УХВАЛА

07.08.2017Справа № 910/12834/17
Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг"

до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та

приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни

про визнання недійсними результатів аукціону, акту про проведення аукціону та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" з вимогами до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни про визнання недійсними результатів аукціону, акту про проведення аукціону та свідоцтва про право власності.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в рамках виконавчого провадження ВП№36388612, відкритого з примусового виконання наказу Господарського суду Кіровоградської області від 10.01.2013 у справі № 5013/1484/12, державним виконавцем 12.09.2013 було проведено аукціон з продажу арештованого майна - природного газу об'ємом 1500544 куб.м. Однак, позивач (відповідач у справі № 5013/1484/12) вказує та порушення державним виконавцем положень законодавства України при проведенні вказаного аукціону, так як на вказане майно ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2012 у справі № 5011-71/16789-2012 було накладено арешт, та рішенням суду у справі № 5013/1484/12 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" були стягнуті саме грошові кошти, а оскільки зміни способу та порядку виконання рішення суду не було, як стверджує позивач, проведення аукціону з продажу майна свідчить про порушення порядку звернення стягнення на майно боржника (позивача у даній справі).

З огляду на викладене, позивач просить суд визнати недійсними результати аукціону з продажу арештованого майна, а саме природного газу, об'ємом 1500544 куб. м., проведеного 12.09.2013 в рамках виконавчого провадження ВП№36388612; визнати недійсним акт про проведення аукціону від 12.09.2013 № 36388612/14; визнати недійсним свідоцтво про право власності на природний газ від 20.09.2013, зареєстроване в реєстрі за № 484.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, так як заява в цій частині вимог не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про нотаріат", нотаріус не є особою, яка здійснює підприємницьку діяльності та не є суб'єктом господарювання в розумінні ст. 128 Господарського кодексу України.

При цьому, в п. 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.11. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК. При цьому за змістом статей 1, 2, 18, 22, 27 ГПК, статей 1 і 3 названого Закону нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а залучається до участі в ньому як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд дійшов висновку про повернення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Нормами статті 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в пункті 3 частини 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд: 1) визнати недійсними результати аукціону з продажу арештованого майна, а саме природного газу, об'ємом 1500544 куб. м., проведеного 12.09.2013 в рамках виконавчого провадження ВП№36388612; 2) визнати недійсним акт про проведення аукціону від 12.09.2013 № 36388612/14; 3) визнати недійсним свідоцтво про право власності на природний газ від 20.09.2013, зареєстроване в реєстрі за № 484.

Таким чином, позивачем заявлено 3 (шість) позовні вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, при зверненні з даним позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір у загальному розмірі 4800 грн. 00 коп.

Однак, позивачем долучено до позовної заяви квитанцію про сплату № 94313 від 01.08.2017 на суму 1600 грн. 00 коп., у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем недоплачено судовий збір у розмірі 3200 грн. 00 коп. (з огляду на заявлену кількість вимог немайнового характеру - три немайнові вимоги).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, у зв'язку з чим повертає позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України без розгляду (на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 6-1804цс16, прийнятої за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 (предмет спору - оскарження дій державного виконавця, вчинених при реалізації арештованого майна боржника шляхом проведення електронних торгів), у випадку, коли право на нерухоме майно вже оформлене на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника могло б стати пред'явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни.

2. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газконсалтинг" в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош