ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 916/2469/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
прокуратуриКоркішко В.М. старший прокурор відділу Генеральної прокуратури України
позивачаРудник Ю.М. довіреність від 26.12.2016 р.
відповідачівЄрєємєєва К.С. довіреність від 03.01.2017 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси
на постановувід 04.04.2017 Одеського апеляційного господарського суду
у справі№ 916/2469/16 господарського суду Одеської області
за позовомВійськового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до 1) Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси; 2) Фермерського господарства "Веста-Юг"
провизнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 р. Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду з позовом до КЕВ м. Одеси та ФГ "Веста Юг" про визнання недійсним договору № 1-2014 від 04.08.2015 р., укладеного між відповідачами про вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальшої реалізації, випасу худоби та заготівлі сіна, з посиланням на приписи статей 77, 84, 92, 125, 126 Земельного кодексу України, статті 203, 215 Цивільного кодексу України, положення Законів України "Про використання земель оборони" та "Про прокуратуру".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами спірного договору КЕВ м. Одеси фактично передав ФГ "Веста Юг" земельну ділянку, що відноситься до земель оборони, без рішення (погодження) відповідних посадових осіб Міністерства оборони України та органів, уповноважених на погодження питань щодо передачі земель оборони.
КЕВ м. Одеси у відзиві на позовну заяву просило відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що чинним законодавством до теперішнього часу не передбачено процедури надання дозволу на вирощування сільськогосподарських культур, випасу худоби та заготівлю сіна, водночас, наказом начальника Головного КЕУ Збройних Сил України № 53 від 24.09.2013 р., затвердженим Міністром оборони України 25.09.2013 р. "Про використання земель оборони у сільськогосподарських цілях на полігонах Збройних Сил України" передбачено укладання договорів про вирощування сільськогосподарських культур КЕВ, КЕЧ районів, які мають відповідне свідоцтво щодо надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції.
Маючи таке свідоцтво, 04.08.2014 р. між КЕВ м. Одеси та ФГ "Веста-Юг" було укладено спірний договір, з подальшим укладенням до нього додаткових угод від 23.03.2015 р. та від 18.05.2015 р. із змінами розміру оплати до 695,00 грн. за один гектар та продовження строку договору до 30.08.2022 р.
При цьому, як зазначав відповідач на виконання доручення Міністра оборони України від 21.06.2016 р. № 11268/з/2, ТВО начальника Головного квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України від 01.08.2016 р. та начальника Південно Східного територіального квартирно експлуатаційного управління від 02.07.2016 р. з метою забезпечення раціонального використання земель оборони та приведення договорів про вирощування сільськогосподарської продукції до ринкових цін, 01.09.2016 р. між відповідачами укладено додаткову угоду № 3, якою розрахунок оплати збільшено до 1 850,00 грн. за 1 гектар, а 21.10.2016 р. направлено ФГ "Веста Юг" пропозицію про внесення змін до договору № 1-2014 з проектом додаткової угоди про збільшення вартості обробітку землі до 8 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 2 569,59 грн. за 1 гектар.
Відповідач зазначав, що в даному випадку договір відповідає нормам чинного законодавства, землі за цим договором не передавалась, акт прийому передачі не підписувався.
ФГ "Веста Юг" також не погоджуючись із позовною заявою просило відмовити у її задоволенні вказуючи на те, що спірний договір про вирощування сільськогосподарської продукції не є договором про спільну діяльність чи підрядом, передача прав користування чи управління (володіння) на земельні ділянки до ФГ "Веста Юг" не переходило, а сам договір містить елементи різних договорів, у тому числі про надання послуг і, відповідно, є змішаним договором, а відтак доводи прокурора про фактичне укладення договору про спільну діяльність є безпідставними.
Рішенням господарського суду Одеської області від 21.11.2016 р. (суддя Літвінов С.В.) позов Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задоволено повністю. Визнано недійсним договір №1-2014 від 04.08.2015, укладений між квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси та ФГ "Веста-Юг" про вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальшої реалізації, випасу худоби та заготівлі сіна.
Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності позовних вимог з підстав встановлення обставин щодо порушення КЕВ м. Одеси вимог чинного законодавства, оскільки, відповідно до оспорюваного договору КЕВ м. Одеси фактично передав ФГ "Веста-Юг" земельну ділянку, що відноситься до земель оборони, без рішення (погодження) відповідних уповноважених органів.
За апеляційною скаргою ФГ "Веста Юг" Одеський апеляційний господарський суд (судді: Ярош А.І., Гладишева Т.Я., Ліпчанська Н.В.), переглянувши рішення господарського суду Одеської області від 21.11.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 04.04.2017 р. залишив його без змін з тих же підстав.
КЕВ м. Одеси подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги залишенням поза увагою судами доводів відповідача.
Скаржник, зокрема, зазначає, що чинним законодавством не передбачено процедури надання дозволу на вирощування сільськогосподарських культур, випасу худоби та заготівлю сіна, а спірний договір було укладено з огляду на наказ начальника Головного КЕУ Збройних Сил України № 53 від 24.09.2013 р., затверджений Міністром оборони України 25.09.2013 р. "Про використання земель оборони у сільськогосподарських цілях на полігонах Збройних Сил України" передбачено укладання договорів про вирощування сільськогосподарських культур КЕВ, КЕЧ районів, які мають відповідне свідоцтво щодо надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції.
Крім того, заявник касаційної скарги вказував, що в подальшому між сторонами укладались додаткові угоди щодо врегулювання питань оплати та строку за цим договором.
