ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

03.08.2017 Справа № 904/12325/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кузнецов В.О., Євстигнеєв О.С.

при секретарі судового засідання: Пінчук Є.С.

За участю представників сторін:

ліквідатор: Ткаченко Д.В. арбітражний керуючий, посвідчення №1057 від 04.07.2013 р.;

від ініціюючого кредитора: Баклан А.В. представник, довіреність №4383 від 01.11.2016 р.;

інші учасники провадження не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 року у справі №904/12325/16

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Дніпропетровського обласного управління

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНИЙ ДІМ "АГРО"

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 року у справі (суддя Калиниченко Л.М.) задоволено усне клопотання розпорядника майна Макаренко В.А. щодо залишення без розгляду клопотання про припинення повноважень керівника боржника; затверджено звіт розпорядника майна про проведену роботу в процедурі розпорядження майном, починаючи з 12.01.2017р.; затверджено звіт розпорядника майна про виплату йому грошової винагороди в розмірі 6 400,00грн. за кожен місяць виконання ним обов'язків розпорядника майна (за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2017р.), а також відшкодування витрат за період процедури розпорядження майном в розмірі 2 990,01грн.; припинено процедуру розпорядження майном боржника; припинено повноваження розпорядника майна Макаренко В.А.; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВЕЛЬНИЙ ДІМ "АГРО" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на шість місяців, до 29.12.17р.; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Ткаченко Д.В.; припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, повноваження власника (власників) майна банкрута, покласти на ліквідатора виконання їх повноважень; скасовано всі арешти, накладені на майно боржника та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника (в тому числі, усі податкові застави, застави рухомого та нерухомого майна); зобов'язано ліквідатора вчинити певні дії; затверджено оплату послуг ліквідатора у розмірі двох мінімальних заробітних плат, в період проведення ліквідації банкрута за кожен місяць; зобов'язано керівника банкрута у п'ятнадцятиденний строк передати ліквідатору бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи та інші матеріальні цінності банкрута.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, до апеляційної інстанції звернулась Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального права, просить суд скасувати постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 року та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у даній справі.

В обґрунтування своєї правової позиції представник податкового органу посилається на те, що забезпечення проведення позапланової перевірки достовірного і повного визначення сум податків, що підлягають сплаті ТОВ "ТОРГОВЕЛЬНИЙ ДІМ "АГРО" до державного бюджету за період діяльності товариства та відповідно стягнення в разі необхідності донарахованих сум податків та зборі в межах справи про банкрутство на користь державного бюджету є економічними інтересами Держави.

Скаржником зазначено, що відповідно до наказу від 31.01.2017р. №440 про здійснення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТОРГОВЕЛЬНИЙ ДІМ "АГРО" працівниками податкової було здійснено виїзд за юридичної адресою боржника для здійснення відповідної перевірки. У зв'язку з відсутністю посадових осіб за юридичною адресою підприємства, було складено акт від 06.02.17р. № 329/04-36-14-11-08/30414858 про неможливість проведення перевірки.

Також, скаржником зазначено, що ліквідатором не представлено доказів надання документів підприємства, у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку для проведення податкової перевірки.

Від скаржника надійшло клопотання по розгляд справи за відсутності представника останнього.

Колегія суддів вважає за можливе вказане клопотання задовольнити.

Ініціюючий кредитор, ліквідатор боржника арбітражний керуючий Ткаченко Д.В. у відзивах на апеляційну скаргу просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову господарського суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови місцевого господарського суду, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на викладене нижче.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом .

За вимогами частини 1 статті 2 Закону провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Так, нормами ч. 1 ст. 91 ГПК України передбачено право на апеляційне оскарження судового рішення, що не набрало законної сили особою, яка не брала участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

В силу особливостей справи про банкрутство, коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Учасниками провадження у справі про банкрутство, згідно зі ст. 1 Закону про банкрутство, є сторони (конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут)), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Між тим, стаття 1 Закону про банкрутство передбачає, що кредитор - це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що вказаний вище перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Однак, інші випадки участі органу державної податкової служби у справі про банкрутство платника податків Законом про банкрутство не передбачені. Таким чином, орган державної податкової служби не віднесений чинним законодавством до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство.

Відповідно до п.1 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно з п.4 ст.23 Закону, особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Необхідно зауважити, що виходячи з аналізу норм ст.ст. 10, 11 Закону про банкрутство, особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу кредитора - сторони ( учасника провадження у справі про банкрутство) з моменту визнання її грошових вимог до боржника, а також надання правової оцінки змісту вказаних вимог господарським судом та прийняття відповідної ухвали.

При зверненні з апеляційною скаргою податковою інспекцією не доведено, а з матеріалів справи не вбачається, що оскаржуваною постановою місцевого суду вирішено питання про його (скаржника) права та обов'язки.

Так, слід зазначити, що судове рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

Таким чином, заявник не набув у встановленому порядку статусу учасника справи про банкрутство, тому на момент звернення з апеляційною скаргою був позбавлений можливості оскаржити судові рішення у справі про банкрутство.

Отже, у зв'язку з викладеним та враховуючи аналіз норм законодавства щодо порядку визначення та визнання кредитором у справі про банкрутство, передбачений ст.ст. 1, 10, 11, а також ст.23 Закону про банкрутство, колегія суддів дійшла висновку, що інспекція на момент звернення з апеляційною скаргою не набула статусу кредитора або іншого учасника, відтак, не є стороною у даній справі про банкрутство у розумінні норм ст. 1 Закону про банкрутство, а оскаржувана в апеляційному порядку постанова про визнання боржника банкрутом не стосується його прав та обов'язків, а тому остання не мала права апеляційного оскарження прийнятої у справі постанови відповідно до положень ст. 91 ГПК України.

Крім того необхідно зазначити, що відповідно ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст.75, 78 Податкового кодексу України проведення документальних позапланових перевірок дотримання вимог податкового законодавства знаходиться у виключної компетенції державної податкової служби, остання не позбавлена права здійснювати, в межах повноважень, свої функції та проводити перевірку дотримання вимог податкового законодавства платником податків, а у разі виявлення порушень норм податкового законодавства та встановленні заборгованості боржника по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) заявляти свої претензії до такого боржника шляхом подачі ліквідатору заяви з кредиторськими вимогами.

Отже, чинним законодавством не обмежуються повноваження податкових органів на проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) суб'єктів господарювання, які перебувають у процедурах банкрутства. В будь-якому випадку порушення провадження у справі про банкрутство боржника та винесення постанови судом про визнання боржника банкрутом і введення ліквідаційної процедури не може бути перешкодою податковому органу у здійсненні ним планової або позапланової перевірки боржника.

Орган податкової служби вправі звернутися з цього приводу до ліквідатора боржника та провести позапланову перевірку його господарської діяльності, а у випадку відмови ліквідатора, як керівника боржника, надати можливість проведення перевірки суб'єкта господарювання, орган податкової служби вправі оскаржити дії ліквідатора до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Державній податковій інспекції була направлена копія ухвали суду першої інстанції про порушення провадження у справі від 12.01.2017р. для розгляду питання щодо проведення позапланової перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не зверталась до господарського суду із заявою з вимогами до боржника у зв'язку з наявністю заборгованості по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів).

При зверненні до суду апеляційної інстанції ДПІ також не надано доказів наявності у неї грошових вимог до боржника.

Таким чином, Державна податкова інспекція не набула статусу кредитора боржника, а тому не має правових підстав для оскарження постанови суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає розгляду в господарському суді в порядку апеляційного провадження.

За таких обставин, апеляційне провадження, порушене за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 року у справі №904/12325/16, підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, як таке, що помилково порушене.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 80, статтями 86, 91, 99, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 року у справі №904/12325/16.

Головуючий О.В. Чус

Судді В.О. Кузнецов

О.С. Євстигнеєв