ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Справа № 924/1175/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргидержавного підприємства "Славутське лісове господарство"
напостанову Рівненської апеляційного господарського суду від 16.02.17 та рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.16
у справігосподарського суду Хмельницької області №924/1175/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"
додержавного підприємства "Славутське лісове господарство",
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Закарпатська митниця ДФС,
простягнення 63 486,60грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

від третьої особи - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

30.11.2016 публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" від імені якої діє регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулися до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з державного підприємства "Славутське лісове господарство" 63 486,60грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

20.12.2016 рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Музика М.В.), залишеним без змін 16.02.2017 постановою Рівненського апеляційного господарського суду (судді Саврій В.А., Тимошенко О.М., Мамченко Ю.А.) позов задоволено, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 63 486,60грн. збору за час затримки вагонів. В обгрунтування ухвалених судових рішень, попередні судові інстанції зазначили, що унаслідок затримки митницею на ст. Батьово залізничних вагонів відповідача з незалежних від митниці причин, залізниця у відповідності до Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, здійснила відповідні нарахування за час затримки вагонів ДП "Славутське лісове господарство".

У касаційній скарзі державне підприємство "Славутське лісове господарство" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, тому просили судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Із матеріалів справи видно, що відповідно до залізничних накладних №№498261, 490321, 497735, 401695 державне підприємство „Славутське лісове господарство" відвантажили зі станції Славута Південно-Західної залізниці вантаж "колоди із сосни" (вагони №№67389759, 67867267, 68744077, 68777804), отримувачем яких є фірма „Erdert Tuzser Zrt.".

Як установлено попередніми судовими інстанціями, відділом митного оформлення №4 (Батєво) митного поста "Залізничний" були подані в.о. начальника ст.Батьово заявки №19/16 від 21.05.2016, №19/18 від 22.05.2016, 27/16 від 26.05.2016 з проханням, на підставі ст.ст.338, 325 Митного кодексу України та усного розпорядження начальника митного посту „Залізничний", подати вагони №№68717875, 67853317, 65487985, 68750645, 68744077, 67571182, 66213075, 96396643, 67180521, 67389759, 68777804, по накладних №№495879, 496653, 497438, 497461, 497735, 494773, 494781, 550970,496554, 401645 для повного або часткового вивантаження та проведення митного огляду.

У подальшому, 15.05.2016, 22.05.2016, 23.05.2016, 26.05.2016 зі станції Батьово на станцію Славута були надіслані повідомлення з проханням поінформувати вантажовідправника ДП „Славутське лісове господарство", що вказані вагони затримані згідно заявок митниці для митного огляду.

Матеріали справи свідчать, що працівниками станції Батьово Львівської залізниці складено акти загальної форми №№29, 4580, 10964, 10971, 10990, 412 про те, що вагони №№67867267, 60441938, 67867267, 68744077, 67389739, 68777804 затримані митницею для проведення митного огляду.

Господарські суди встановили, та це підтверджується наявними у матеріалах справи актами загальної форми, унаслідок затримки зазначених вагонів, ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" нарахували вантажовідправнику плату за простій, користування, зберігання, маневрову роботу та телеграму, всього до сплати 63 486,60грн.

За наслідками невиконання відповідачем вимог претензії №Н10-1240 від 22.11.2016 Регіональної філії "Львівська залізниця" щодо перерахування 63 486,60грн. нарахованих зборів за простій спірних вагонів, останні звернулися з відповідним позовом до господарського суду.

Відповідно до ст.306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Права, обов'язки та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457.

Положеннями частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами (ч.1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт").

Згідно ст.119 Статуту залізниць України, пунктів 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 (далі - Правила №113), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 (далі - Правила №644), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

За ст.46 Статуту залізниць України вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 за №317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів. Отже збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, який не потребує додаткового погодження сторонами.

Як визначено пунктами 10, 12, 13 Правил №113, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Приймаючи рішення по суті спору, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт затримки вагонів відповідача у зв'язку з митними формальностями підтверджений матеріалами справи. З огляду на затримку вагонів працівниками станції Батьово було складено акти загальної форми, за якими по факту затримки кожного з вагонів відповідачу було нараховано відповідні збори.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Задоволення судами обох інстанцій позовних вимог грунтується на застосуванні до спірних правовідносин положень ч.2 ст.218 Митного кодексу України, відповідно до якої операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Такі висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів визнає правомірними, оскільки главою 32 Митного кодексу України, до якої включено статтю 218, урегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п.29 ч.1 ст.4 Митного кодексу України). Тому дії щодо здійснення Закарпатською митницею ДФС є митними формальностями, виходячи з чого, на них розповсюджуються положення ст.218 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, оскаржувані судові рішення є повними, законними та обґрунтованими, прийнятими з дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності, при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, покладених в основу оскаржуваних судових актів, а лише зводяться до переоцінки поданих сторонами доказів, що в силу положень ст.111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

За викладених обставин, підстав для зміни чи скасування оскаржених судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Славутське лісове господарство" залишити без задоволення, а постанову Рівненської апеляційного господарського суду від 16.02.17 та рішення господарського суду Хмельницької області від 20.12.16 у справі №924/1175/16 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Л.В. Ковтонюк

Суддя Ж.О. Корнілова