ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 910/9808/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Губенко Н.М.,
Картере В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 18.04.2017
за заявою Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
провідстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016
у справі№910/9808/15 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
доПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
простягнення 15 220 199,85 грн. пені

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ПАТ "Державний експортно-імпортний банк" Орендівський В.І.,

- ПАТ "ДАК "Чорноморнафтоназ" Поник В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2017 (суддя Ковтун С.А.) задоволено частково заяву Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у даній справі, відстрочено виконання рішення на три місяці - до 01.06.2017.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 (головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Тищенко А.І., Разіна Т.І.) ухвалу господарського суду міста Києва від 02.03.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016.

Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", не погоджуючись із вказаною постановою, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а ухвалу місцевого господарського суду залишити в силі.

Ознайомившись з матеріалами та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, перевіривши повноту їх встановлення та правильність надання юридичної оцінки, дотримання судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 04.09.2015 позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" / позивач) до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (надалі - ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" / відповідач) задоволено частково; стягнуто з відповідача 90 000 000 грн. основного боргу, 16 593 812,21 грн. прострочених процентів за користування кредитом, 888 250 грн. процентів за користування кредитом, 190 500 грн. простроченої комісії за управління кредитною лінією, 2 840 547,97 грн. 3 % річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту, 237 229,82 грн. 3 % річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів, 3 572,17 грн. 3 % річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією, 2 239 150,67 грн. втрат від інфляції, нараховані у зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту, 205 912,87 грн. втрат від інфляції, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів, 2 993,12 грн. втрат від інфляції, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитною лінією, 64 310,40 грн. судового збору. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 вказане рішення скасовано і прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2015 у справі № 910/9808/15 скасовано повністю; рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2015 скасовано в частині відмови у стягненні з ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 12 620 000 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 2 497 092,16 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 103 107,69 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією, і у вказаних частинах справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва; в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2015 у справі № 910/9808/15 залишено без змін.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2016 стягнуто з ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 12 620 000 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 2 497 092,16 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 103 107,69 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитною лінією, 8769,60 грн. судового збору.

11.05.2016 на виконання рішення господарського суду міста Києва видано наказ від 07.04.2016.

У лютому 2017 року ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" звернулося до господарського суду міста Києва з заявою про відстрочку виконання рішення від 07.04.2016, терміном до 10.09.2017.

В обґрунтування підстав заяви, ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" посилалося на відсутність вини товариства у невиконанні зобов'язань перед стягувачем, оскільки внаслідок тимчасової окупації території АР Крим та незаконного заволодіння майном товариства самопроголошеною владою АР Крим, що на думку заявника, є надзвичайною подією, з 27.02.2014 відповідач не має доступу до власного майна та усієї документації, втратило контроль над газовими, газоконденсатними та нафтовими родовищами; на намагання вжити заходи щодо відновлення діяльності з видобутку газу на Стрілковому газовому родовищу, яке на сьогодні є єдиним родовищем, до якого товариство має доступ, та яке є єдиним джерелом отримання прибутку в майбутньому; на вжиття виключних заходів щодо повернення податку на додану вартість у розмірі 574 100 149,76 грн.; на відсутність грошових коштів для погашення наявної заборгованості перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України".

Господарський суд міста Києва, задовольняючи частково подану заяву про відстрочку виконання рішення, виходив з того, що ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" навело достатньо доводів стосовно його важкого фінансового стану. При цьому, судом було враховано ступінь вини боржника у виникненні спору, а також те, що товариство за результатами самостійної експлуатації Стрілкового газового родовища за 10 місяців 2017 року планує отримати чистий прибуток у розмірі 26 512,2 тис. грн., а тому матиме можливість частково погасити заборгованість перед позивачем, з прибутку від видобутку природного газу на Стрілковому газовому родовищі. Крім того, суд дійшов висновку, що відстрочення виконання судового рішення не сприятиме ухиленню від його виконання.

У свою чергу, Київський апеляційний господарський суд не погодився з такими висновками місцевого суду та вказав, що ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" вже неодноразово зверталося до господарського суду міста Києва із заявами про відстрочку виконання рішення, і йому надавалися відстрочки виконання рішення ухвалами від 30.05.2016 та 22.11.2016. Крім того, суд звернув увагу, що відповідач за весь час з моменту винесення рішення від 07.04.2016 не вчинив жодних дій на його виконання. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що всі обставини, на які посилається відповідач, відображають виключно його підприємницьку діяльність, тоді як отримання боржниками доходів від підприємницької діяльності не в тому обсязі, в якому було заздалегідь заплановано, не є підставою для відстрочення виконання судового рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із вказаними висновками апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

У ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, який діє з 05.10.2016 визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідно до п. п. 7.1.1, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення чинного господарського процесуального законодавства України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням наведеного, суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах.

Разом з тим слід враховувати, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви"). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі "Фуклев проти України"). Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії").

Як вірно було зазначено судом апеляційної інстанції, задовольняючи заяву відповідача та надаючи відстрочку виконання рішення, місцевим господарським судом не було враховано, що ухвалою господарського суду міста Києва від 30.05.2016 ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" вже надавалась відстрочка виконання рішення від 07.04.2016 у справі до 10.01.2017, однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем жодних дій з погашення заборгованості не вчинялося.

При цьому, Вищий господарський суд України зазначає, що при наданні відстрочки слід зважати на те, що протягом такого строку стягувач (в даному випадку - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, за період такого розстрочення (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 905/3137/14-908/5775/14 від 17.02.2016).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, Київський апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку, що, в порушення вимог ст. 121 ГПК України, господарський суд міста Києва не зробив жодної спроби обґрунтувати дотримання справедливого балансу інтересів сторін у спорі та не навів обставин, які б свідчили про врахування інтересів стягувача при наданні відповідачу повторної відстрочки, що правомірно та обґрунтовано було виправлено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, якою було відмовлено ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" у наданні відстрочки виконання рішення.

Також, Вищий господарський суд України погоджується з доводами суду апеляційної інстанції, що у даній справі відсутні особливі та непереборні обставини, які б виправдовували встановлений судом першої інстанції строк для відстрочки виконання рішення, оскільки не є виключними обставинами врахування фінансового становища Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" та вжиття заходів для відшкодування податку на додану вартість, з метою отримання можливості станом на 01.09.2017 погасити заборгованість перед кредиторами, які, на думку відповідача, могли би бути підставами для відстрочки виконання судового рішення, з огляду на те, що фінансове становище товариства утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин.

При цьому, посилання скаржника в судовому засіданні 02.08.2017 на постанову Вищого господарського суду України від 18.07.2017 у справі № 911/2736/14, в якій, за словами ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", суд дійшов висновку, що скрутне фінансове становище відповідача обумовлене його збитковою діяльністю, безпосередньо пов'язаною з тимчасовою окупацією АР Крим та незаконним заволодінням його майном, відхиляються судом касаційної інстанції з огляду на те, що вказана обставина вже була врахована судами у даній справі № 910/9808/15 при наданні першої відстрочки виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 до 10.01.2017 відповідно до ухвали від 30.05.2016.

Разом з тим, при зверненні вдруге із заявою про надання відстрочки, ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" наголошувало на тому, що починаючи з 2017 року ним вживаються заходи для самостійної експлуатації газового родовища "Стрілкове" Генічеського району Херсонської області та отримання прибутку від такої діяльності, що свідчить про здійснення ним підприємницької діяльності, збитковість якої не може бути тією виключною обставиною для надання відстрочки виконання рішення суду, оскільки судові рішення в державах, які поважають принцип верховенства права, не можуть залишаться невиконаними на шкоду іншій стороні у провадженні.

Вищий господарський суд України вважає, що Київський апеляційний господарський суд правомірно скасував ухвалу суду першої інстанції про відстрочення виконання рішення, і підстави для скасування законної та обґрунтованої постанови апеляційного суду відсутні.

Доводи касаційної скарги, які в цілому повторюють зміст заяви відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016, не спростовують правомірних висновків апеляційного господарського суду, їм дана належна оцінка судом апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування прийнятого у даній справі судового рішення.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Згідно зі ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Господарським судом апеляційної інстанції використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі, наслідком чого є прийняття юридично правильного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі № 910/9808/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Н.М. Губенко

В.І. Картере