Проте, здійснюючи судовий розгляд справи судами не досліджено та не надано оцінки цим додатковим угодам, не враховано факт приведення договору у відповідність до вимог законодавства, а також те, що всі дії КЕВ м. Одеси направлені на укладення спірного договору були скеровані вищестоящими органами військового управління.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні прокурора та представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії Б№031728 від 1983 року Чабанській КЕЧ району (правонаступником якої є КЕВ м. Одеси), виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 році були надані у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, на яких зокрема розміщено "Чабанський" військовий полігон.
04.08.2014 р. між КЕВ м. Одеси (Сторона 1) та ФГ "Веста-Юг" (Сторона 2) укладено договір № 1-2014, за умовами якого, з метою організації співпраці між сторонами і з метою залучення додаткових джерел фінансування та відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про використання земель оборони", Сторони за цим договором домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, які надані КЕВ м. Одеси в безстрокове користування та можливостей ФГ "Веста Юг" діяти, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація, випасу худоби та заготівлі сіна.
Судами встановлено, що у подальшому до договору № 1-2014 укладено додаткову угоду № 1 від 23.03.2015 р. та додаткову угоду № 2 від 18.05.2015 р. за умовами яких ФГ "Веста Юг" повинна перераховувати грошові кошти із розрахунку 695 грн. за один гектар на рік, строк дії договору продовжено на сім сільськогосподарських років - до 30.08.2022 р.
Відповідно до пункту 1.2. договору сторони домовилися, що обробіток землі буде здійснюватися наступним чином: Сторона 1 (КЕВ м. Одеси) бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки, для вирощування сільськогосподарських культур; Сторона - 2 (ФГ "Веста Юг") бере на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування сільськогосподарських культур та заготівлі сіна, які обумовлені договором.
Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що Сторона-1 зобов`язується залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яке буде проводитись Стороною-2, земельні ділянки ("Чабанського" військового полігону, розташованого в Одеській області, Комінтернівський район, смт. Чорноморське), що надані Стороні-1 у безстрокове користування, згідно Державного акта від 1983 року серії Б № 031728, площею 2020 га, терміном на три сільськогосподарські роки.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору, Сторона-2 перераховує Стороні-1 грошові кошти у сумі 777 700 тис. грн., тобто з розрахунку 385 гривень за один гектар на рік.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що як вбачається зі змісту договору №1-2014 від 04.08.2014 р., вказаний договір за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, і вказані обставини не спростовані відповідачами.
За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові; договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі, а його умови, в тому числі координація спільних дій учасників, ведення їх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (статті 1130, 1131 Цивільного кодексу України). Таким чином, укладаючи договір про спільну діяльність, учасник договору повинен бути наділений розпорядчими речовими правами щодо об`єктів, виділених для спільної діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про визнання недійсним договору № 1-2014 від 04.08.2015 р., укладеного між КЕВ м. Одеса та ФГ "Веста Юг" про вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальшої реалізації, випасу худоби та заготівлі сіна, на підставі приписів статей 77, 84, 92, 125, 126 Земельного кодексу України, статті 203, 215 Цивільного кодексу України, положення Закону України "Про використання земель оборони" з посиланням на здійснення КЕВ м. Одеси фактичної передачі земельної ділянки, що відноситься до земель оборони, без відповідного рішення (погодження) уповноважених органів.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За приписами статтті 203 вказаного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України", Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зокрема, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на відчуження майнових об`єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів; здійснює у межах повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України; здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.
Згідно зі статтею 13 Земельного кодексу України, статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статтями 9,14 Закону України "Про збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків.
Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
У статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" також закріплено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що згідно зі статтями 77, 78, 84 Земельного кодексу України, статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України", статтями 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони", землі, передані Чабанська КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 році у постійне та безоплатне користування, відносяться за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
За змістом частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як право володіння та користування земельною ділянкою; права землекористувачів передбачено статтею 95 Земельного кодексу України.
Разом з тим, право постійного користування після одержання землекористувачем документа, що посвідчує таке право, та його державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України).
В свою чергу правом оперативного управління (в тому числі землею, як активом, закріпленим за військовою частиною) за змістом статті 137 Господарського кодексу України визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна.
Наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. № 483 затверджене Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (чинне як на момент укладення спірного договору, так і звернення до суду).
Згідно з пунктами 36, 38 цього Положення військові частини, безпосередні землекористувачі, повинні використовувати земельні ділянки тільки за цільовим призначенням, яке визначене рішенням про надання в користування Збройним Силам України цих ділянок. Ділянки, території, що тимчасово не використовуються, полігонів, танкодромів, стрільбищ та інших об`єктів Збройних Сил України, придатних для сінокосіння, випасу скоту та посіву сільськогосподарських культур, дозволяється передавати у тимчасове використання (але не у збиток бойовій підготовці та при умові забезпечення збереження державної таємниці) військовим радгоспам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам.
Передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України - щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування - щодо земель для об`єктів окружного, Північного оперативно-територіального командування підпорядкування. Передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад (пункти 39, 40 Порядку).
Здійснюючи судовий розгляд справи судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, було встановлено, що за умовами спірного договору № 1-2014 від 04.08.2014 р. КЕВ м. Одеси фактично передав ФГ "Веста-Юг" земельну ділянку, що відноситься до земель оборони без погодження укладення угоди з уповноваженими на це суб`єктами владних повноважень.
Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає судові рішення у даній справі такими, що підлягають залишенню без змін з підстав, викладених у цій постанові, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника судова колегія вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства та не спростовують встановлені обставини справи.
Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. у справі № 916/2469/16 та рішення господарського суду Одеської області від 21.11.2016 р. залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач