістю 182 шт, ціною (з ПДВ) 100 грн, на загальну суму 18 200 грн. Поставка ОСОБА_4 повинна бути здійснена в період з 15.12.2015 до 31.12.2015, за умови дотримання умов оплати, передбачених п. 3.2 даного Договору. Ціна на товар, зазначена у даній ОСОБА_3, дійсна тільки на підписаний обєм. Оплата Покупцем кожної партії ОСОБА_4, а саме: банка І-82-500, що буде постачатися згідно даного Договору у період з 20.12.2015 по 31.12.2015 включно, буде здійснюватись шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця на протязі 60 (шістдесят) календарних днів з моменту письмового повідомлення Продавця про початок використання Покупцем ОСОБА_4 у виробництві, але останнє таке повідомлення повинно бути надіслане не пізніше 01.06.2016. ОСОБА_3 набуває чинності з моменту її підписання Сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині зобовязання по оплаті фактично поставленого ОСОБА_4 до повного його виконання.

Поряд із цим, п. 3 усіх наведених вище ОСОБА_3 визначено, що факт відвантаження ОСОБА_4 підтверджується видатковими документами на ОСОБА_4.

Таким чином, беручи до уваги норми чинного законодавства, умови Договору та підписані до нього ОСОБА_3, суд прийшов до висновку, що доказом передачі позивачем, прийняття відповідачем обумовленого в ОСОБА_3 ОСОБА_4 та, відповідно, підставою для здійснення оплати його вартості є належним чином оформлені (в двосторонньому порядку) видаткові накладні/товарно-транспортні накладні на ОСОБА_4.

Зі змісту позовної заяви, заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 07.08.2017 (вх. № 15193 від 07.08.2017) та усних пояснень в судовому засіданні 07.08.2017 повноважного представника позивача вбачається, що заявлена позивачем до стягнення станом на дату порушення провадження у даній справі сума основного боргу в розмірі 399 996,49 грн утворилась внаслідок несплати відповідачем вартості ОСОБА_4, поставленого на підставі Договору №42 від 18.11.2015 та ОСОБА_3 до нього, згідно видаткових накладних: №9828 від 30.12.2015 на суму 146 547,44 грн (має місце часткова сплата заборгованості в сумі 39 645,83 грн), №9835 від 30.12.2015 на суму 146 547,44 грн та №9846 від 30.12.2015 на суму 146 547,44 грн. Поряд із цим, останні до матеріалів позову долучені не були.

У позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до неї за № 2 позивач зазначав, що видаткові накладні під час реалізації разом із ТМЦ для підписання та скріплення їх печатками передавались відповідачу. Проте, всупереч звичаям ділового обороту та усним вимогам позивача, так і не були оформлені належним чином та повернуті відповідачем на адресу позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. За приписами ст. 4 даного Закону, одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В силу приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинний документ, який фіксує факт здійснення операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі - Положення).

Пунктами 2.1, 2.2., 2.4, 2.5, 2.7, 2.13, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації, власника, на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

З метою забезпечення всебічного та обєктивного розгляду спору, ухвалами від 07.06.2017 та від 27.06.2017 суд зобовязував сторін надати видаткові накладні на поставку ОСОБА_4 за весь період дії Договору №42 від 18.11.2015.

В судове засідання 26.06.2017 позивачем до матеріалів справи долучено видаткові накладні до Договору № 42 від 13.11.2015 на загальну суму 3 599 130,76 грн, які не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, оскільки не підписані уповноваженою особою відповідача, а отже не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, які підтверджують факт здійснення господарської операції з поставки і прийняття ОСОБА_4 за Договором №42 від 18.11.2015.

Окрім того, згідно п.п. 11.1 п. 11 Правил Перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 за 1997 рік та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 12/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна (форма № 1-ТН; Додаток № 7 до Правил).

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись субєктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, імя, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка , модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Як вже зазначалось вище, як додатковий доказ передачі Відповідачу ОСОБА_4 по Договору за зазначеними вище видатковими накладними, позивачем до матеріалів справи долучено низку товарно-транспортних накладних, зокрема: до видаткової накладної № 9835 від 30.12.2015 - товарно-транспорту накладну № 4740 від 30.12.2015, до видаткової накладної № 9828 від 30.12.2015 - товарно-транспорту накладну № 4741 від 30.12.2015 та до видаткової накладної № 9846 від 30.12.2015 - товарно-транспорту накладну № 4746 від 30.12.2015.

Проте останні також не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з поставки і прийняття ОСОБА_4 за Договором та за зазначеними вище видатковими накладними від 30.12.2015, оскільки, всупереч вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і Правил Перевезень вантажів автомобільним транспортом України, не містять посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажоодержувача/ відповідача у справі.

Наведені повноважним представником позивача в судовому засіданні 07.06.2017 доводи про відображення у податковій звітності спірних господарських операцій суд не приймає в якості належних та допустимих доказів, оскільки такі дії мають односторонній характер, і в силу положень чинного законодавства безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки.

За відсутності первинних документів, як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом відвантаження/отримання ОСОБА_4. Більше того, наявність податкової звітності передбачає можливість її корегування в майбутніх податкових періодах у разі самостійного виявлення платником податків помилок в поданих деклараціях.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суду України, зокрема, у постанові від 02.08.2016 р. у справі №914/1806/15.

Щодо долучених позивачем до матеріалів справи Актів звірки розрахунків, суд вражає за доцільне зазначити, що останні є, по суті, документами, що містять зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не належать до первинних документів бухгалтерської звітності, та не можуть вважатися належними доказами проведення цих операцій та наявності заборгованості у суб'єкта господарювання.

За зазначених підстав також не можуть бути розцінені судом як належні та достатні докази, які підтверджують доводи позивача про поставку відповідачу ОСОБА_4 на суму 3 599 130,76 грн саме на підставі долучених в судове засідання видаткових накладних та наявності станом на день порушення провадження у даній справі заборгованості в розмірі 399 996,49 грн за видатковими накладними від 30.12.2015, наявні в матеріалах справи претензія №1 від 23.11.2016 на суму 2 255 011,46 грн, лист відповідача за вих. №6 від 22.02.2017 про визнання заборгованості в розмірі 1 405 011,46 грн. за Договором поставки №42 від 13.11.2015 та відзив на позов № 41 від 08.08.2017.

Більше того, хоча у відзиві на позов № 41 від 08.08.2017 відповідач і не заперечив факт отримання від позивача ОСОБА_4 та сплату його вартості, враховуючи сезонність виробництва, лише 31.07.2017, проте підтвердити факт отримання товару від позивача саме за визначеними ним видатковими накладними (дата, кількість тощо) не зміг, обґрунтовуючи в судовому засіданні тим, що весь облік підприємства вівся в електронному вигляду та станом на даний час втрачений, у зв'язку із ураженням компютерів товариства вірусом Petya.A. В підтвердження долучив довідку ТОВ "Комерційно-виробниче підприємство "Неотек" № Н105 від 07.07.2017.

Інших доказів, передбачених чинним законодавством України та умовами Договору, які б могли підтвердити факт поставки товару, позивачем до матеріалів справи не долучено.

Ст. 43 ГПК України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем належним чином не доведений та документально не підтверджений факт наявності станом на дату порушення провадження у справі заборгованості відповідача за Договором №42 від 18.11.2015 в сумі 399 996,49 грн саме у зв'язку із неоплатою вартості ОСОБА_4, поставленого згідно видаткових накладних №9828 від 30.12.2015, №9835 від 30.12.2015 та №9846 від 30.12.2015. Відтак, підстави для припинення провадження у даній справі, у звязку із сплатою відповідачем заборгованості, відсутні, а позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року установлено у розмірі 1 600 грн.

В силу присів ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, зменшення розміру позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем було заявлено вимогу майнового характеру - стягнення заборгованості в загальній сумі 1 737 014 грн 19 коп. Таким чином, до сплати підлягав судовий збір в сумі 26 055, 21 грн. Позивачем згідно платіжного доручення № 1630 від 15.05.2017 сплачено судовий збір в розмірі 26 055, 22 грн.

Отже, сума зайво сплаченого позивачем судового збору становить 0,01 грн.

Окрім того, 07.08.2017 позивачем подано заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно яких предметом судового розгляду у справі №921/318/17-г/8 є вимога майнового характеру - стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 399 996 грн 49 коп., за яку, відповідно, належить до сплати 5 999 грн 95 коп., що становить 1,5% від ціни позову.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету, у звязку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог, становить 20 055 грн 26 коп.

Для повернення зазначених вище сум позивачу необхідно звернутися до суду із відповідним клопотанням.

В силу приписів ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в сумі 5 999,95 грн покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (складення повного рішення).

3. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи та особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (складення повного рішення), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складене 14.08.2017

Суддя І.М. Гирила