РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/23297/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відокремлений підрозділ "Складське господарство" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Кузнецовськ

про стягнення 35 369 269,63 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Мізюк О.П. - директор;

від позивача: Куровський М.С. - довіреність № б/н від 23.12.16;

від відповідача: Копусь А.А. - довіреність № 109/10 від 17.07.15;

від відповідача: Кузнецова Є.М. - довіреність № 129/10 від 20.08.15;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Компанія) в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (далі - ВП "Атомкомплект") про стягнення 40 211 196,74 грн., з яких 22 706 688,00 грн. основного боргу, 16 476 175,72 грн. втрат від інфляції, 1 028 333,02 грн. 3% річних, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 04.04.2012 №.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/23297/15 (суддя Марченко О.В.) позов задоволено частково, присуджено до стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект" 22 706 688,00 грн. основного боргу та 46 916,57 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення 16 476 175,72 грн. втрат від інфляції та 1 028 333,02 грн. 3% річних відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 (головуючий суддя Тищенко О.В., судді Яковлєв М.Л., Іоннікова І.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/23297/15 - скасовано, прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 11.04.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі №910/23297/15 скасовано; справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

21.04.2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Вищого Господарського Суду України надішли матеріали справи №910/23297/15.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ (розпорядження в.о. керівника апарату Латко І.О. від 21.04.2017 року № 04-23/1436) справу №910/3986/16 розподілено для розгляду на суддю Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року справу № 910/23297/15 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 30.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року розгляд справи відкладено на 13.06.2017 року.

12.06.2017 року через відділ діловодства суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні 13.06.2017 року оголошено перерву до 12.07.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2017 року розгляд справи відкладено на 26.07.2017 року.

В судові засідання 30.05.2017 року, 13.06.2017 року та 26.07.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача, представник третьої особи не з'явився.

В судове засідання 12.07.2017 року з'явився уповноважений представник позивача, уповноважені представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились.

Про день та час розгляду справи 26.07.2017 року третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 946.

30.05.2017 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі б/н від 30.05.2017 року, в яких позивач підтримує позовні вимоги та зазначає про відсутність підстав для відмови від оплати поставленого товару, а також ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань та неправомірність анулювання останнім технічних рішень та актів вхідного контролю продукції ВК1 від 27.03.2015 року та ВК2 від 05.05.2015 року. Пояснення разом з доданими до них документами долучені судом до матеріалів справи.

07.06.2017 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 30.05.2017 року, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на наявність акту на забраковану продукцію від 12.04.2017 року № Б1-005/1-2, про що відповідач був повідомлений листом кінцевого споживача продукції - ВП «Рівненська атомна станція» від 26.04.2017 року № 041-2/3661, та вчинення на підставі п. 5.9 спірного договору поставки дій щодо повернення продукції. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

12.06.2017 року через відділ діловодства суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача надійшла заява № 823 від 07.06.2017 року про розгляд справи без участі представника ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом». Заява долучена судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.06.2017 року представником позивача подане клопотання б/н від 13.06.2017 року про витребування доказів, в якому на підставі ст. 38 ГПК України позивач просить суд витребувати у відповідача актів ВК1 від 27.03.2015 року № АІ-005-2, Акту ВК2 від 05.05.015 року № А2-005-2, Акту усунення зауваження (довідка Д-1-005-2 від 23.01.2014 року).

Розглянувши подане представником позивача клопотання про витребування документів суд зазначає, що у відповідності до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Згідно п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Суд дослідивши в судовому засіданні 13.06.2017 року вказане клопотання позивача про витребування документів зазначає, що оскільки позивачем не було надано обґрунтованих доказів на підтвердження викладених в клопотанні фактичних обставин, з якими пов'язується витребування судом доказів згідно ст. 38 ГПК України, зокрема, не наведено обставин, що унеможливлюють отримання таких доказів саме позивачем, виходячи із закріпленого зазначеною статтею принципу формальної істини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект" про витребування доказів в зазначеному порядку згідно процесуальних норм.

