ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2017 р. Справа № 922/49/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представників:

позивача не зявився

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ (вх. №1169 Х/2-8 )

на рішення господарського суду Харківської області від 15.02.2017 у справі №922/49/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", м. Харків

про стягнення 220476,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (відповідача) про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за Договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 у розмірі 43579,45 грн., збитків у розмірі 160431,54 грн., 3% річних у розмірі 2335,81 грн., інфляційних втрат у розмірі 14135,61 грн., посилаючись на неналежне виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.02.2017 у справі №922/49/16 (суддя Погорєлова О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" заборгованість по сплаті лізингових платежів за Договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 у розмірі 43579,45 грн., 3% річних в розмірі 2335,81 грн., інфляційні втрати в розмірі 14135,61 грн. та судові витрати по справі в сумі 900,68 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення не в повному обсязі зясовані обставини, які мають значення для справи, невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні збитків скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Порше Лізинг Україна" про стягнення збитків задовольнити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.05.2017.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 позивача було зобовязано надати обґрунтований розрахунок суми основного боргу з урахуванням доказів її часткової сплати відповідачем та застосування обмінного курсу банку, обраного позивачем, документи на підтвердження оплати та відповідного курсу (платіжні документи, виписки з особового рахунку ТОВ "Постман", тощо); належним чином завірену копію рахунку-фактури №00254971 від 13.01.2015 року. Розгляд справи відкладено на 23.05.2017 року.

19.05.2017 позивачем за допомогою засобів електронного звязку (вх. Ел. пошти 3879 від 19.05.2017) надано копію Зведеної облікової виписки від 17.05.2017 та копію рахунка-фактури №59101-00254971 від 13.01.2015 року, які долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 розгляд справи було відкладено на 06.07.2017 та зобовязано позивача надати суду апеляційної інстанції документальні докази на підтвердження факту повернення (неповернення) ТОВ Постман обєкту лізингу за укладеним договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013. Відповідачу запропоновано надати відзив на апеляційну скаргу з належним документальним та правовим обґрунтуванням, з урахуванням заперечень, викладених в апеляційній скарзі та з посиланням на докази, які знаходяться в матеріалах справи або подані додатково.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

06.07.2017 представником позивача через відділ документального забезпечення суду надано письмове пояснення (вх. №7091), в якому позивач просив суд долучити до матеріалів справи належним чином засвідчену копію акту прийому-передачі від 18.04.2015 до договору про фінансовий лізинг №00006668.

Також, у наданому через відділ документального забезпечення суду клопотанні (вх. №7092) представник позивача просив здійснювати розгляд справи 06.07.2017 без участі представника ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Сторони в судове засідання 10.08.2017 не зявились, про причини незявлення суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, який в межах пункту 3.9.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначив, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка сторін не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Як свідчать матеріали справи, 08.02.2013 року між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг №00006668, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу: VW Crafter GP Kasten 2,0 I TDI; рік виробництва 2012; Шасі № WV1ZZZ2ЕZD6014235; двигун № НОМЕР_1 (надалі - ОСОБА_1 лізингу), а відповідач зобов'язався прийняти ОСОБА_1 лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі - План відшкодування), що становить невід'ємну частину договору.

Згідно з умовами зазначеного договору, вартість об'єкту лізингу становить еквівалент 45740,00 дол. США; авансований платіж - еквівалент 13722,00 дол. США; обсяг фінансування еквівалент 32018,00 дол. США; залишкова вартість - еквівалент 6861,00 дол. США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу (місяців) - 60; лізинговий платіж - еквівалент - 765,18 дол. США.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6,3 та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Додатковою угодою №1/1 від 12.01.2015 року до Договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 сторони продовжили строк дії договору до 84 місяців, визначили еквівалент лізингового платежу в розмірі 604,21 дол.США. Також сторонами було узгоджено та підписано новий Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) від 12.01.2015, відповідно до якого Лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунка позивача в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США) банківським переказом на банківський рахунок позивача.

Відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) відповідач зобовязаний сплачувати лізингові платежі щомісяця не пізніше 15 числа.

Звертаючись до господарського суду позивач зазначав, що свої зобов'язання за договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 він виконав належним чином та передав відповідачу, а відповідач прийняв ОСОБА_1 лізингу - транспортний засіб типу VW Crafter GP Kasten 2,0 I TDI; рік виробництва 2012; Шасі № WV1ZZZ2ЕZD6014235; двигун № НОМЕР_1.

Водночас, як зазначав позивач, в порушення умов укладеного договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013, почав порушувати умови договору, сплачуючи лізингові платежі з порушенням встановленого в Плані відшкодування строку, а з січня 2015 року взагалі припинив сплачувати лізингові платежі, у звязку з чим, станом на 26.12.2016 р. у відповідача виникла наступна заборгованість:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 2064,22 грн., відповідно до рахунку №00254971 від 13.01.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 12205,04 грн., відповідно до рахунку № 00256814 від 02.02.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 15105,25 грн., відповідно до рахунку №00262507 від 06.03.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 14198,94 грн., відповідно до рахунку № 00268267 від 06.04.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015 р.

За таких обставин, неналежне виконання відповідачем умов договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 призвело до виникнення у ТОВ Постман грошових зобовязань за лізинговими платежами станом на 26.12.2016 у розмірі 43579,45 грн.

16.04.2015 відповідачу було направлено повідомлення про розірвання Договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013, яку було отримано відповідачем, про що свідчить печатка на вказаному повідомленні.

18.04.2015 позивач прийняв обєкт лізингу від відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.217).

Невиконання відповідачем належним чином умов договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 стало підставою для звернення ТОВ Порше Лізинг Україна до ТОВ Постман з позовом до суду про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором у розмірі 43579,45 грн., збитків у розмірі 160431,54 грн., 3% річних у розмірі 2335,81 грн., інфляційних витрат у розмірі 14135,61 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд з урахуванням положень ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" та умов договору про фінансовий лізинг, враховуючи відсутність доказів оплати лізингових платежів в розмірі 43579,45 грн. задовольнив позовні вимоги в даній частині в повному обсязі. Одночасно суд зазначив на правомірності розрахунку 3% річних в розмірі 2335,81 грн. та інфляційних втрат в розмірі 14135,61 грн., у звязку з чим визначив правомірність стягнення даних сум.

У задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення реальних збитків у розмірі 6000,00 грн. судом першої інстанції відмовлено з тих підстав, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором.

В позовних вимогах позивача про стягнення з відповідача 153631,54 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, які складають різницю між лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку виплат та ринковою вартістю обєкта лізингу, місцевий господарський суд відмовив у їх задоволенні, посилаючись на те, що ці збитки є теоретичними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з даною позицією суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" наголошує в апеляційній скарзі на неправомірній відмові суду першої інстанції у стягненні збитків у розмірі 160431,54 грн. За твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" у звязку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" умов договору лізингодавець був змушений звернутись до спеціалізованих організацій: з метою отримання послуг зберігання обєкту лізингу до ТОВ "Автосоюз" та до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер" з метою стягнення заборгованості в судовому порядку.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

За приписами частини першої статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом (параграф 6. Лізинг) та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" зазначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Відтак, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вже зазначалось, 08.02.2013 від між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувачем) був укладений договір про фінансовий лізинг №00006668, відповідно до умов якого, з урахуванням Додаткової угоди №1/1 від 12.01.2015, позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу: VW Crafter GP Kasten 2,0 I TDI; рік виробництва 2012; Шасі № WV1ZZZ2ЕZD6014235; двигун № НОМЕР_1 (надалі - ОСОБА_1 лізингу), а відповідач зобов'язався прийняти ОСОБА_1 лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі - План відшкодування), що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 45740,00 дол. США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 1372,00 доларів США.

Згідно з преамбулою Додатку до договору про фінансовий лізинг "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" ці загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі разом із Договором про фінансовий спільно іменується як "Контракт"), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до Контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання ТОВ "Порше Лізинг Україна", а також передачі ОСОБА_1 лізингу Лізингоодержувачу (у відповідності до визначених у цьому Контракті значень вищезгаданих термінів) згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16 грудня 1997 року, а також іншими чинними положеннями українського законодавства (надалі - Контракт). (а.с. 17 т. 1)

Відповідно до п.3.1., предметом лізингу за цим Контрактом є транспортний засіб, зазначений у Контракті (надалі - "ОСОБА_1 лізингу"). ОСОБА_1 лізингу був обраний у відповідності до специфікації Лізингоодержувача та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого Порше Лізинг Україна придбавало ОСОБА_1 лізингу.

