ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2017 р. Справа № 911/1858/17

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1858/17

за позовом комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», м. Славутич

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Славутич

про стягнення 60 075,37 грн.

Представники:

від позивача: Кравець М.М. - довіреність № 01.07-18/674 від 06.06.2017;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 60 075,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 13-14-Т від 01.01.2014, в частині своєчасної оплати отриманої теплової енергії, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 38 962,34 грн., з огляду на наявність якої нараховані 8 980,70 грн. пені, 1 585,98 грн. 3 % річних та 10 546,35 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 20.06.2017 порушено провадження у справі № 911/1858/17.

Ухвалою суду від 05.07.2017 розгляд справи відкладено.

В судове засідання 05.07.2017 представник позивача не з'явився. В судовому засіданні 02.08.2017 представником позивача надані документи, витребувані судом та підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Відповідач або його представник в судові засідання 05.07.2017 та 02.08.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 20.06.2017 та 05.07.2017 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 між КП «Управління житлово-комунального господарства» (позивач, енергопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, споживач) укладений Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 13-14-Т, відповідно до умов п. 1.1 якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах на об'єкт, загальною площею 101,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, а споживач зобов'язався своєчасно сплачувати отриману теплову енергію, за встановленими цінами.

Тариф на теплову енергію, згідно з постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 за № 44 становить - 732,26 грн. за 1 Гкал, без ПДВ. Розрахунковим період є календарний місяць. Споживач щомісячно до 1-го числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок енергопостачальної організації попередню оплату у розмірі 70 % від суми послуг з постачання теплової енергії за поточний місяць, відповідно до заявлених обсягів постачання та затверджених тарифів на теплову енергію. Остаточний розрахунок проводиться споживачем після пред'явлення енергопостачальною організаціє відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт, протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків (п.п. 6.3, 6.6, 6.7 договору).

В подальшому між позивачем та відповідачем були підписані Додаткові угоди №№ 1, 2, 6, 13 до договору, якими були внесені зміни до тарифів на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Так, на виконання умов договору та взятих на себе зобов'язань, позивачем було поставлено в період: грудень 2014 - березень 2015, жовтень 2015 - квітень 2016, листопад 2016 - квітень 2017 теплову енергію, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії актів про використання теплової енергії.

Претензій щодо якості чи кількості отриманої відповідачем теплової енергії, матеріали справи не містять.

Для здійснення відповідачем оплати отриманої теплової енергії, позивачем за вказаний період, були виставлені рахунки-фактури, копії яких додані до матеріалів позовної заяви. Направлення вказаних рахунків-фактур підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами відправки листів та особистими підписами в журналах нарочно отриманих рахунків.

Однак, відповідач неналежним чином та не в повному обсязі виконував взяті на себе зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем за період: 31.12.2014 - 31.03.2017 утворилась заборгованість в сумі 38 962,34 грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після звернення позивача до господарського суду із позовною заявою, відповідач перерахував позивачу, в рахунок погашення заборгованості 1 000,00 грн. (виписка по особовому рахунку позивача від 19.06.2017), а отже провадження у справі, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 1 000,00 грн. підлягає припиненню, на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору, а в частині стягнення 37 962,34 грн. вимога позивача визнається обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманої теплової енергії, позивач на підставі п. 7.3.2 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 8 980,70 грн. пені, 1 585,98 грн. 3 % річних та 10 546,35 грн. інфляційних втрат, нарахованих від сум заборгованості по кожному рахунку окремо.

Умовами п. 7.3.2 договору визначено, що у разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, передбачених пунктом 6.7 договору, споживач зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочено платежу за кожен день його прострочення.

Пунктом 7.4 договору визначено, що строки позовної давності та стягнення неустойки за цим договором встановлюються тривалістю у 5 (п'ять) років.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що розрахунок пені, наявний в матеріалах справи є арифметично вірним, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги щодо стягнення пені в розмірі 8 980,70 грн.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок 3 % річних, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 585,98 грн. 3 % річних визнається судом та підлягає задоволенню.

Проте, здійснивши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що за вірним арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 9 013,83 грн., розраховані в межах заявленого позивачем періоду від сум заборгованості по кожному рахунку окремо, з урахуванням часткових оплат та відповідно до рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р. «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44, 49, пункту 1-1 частини 1 статті 80, статтями 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 1 000,00 грн. припинити.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07101, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07101, Київська область, м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, ) 37 962 (тридцять сім тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 34 коп. заборгованості, 8 980 (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 70 коп. пені, 9 013 (дев'ять тисяч тринадцять) грн. 83 коп. інфляційних втрат, 1585 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 98 коп. 3 % річних та 1 559 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 18 коп. судового збору.

Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 07.08.2017

Суддя О.О. Христенко