12.07.2017 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення по справі б/н від 12.07.2017 року, в яких позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та зазначає про наявність акту приймання - передачі товару, підписаного позивачем (постачальником) та РВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» (вантажоодержувачем), який, на думку позивача, є достатньою підставою для здійснення оплати за договором поставки. Окрім того, у вказаних поясненнях позивач посилається на неправомірність застосування відповідачем при прийнятті продукції за якістю стандарту СОУ НАЕК 038:2013, затверджених 27.03.2013 року, і непогодженість вказаних дій з позивачем. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 26.07.2017 року відповідачем подані додаткові пояснення б/н від 26.07.2017 року, в яких відповідач зазначає про анулювання технічних рішень та актів вхідного контролю, правомірність застосування стандарту СОУ НАЕК 038:2013, яким скасовано попередній стандарт, зазначений в договорі поставки та наявність права покупця (відповідача) на здійснення повернення поставленого товару на підставі п.5.9 договору поставки. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 26.07.2017 року сторонами суду не надано.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - постанова № 18) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, за відсутності заперечень з боку позивача та відповідача, суд вважає за можливе задовольнити клопотання третьої особи та відповідно до статті 75 ГПК України розглянути справу без участі представника ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 26.07.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.07.2017 року проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 26.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

04.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Енергопроект» (постачальник за договором, позивач у справі) і Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (покупець за договором, відповідач у справі) укладено Договір поставки № (далі - Договір), згідно умов п.1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити запасні частини до основного обладнання виробництва ТОВ «Спецпроект» (Російська Федерація, далі - продукція), для ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, належність до СВБ, її номенклатура і ціни, зазначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Як визначено в п. 3.1 Договору, сума Договору становить 28 285 224 грн., у тому числі ПДВ 20% - 4 808 704 грн.

Ціна на кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікаціях (п. 3.2 Договору).

При цьому, в ціну продукції включені витрати, пов'язані з виготовленням, проведенням технічної прийомки у відповідності до вимог даного виду продукції, упаковкою, маркуванням і доставкою вантажоодержувачу (п.3.3 Договору).

Покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною у специфікаціях, в національній валюті шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 4.2 Договору оплата поставленої продукції за Договором здійснюється покупцем протягом 30 робочих днів після підписання акта приймання-передачі поставленої партії продукції.

Розділом V Договору сторони узгодили умови поставки та приймання продукції за якістю та кількістю.

Строк поставки продукції визначений в специфікації № 1 (п.5.1 Договору).

Зокрема, поставка продукції здійснюється автотранспортом постачальника на умовах DDP - склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», 34400, м. Кузнецовськ, Рівненська область (далі - вантажоодержувач) згідно з Інкотермс 2000 (п. 5.2 Договору).

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4 Договору).

Приймання продукції здійснюється покупцем (вантажоодержувачем) на складі вантажоодержувача у відповідності до супровідних документів (п. 5.7 Договору).

Як визначено в п. 5.8 Договору, правила прийомки продукції повинні відповідати вимогам ГОСТ 25804.5 та умовам Договору. Прийомка продукції здійснюється покупцем (вантажоодержувачем) на складі вантажоодержувача у відповідності до процедури прийомки, визначеної ДП НАЕК «Енергоатом». Постачальник зобов'язується забезпечити, на вимогу покупця, його участь у заводській прийомці продукції.

Приймання продукції за якістю та кількістю здійснюється згідно з вимогами, діючими в Україні: Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6 (1965 р.); Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-7 (1966 р.); Стандарту підприємства СТП 0.13.028.2010 «Управление закупками. Организация входного контроля продукции для АЭС».

Якщо в ході приймання буде встановлено, що продукція, яка поставляється, за своїми технічними характеристиками або технічній супровідній документації не відповідає нормам, правилам і стандартам ядерної і радіаційної безпеки АЕС, то покупець (вантажоотримувач) повертає продукцію постачальнику без будь-яких фінансових наслідків для себе (п. 5.9 Договору).

За умовами п. 5.10 Договору право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, який підтверджує виконання постачальником свого зобов'язання щодо поставки продукції.

У випадку виявлення недостачі продукції або поставки некомплектної, неякісної продукції, постачальник зобов'язаний допоставити відсутню кількість продукції, доукомплектувати або замінити на якісну. Допоставлена продукція повинна відповідати умовам Договору. Затримка до поставки, доукомплектації продукції або заміни неякісної продукції на якісну на строк понад 20 діб тягне за собою відповідальність постачальника за неналежне виконання зобов'язань за Договором згідно з пунктом 7.3 Договору (п. 5.11 Договору).

Відповідно до п.5.12 Договору постачальник при відвантаженні продукції надає наступну супровідну документацію: вантажоодержувачу: паспорт заводу - виробника (оригінал), копію сертифікату СТ-1, завірену печаткою постачальника, копії нормативно - технічної документації на виготовлення продукції (креслення), накладну на продукцію в трьох примірниках (оригінал), акт приймання - передачі в трьох примірниках (оригінал) (п.п.5.12.1); покупцю протягом 3-х днів після відвантаження: податкову накладну, накладну на продукцію (оригінал) з відміткою вантажоодержувача, акт приймання - передачі втрьох примірниках (оригінал), підписаний постачальником та вантажоодержувачем (п.п.5.12.2).

Так, у відповідності до п.1.2 Договору сторонами підписано додаток № 2 до Договору, а саме специфікацію № 2, в якій визначено: найменування продукції; технічні характеристики; приналежність до систем, важливих для безпеки (СВБ), клас безпеки; кількість; ціна; умови поставки тощо. Строк поставки - 120 днів від дати укладення Договору.

Докази того, що сторони узгодили інший строк оплати поставленої за Договором продукції, ніж передбачено у вказаних п.п. 4.1, 4.2 Договору, та інший порядок приймання продукції, ніж визначено в розділі V Договору, в матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що за приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Сторонами визначено в п. 10.1 Договору, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28.02.2013, а в частині виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених Договором, - до закінчення терміну дії гарантії.

Як свідчать матеріали справи, зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено відповідачем у наданому відзиві, на виконання умов вказаного Договору позивачем було поставлено покупцю , а останнім прийнято програмну продукцію на загальну суму 28 852 224,00 грн., в т.ч. грн. на суму 22 706 688,00 грн. з ПДВ, а саме кільце (Пенал СОДС к. 1160.54.30.000 СБ) у кількості 12 штук; пенал герметичний ПО 2-2-2-кресл. 1152.84.00.000, ТВ 108-11-464-79/ТВ 108-11-464-79 у кількості 16 штук; кільце (пенал СОДС к. 1160.54.30.000 СБ) у кількості 12 штук, що підтверджується видатковою накладною № 44 від 15.01.2014 року на від 11.12.2014 року на суму 14000,00 грн., копія якої міститься в матеріалах справи, підписаною постачальником та представником одержувача - Відокремленого підрозділу "Складське господарство" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (третя особа у справі, вантажоодержувач за договором), який діяв на підставі довіреності № 7 від 15.01.2014 року, строк дії до 24.01.2014 року.

Факт отримання продукції відповідачем підтверджується, також відповідною податковою накладною від 15.01.2014 року (копія якої наявна в матеріалах справи).

Заперечень щодо факту поставки продукції за вказаним Договором відповідачем суду не надано.

При цьому як зазначено позивачем в позовній заяві, останнім належним чином виконано зобов'язання за Договором в частині поставки передбаченої специфікацією № 2 продукції, яка прийнята вантажоодержувачем, факт поставки підтверджується первинними документами, проте за отриману продукцію покупець не розрахувався, отже борг з оплати поставленої продукції на час звернення з позовними вимогами до суду становив 22 706 688,00 грн.

Таким чином, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманої покупцем продукції відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 22 706 688,00 грн., строк оплати якої настав, яку позивач просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

Окрім того, оскільки, на думку позивача, відповідачем допущено порушення зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленої за Договором продукції, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено нарахування процентів річних в сумі 1 028 333,02 грн. та 11 994 445,11 грн. втрат від інфляції, які позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд зазначає, що спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки від 04.04.2012 року №, зокрема, в частині своєчасної оплати поставленої позивачем продукції. В свою чергу відповідач, посилаючись на те, що строк оплати за Договором не настав, поданий товариством позов не визнає. Так, як вказує відповідач, пунктом 4.2 Договору сторони чітко визначили, що оплата здійснюється покупцем протягом 30 робочих днів після підписання акта приймання-передачі поставленої партії продукції. Отже, непідписання акту приймання-передачі, який підтверджує факт встановлення належної якості продукції та прийняття останньої у власність покупця, виключає можливість проведення розрахунку за поставлену продукцію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі № 910/23297/15 (суддя Марченко О.В.) позов задоволено частково, присуджено до стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект" 22 706 688,00 грн. основного боргу та 46 916,57 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог про стягнення 16 476 175,72 грн. втрат від інфляції та 1 028 333,02 грн. 3% річних відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 (головуючий суддя Тищенко О.В., судді Яковлєв М.Л., Іоннікова І.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі № 910/23297/15 - скасовано, прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 у справі № 910/23297/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому як зазначено у вказаній постанові ВГСУ, під час попереднього розгляду судами не з'ясовано, чи відмовлялась компанія від прийняття поставленої продукції у зв'язку з не підписанням акту приймання-передачі поставленої продукції та які наслідки має така відмова, якщо ні, то враховуючи характер правовідносин сторін, обов'язок покупця прийняти поставлений йому товар належної якості виникає з моменту поставки та у строки визначені умовами договору.

Судом встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 наведеної норми).

Таким чином, обов'язок покупця прийняти поставлений йому товар обумовлено як нормами статей 655, 712 Цивільного кодексу України, так і умовами укладеного між сторонами Договору.

Зокрема, обов'язок з оплати поставленого товару передбачений умовами розділу IV Договору.

Так, умовами п. 4.2 Договору сторони погодили, що оплата поставленої продукції здійснюється покупцем протягом 30 робочих днів після підписання акту приймання-передачі поставленої партії продукції.

Статтею 673 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Статтею 687 Цивільного кодексу України передбачено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Зазначеному кореспондує визначений пунктом 6.1.2 Договору обов'язок покупця (відповідача) прийняти поставлену продукцію відповідно до умов Договору.

Так, згідно п.2.1 Договору якість та комплектність продукції повинні відповідати технічним характеристикам та документації, якою встановлені вимоги щодо якості, умовам договору.

Пункт 2.2 Договору передбачає, що вимоги щодо якості, приймання і маркування продукції встановлюються згідно з вимогами відповідних стандартів.

Виходячи із наведених приписів чинного законодавства та п.п. 5.8, 5.9 Договору, покупець приймає продукцію згідно "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю" №П-6 (1965 р.) та "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" №П-7 (1966 р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР, Стандартом підприємства СТП 0.13.028.2010 "Управление закупками. Организация входного контроля для АЭС".

Згідно Стандарту НАЕК "Енергоатом" "Управліня закупівлями продукції. Організація вхідного контролю для АЕС" (далі по тексту - СОУ НАЕК 038:2013), яким передбачений порядок проведення вхідного контролю продукції, вхідний контроль продукції проводиться з метою недопущення у виробництво (монтаж та експлуатацію) такої продукції, що не відповідає умовам договорів (контрактів), технічним вимогам, конструкторській документації, вимогам діючих правил, норм та стандартів з ядерної та радіаційної безпеки.

Відповідно до п.8.1.1 СОУ НАЕК 038:2013 процес вхідного контролю включає етапи: підготовчий етап - ВК-П; перший етап - КВ-1; другий етап - ВК-2; контроль перед видачею продукції у використання - етап ВК-3.

Пунктом 8.1.6 СОУ НАЕК 038:2013 передбачено, що вхідний контроль на етапі ВК-1 проводять для всієї продукції, що надходить для потреб ВП АЕС, після її приймання від транспортної організації та постачальника. Вхідний контроль на етапі ВК-2 проводять для продукції, яка віднесена до СВБ або до продукції з ознакою «ДК», та яка отримала позитивну оцінку на етапі ВК-1 (п.8.1.7 СОУ НАЕК 038:2013).

Контроль на етапі ВК-3 проводять для всієї продукції, яка раніше отримала позитивну оцінку на етапах ВК-1 та ВК-2 і зберігалась на складах ВПС Г більше 12 місяців, безпосередньо перед видачею її у виробництво.

Згідно п. 5 Інструкції П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється на складі отримувача при постачанні з іншого міста не довше ніж за 20 днів.

Відповідно до пункту 29 Інструкції П-7 за результатами приймання продукції, визначеними у пунктах 19, 20 цієї інструкції осіб, тобто представника покупця, і за необхідності представника постачальника, складається акт про фактичну якість та комплектацію продукції. Акт має бути складено в день завершення приймання продукції.

Пунктом 6 Інструкції П-7 визначено граничні строки, протягом яких продукція має бути перевірена за якісними показниками, та складено відповідний акт.

Слід зауважити, що системний аналіз положень Інструкції П-7 дає підстави для висновку про те, що саме на покупця покладено обов'язок здійснити прийомку товару та скласти відповідний акт. Представник постачальника залучається до складання акту у виключних, передбачених умовами договору чи інструкцією випадках (пункти 16-19 Інструкції П-7).

Судом встановлено за матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що позивач здійснив поставку товару на початку 2014 року за видатковою накладною №44 від 15.01.2014 року.

В свою чергу, у відповідності до п. 5.9. Договору та Стандарту підприємства СОУ НАЕК 038:2013 «Управление закупками. Организация входного контроля для АЭС», затверджений наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» № 263 від 27.03.2013 року, яким також було скасовано попередній стандарт СТП 3.13.028-2010, відповідачем були здійснені дії із вхідного контролю продукції, у результаті якого виявлені певні невідповідності. про складено Довідку про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 № Д1-005-2 від 23.01.2014 р.

Згідно приписів ст. 688 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений,- в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

У разі невиконання покупцем цього обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов'язку, встановлені частиною першою цієї статті.

Листом від 24.01.2014 року № 041-29/ф-283 вантажоодержувач повідомив позивача про виявлені невідповідності при проходженні вхідного контролю та просив їх усунути (довідка Д1-005-2 від 23.01.2014 р.). Повторними листами від 25.02.2014 року №1506/43, від 21.03.2014 року №2449/43, від 24.03.2014 року №2527/43 відповідач також повідомив позивача про виявлені невідповідності при проходженні вхідного контролю продукції та просив їх усунути.

Позивач листом від 04.04.2014 року №14/032 повідомив про розгляд зауважень вантажоодержувача, з урахуванням коментарів виготовлювача продукції ТОВ «Спецпроект».

В подальшому листом від 29.04.2014 року №041-2/3829 «Про вхідний контроль пеналів та елементів трубних» вантажоодержувач направив відповідь щодо відсутності усунення основної невідповідності, виявлену при проведенні вхідного контролю - в частині наявності узгодженого права на виготовлення обладнання, відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 31.12.2009 р. №1202, тобто позивач, зокрема, не підтвердив наявність права виробника продукції (ТОВ «Спецпроект») на виготовлення продукції за конструкторською документацією (кресленнями) ВАТ «Іжорські заводи». При цьому листах ВАТ «Іжорські заводи» повідомлялося, що конструкторська документація не передавалась ніяким організаціям.

Також, листи позивача та виробника ТОВ «Спецпроект» від 26.05.2014 року №126/05/2014, від 21.05.2014 року №126/05/2014, від 22.05.2014 року №14/047, від 11.06.2014 року №14/049 свідчать про продовження усунення невідповідностей, викладених в Довідці від 23.01.2014 р., що підтверджує неможливість проходження продукцією вхідного контролю та її прийняття, за відсутністю належної якості продукції та супровідних документів.

Окрім того, вантажоодержувачем був проведений повторний вхідний контроль продукції та також виявлені невідповідності, що підтверджується Довідкою про виявлені невідповідності на етапі ВК-1 № Д1-005/1-2 від 02.10.2015 р., яка свідчить про невідповідність продукції вимогам Договору та означає неможливість її прийняття. Вказана довідка була прийнята у відповідності до технічного рішення № Р-174/2015 СВБ «Про анулювання технічних рішень 161-02.10-7-ТР-ЭРП (ТР-58/2015-СВБ), 161-02.10-45-ТР- ЭРП (ТР-172/2015-СВБ)», згідно якого скасоване, зокрема, технічне рішення ТР-58/2015-СВБ від 23.03.2015 року про можливість проведення вхідного контролю продукції (ВК-1), в т.ч. у зв'язку з відсутністю однозначної оцінки правомірності використання оригінальних креслень виробником ТОВ «Спецпроект» (оцінки щодо ознак контрафактної продукції) згідно стандарту НАЕК «Енергоатом» «Організація вхідного контрою для АЕС» (СОУ НАЕК 038:2013) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження національного стандарту № 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності» від 03.10.2007 року № 1185. Також вказаним рішенням були анульовані акти вхідного контролю ВК1 № А1-005-2 від 27.03.2015 року та ВК2 № А2-005-2 від 05.05.2015 року.

На адресу позивача було направлено відповідний лист від 10.11.2015 року №7502/43 з вимогою щодо усунення невідповідності за останньою Довідкою від 02.10.2015 р., який був залишений позивачем без відповіді.

При цьому суд звертає увагу, що наказом «НАЕК «Енергоатом» від 18.05.2015 №413 встановлено, що постачання на ВП АЕС обладнання та комплектуючих для проведення ремонтних та регламентних робіт обладнання СВБ, забороняється, якщо конструкторська документація не погоджена ДП «НАЕК «Енергоатом» та Державною інспекцією ядерного регулювання України. Також цим наказом встановлено, що виробництво запасних частин та комплектуючих для ремонту обладнання повинно здійснюватися підприємствами, що є безпосередніми виробниками проектного обладнання АЕС, або підприємствами, що виготовляють зазначену продукцію згідно із власною конструкторською документацією, погодженою з ДП «НАЕК «Енергоатом» та Держатомрегулювання України у встановленому порядку.

Окрім цього судом встановлено за матеріалами справи, що у зв'язку з невідповідністю продукції та не усуненням виявлених недоліків, на підставі СОУ НАЕК 038:2013 кінцевим споживачем продукції - ВП «Рівненська АЕС» був складений Акт на забраковану продукцію № Б1-005/1-2 від 12.04.2017 року, згідно якого поставлену за спірним Договором продукцію визнано остаточним браком і такою, що підлягає поверненню постачальнику.

Про вказаний факт відповідач був повідомлений ВП «Рівненська АЕС» листом № 041-2/3661 від 26.04.2017 року, який разом з тим містив прохання щодо ввезення продукції зі складів РВ ВП «Складське господарство».

Згідно з положеннями ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника. У разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

У ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України визначено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Як зазначалось судом вище, за умовами п.5.9 Договору якщо в ході приймання буде встановлено, що продукція, яка поставляється, за своїми технічними характеристиками або технічній супровідній документації не відповідає нормам, правилам і стандартам ядерної і радіаційної безпеки АЕС, то покупець (вантажоотримувач) повертає продукцію постачальнику без будь-яких фінансових наслідків для себе.

Виходячи із встановлених під час розгляду обставин справи щодо передачі позивачем продукції з істотним порушенням вимог щодо якості товару, суд доходить висновку, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект", з урахуванням положень ст. ст. 678, 689 ЦК України, набуло права відмовитися від договору в частині прийняття продукції за специфікацією 2.

Відповідно до ст. 690 Цивільного кодексу України якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов'язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов'язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк.

На підставі положень п. 5.9 Договору поставки відповідачем було здійснено дії щодо повернення продукції, а саме листом від 26.05.2017 року №4375/43 відповідач звернувся до позивача з питання вивезення продукції, яка не відповідає умовам Договору, зі вантажоодержувача - складу № 6 Складського господарства ВП «Рівненська АЕС» (м. Вараш).

Факт надсилання вказаного листа разом з копіями листу ВП РАЕС № 041-2/3661 від 26.04.2017 року та акту на забраковану продукцію № Б1-005/1-2 від 12.04.2017 року на адресу позивача підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскальних чеків №№ 6599, 6600 від 26.05.2017 року та відповідних описів вкладення в цінні листи від 26.05.2017 року.

Отже, виходячи з приписів вищенаведених норм законодавства та умов Договору, продукція може вважатися прийнятою за умови встановлення покупцем (відповідачем) факту відповідності її належній якості, зокрема, стандартам та нормативно - технічній документації, що має підтверджуватись належними доказами. При цьому акт приймання - передачі складається за результатами отримання позитивних результатів вхідного контролю ВК-1 та ВК-2 з боку отримувача продукції.

