РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017Справа №910/10837/17
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до публічного акціонерного товариства "Київська виробнича компанія "РАПІД"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

ОСОБА_1

про відшкодування шкоди 6 819,19 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Сербіна А.О.(дов. від 28.04.2017)

Від відповідача Хмельницький Я.Б.(дов. від 05.04.2017)

Від третьої особи не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 6 819,19 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.07.2017 порушено провадження у справі №910/10837/17 та призначено до розгляду на 25.07.2017.

Представник відповідача в судове засідання 25.07.2017 не з'явився, витребувані судом докази не подав, але через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

В судове засідання 25.07.2017 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 03.08.2017.

В судове засідання 03.08.2017 прибув представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 03.08.2017 також з'явився, подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тих підстав, що ПрАТ «СК «Здорово» згідно чинного законодавства України мало виплатити всю суму грошових коштів виплачену потерпілому (ОСОБА_4) ПрАТ «СК «Саламандра України», а саме 28454,35 грн., оскільки страхове відшкодування виплачувалось в межах страхових сум визначених в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі зібраних документів ПрАТ «СК «Саламандра Україна».

Суд прийняв до уваги відзив відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання 03.08.2017 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Місцезнаходження третьої особи за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, адреса підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Проте ухвала суду не була отримана відповідачем та повернулась до суду з наступної причини: "за закінченням терміну зберігання".

Місцезнаходження третьої особи за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що третя особа повідомлена про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання третя особа була належним чином повідомлена, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" та ОСОБА_4(надалі - страхувальник) 17.05.2016 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 04-1.0024377.0001 (далі - Договір страхування), згідно з яким позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу-автомобіля «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1(надалі - застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі, а саме до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

25.05.2017 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра - Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/25.05.2017 від 25.05.2017 з додатком № 1 до нього (надалі - договір).

Згідно умов договору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (надалі по тексту - ПрАТ «СК «Саламандра - Україна») підступило право вимоги за грошовими зобов'язаннями товариству з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (надалі - ТОВ «Маркс.Капітал») як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування.

Відповідно до додатку до свідоцтва ФК № 296 про державну реєстрацію фінансової установи від 07.07.2011, видами фінансових послуг, які має право здійснювати товариство без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства є зокрема й факторинг.

А тому, право вимоги по зобов'язанням перейшло від ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

19.10.2016 в м. Києві по вул. Зрошувальна 7 мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), у якій громадянин ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом-автомобілем «Івеко» реєстраційний номер НОМЕР_2 порушила Правила дорожнього руху України, внаслідок чого вчинив зіткнення з застрахованим позивачем автомобілем «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до механічних пошкоджень останнього. вказане підтверджується довідкою № 868920 про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Івеко» реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 пункту 10.9. Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 19.10.2016, підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2016 (справа №753/20339/16-п).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно Звіту № 13472 від 26.10.2016 (ТОВ «ЕАК «Довіра») вартість відновлювального ремонту з завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.р.н. НОМЕР_1, становила: 71 135,88 (сімдесят одна тисяча сто тридцять п'ять гривень 88 коп.). Дана сума була зменшена на коефіцієнт зносу транспортного засобу, а тому склала: 28 454,35 грн.

На підставі Заяви про страховий випадок, Страхового акту № 0013244.10.16/1 від 21.12.2016 та розрахунку до нього, Звіту № 13472 від 26.10.2016 ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 28 454,35 (двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят чотири тридцять п'ять копійок). Даний факт підтверджується платіжним дорученням № 1811 від 21.12.2016 (копія в матеріалах справи).

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Івеко» реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована в приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0058794.

Тому 10.02.2017 на адресу ПрАТ «СК «Здорово» направлено Вимогу (в порядку суброгації) № 1783 щодо оплати розміру страхового відшкодування в порядку суброгації протягом 7 (семи) днів.

31.03.2017 ПрАТ «СК «Здорово» компенсувало розмір збитку завданого власнику транспортного засобу в сумі 21 635,16 (двадцять одна тисяча шістсот тридцять п 'ять гривень 16 копійок) (копія виписки з банку - в матеріалах справи).

Однак, фактично понесені витрати ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» на ремонт пошкодженого автомобіля значно більші оплаченої суми страхового відшкодування.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування»: «Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі».

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування»: «Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку».

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 27 Закону України «Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 1194 «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому уізниию між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи, правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-2587цс15 від 23.12.2015: «За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення винна особа - ОСОБА_1 перебував (- є) в трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Київська виробнича компанія «Рапід», де працює водієм. Власником транспортного засобу «Iveco» д.н.з. НОМЕР_2 є публічне акціонерне товариство «Київська виробнича компанія «Рапід». ДТП сталося на території підприємства.

Отже, на момент ДТП ОСОБА_1 виконував свої трудові обов'язки на посаді «Водія» транспортного засобу марки «Івеко» д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є відповідач.

Отримавши право вимоги від ПрАТ «СК «Саламандра - Україна», товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.капітал» зверталося до публічного акціонерного товариства «КВК «Рапід» з повідомлення про заміну кредитора та вимогою про відшкодування понесених витрат. Однак на сьогодні, жодних надходжень грошових коштів від юридичної особи не було.

Відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що ПрАТ «СК «Здорово» згідно чинного законодавства України мало виплатити всю суму грошових коштів виплачену потерпілому (ОСОБА_4) ПрАТ «СК «Саламандра України», а саме 28454,35 грн., оскільки страхове відшкодування виплачувалось в межах страхових сум визначених в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі зібраних документів ПрАТ «СК «Саламандра Україна».

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача, у зв'язку з наступним:

Приписами статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до

службових обов'язків працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі №6-229цс14.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В пункті 4 Постанови №6 від 27.03.1992р. Пленуму Верховного Суду України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно п. 9 ст. 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до обов'язкових видів страхування, що здійснюються в Україні.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

Відтак, оскільки саме водій, який перебував у трудових відносинах з відповідачем визнаний винним у вчиненні ДТП на автомобілі, що також належить відповідачу, то позивач правомірно звернувся до відповідача про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем, у відповідності до ст. 33-34 ГПК України, не надано суду жодних доказів в спростування викладених у позові обставин та заявлених позивачем вимог.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до т.. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Київська виробнича компанія "РАПІД" (02099, м.Київ, вул. Зрошувальна, буд. 7, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, Полтавська обл., м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 14-А/22, ) основний борг в сумі 6819 (шість тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 19 коп., а також 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту рішення: 10.08.2017.