Таким чином, продукція, поставлена позивачем за Договором та призначена для використання на СВБ (системах, важливих для безпеки) на Рівненській атомній електростанції, не пройшла вхідний контроль згідно умов Договору та відповідного стандарту НАЕК «Енергоатом».

При цьому посилання позивача на наявність акту ВК-1 № А1-008-2 від 27.03.2015 року, складеного за результатами завершення першого етапу вхідного контролю, та акту ВК-2 №А2-005-2 від 05.05.2015 року, складеного за результатами другого етапу вхідного контролю, які були анульовані Рішенням про анулювання технічних рішень від 30.09.2015 р. №Р-174/2015 СВБ, судом оцінюються критично.

Окрім того, суд зазначає, що згідно п. 5.12.2 Договору постачальник надає покупцю протягом 3-х днів після відвантаження, зокрема, акт приймання-передачі в трьох примірниках (оригінал), підписаний постачальником та вантажоодержувачем.

Тобто обов'язок з надання такого акту відповідачу як покупцеві за спірним Договором, підписаного продавцем та вантажоодержувачем, покладено саме на позивача як постачальника продукції.

Натомість докази надсилання/надання такого акту відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Надана позивачем незасвідчена фотокопія акту приймання - передачі ТМЦ № 041-29/87 від 05.05.2015 року, який містить підписи постачальника та вантажоодержувача - Рівненське відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», проте не підписаний покупцем - ДП НАЕК «Енергоатом», за відсутності наданого для огляду суду оригіналу не може бути прийнята судом як належний доказ прийняття продукції відповідачем за якістю за результатами позитивного вхідного контролю.

Сторони умовами Розділу 5 Договору погодили процедуру поставки та приймання продукції. Підписання акту приймання - передачі продукції визначено сторонами як обов'язкову обставину, яка підтверджує не стільки факт прийняття продукції, скільки фіксує якісні та кількісні показники поставленої продукції. Відтак, в даному випадку, непідписання акту не може слугувати підставою для відстрочення чи перенесення дати розрахунку за поставлену продукцію, а є підставою для зобов'язання постачальника замінити неякісну продукцію якісною, стягнення штрафу за відмову чи затримку у заміні неякісної продукції якісною (пункт 7.3 договору) тощо.

Отже, виходячи з приписів вищенаведених положень законодавства та умов Договору підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказану продукцію відповідно до змісту товаророзпорядчих документів на неї та умов Договору є факт прийняття продукції, а також приймання її за кількістю та якістю, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання - передачі продукції, і який, як зазначено у п. 5.10 Договору, підтверджує виконання постачальником свого зобов'язання щодо поставки продукції та визначає момент переходу права власності на продукцію від постачальника до покупця.

У разі виявлення невідповідності продукції заявленим характеристикам, покупець наділений правом вимагати заміни товару або відмовитися від виконання договору, зокрема, якщо продавець передав покупцеві товар з недоліками, які носять істотний характер, або не виконав в розумний строк вказівки покупця щодо доукомплектування переданих товарів (ст. ст. 678, 689 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 690 ЦК України, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Отже, продавець має право вимагати від покупця прийняти та оплатити товар, якщо останній без достатніх правових підстав відмовляється від прийняття товару або зволікає з таким прийняттям.

Разом з тим, за висновками суду позивач, як продавець товару, не довів належними та допустимими доказами, що його контрагент безпідставно відмовився прийняти певну продукцію (згідно специфікації №2 до Договору), яка була в його розпорядженні для прийняття, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази невідповідної якості поставленої продукції.

Таким чином, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідач скористався передбаченим п. 5.9 Договору правом та здійснив дії щодо повернення прийнятої за Договором продукції, які згідно умов спірного правочину не тягнуть за собою фінансових наслідків, суд зазначає про відсутність правових підстав для оплати продукції.

При цьому зважаючи не те, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів річних та втрат від інфляції є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлену продукцію, в задоволенні яких судом відмовлено, позовні вимоги в частині стягнення процентів річних та втрат від інфляції також задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору поставки №8 від 04.04.2012 та/або його окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства та умови Договору, зважаючи на те, що позивач не довів в розумінні приписів ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю фактичних обставин, які свідчать про порушення прав позивача з боку відповідача, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 08.08.2017 року.