Відповідно до п.4.1. Контракту, Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на ОСОБА_1 лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію ОСОБА_1 лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей Контракт/відмовитися від Контракту та вимагати повернення ОСОБА_1 лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

Згідно п.6.1., для експлуатації ОСОБА_1 лізингу Лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме Порше Лізинг Україна лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе:

- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості ОСОБА_1 лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо повязані з Контрактом.

Такі витрати підлягають сплаті відповідачем на користь позивача. Якщо позивач поніс такі витрати, відповідач зобов'язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3-х робочих днів з моменту відправлення позивачем відповідної вимоги відповідачу.

Відповідно до п. 6.5 Контракту, лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню Лізингоодержувачу, за винятком випадків визначених Контрактом.

Додатковою угодою №1/1 від 12.01.2015 р. до Контракту сторони продовжили строк дії Контракту до 84 місяців, склали та погодили новий Графік погашення кредиту (далі Графік погашення).

За умовами п. 6.4. Контракту у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких (якої) узгоджений сторонами.

Згідно з п. 6.5. Контракту лізингові платежі перераховуються відповідачем на рахунок, зазначений позивачем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Відповідно до п. 6.12. Контракту якщо відповідач здійснює платежі, що не покривають усі його зобов'язання перед позивачем та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені відповідачем, розподілятимуться наступним чином (у послідовності, зазначеній нижче): а) витрати на відновлення становища, стану ОСОБА_1 лізингу відповідно до умов Контракту, в тому числі державний технічний огляд/обов'язковий технічний контроль технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника ї, тощо; б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів; в) лізингові платежі (при чому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частина від обсягу фінансування); г) інші компенсації інших витрат позивача у зв'язку з цим Контрактом.

Умовами п. 6.17. Контракту передбачено, що зобов'язання зі сплаті всіх та будь-яких платежів за Контрактом покладається на відповідача, якщо інше прямо не передбачено Контрактом. Відповідач зобов'язується сплатити всі та будь-які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення позивачем відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший термін не встановлено у Контракті або погоджено сторонами додатково. Якщо відповідач не сплатить платежі (платіж) у вказаний строк, позивач має право застосувати санкції за прострочення відповідно до п. 8 Контракту.

Згідно з п. 8.2. Контракту у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються такі санкції:

- пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем (п. 8.3.1. договору): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку третю вимогу);

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідності до Контракту. Позивач надає відповідачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати. Проте ненадання такої документації не звільняє позивача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції підлягають виплаті відповідачем упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги позивача, незважаючи на можливе розірвання Контракту позивачем.

Пунктом 5.4. Контракту відповідач забезпечує оформлення доставки ОСОБА_1 лізингу шляхом підписання відповідачем та позивачем акту прийому-передачі.

Положеннями п. п. 12.2., 12.3. Контракту передбачено, що строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта лізингу (п. 5.4 Контракту). Даний Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Даний Контракт підписаний позивачем та відповідачем і скріплений печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання пункту 6.5. Контракту позивач виставив відповідачеві рахунки-фактури на оплату лізингових платежів за №00254971 від 13.01.2015 на суму 10984,54 грн., № 00256814 від 02.02.2015 на суму 12205,04 грн., №00262507 від 06.03.2015 на суму 15105,25 грн., № 00268267 від 06.04.2015 на суму 14198,94 грн. (а.с. 35-37, а.с. 207)

Згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) відповідач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі щомісяця не пізніше 15 числа.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 4) відповідач оплатив рахунок-фактуру за січень 2015 року частково, сплативши на користь позивача 8920,32 грн., рахунки за лютий, березень, квітень 2015 року залишені відповідачем без оплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів в розмірі 43579,45 грн.

За умовами п.п. 12.6., 12.6.1., 12.9., 12.10. Контракту позивач має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від Контракту, та, також серед іншого, право на повернення об'єкта лізингу, в наступних випадках: відповідач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів. У разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту відповідно до пункту 12 Контракту, відмови відповідачу придбати ОСОБА_1 лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо позивач вимагає повернення ОСОБА_1 лізингу відповідно до інших положень Контракту, відповідач зобов'язаний повернути ОСОБА_1 лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

В цей же строк відповідач сплачує позивачу будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано позивачем в результаті продажу ОСОБА_1 лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишається у власності позивача, ринковою вартістю ОСОБА_1 лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами що залишилися несплаченими відповідачем відповідно до Контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою позивача та має бути відшкодована позивачу відповідачем відповідно до умов Контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання відповідачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання Контракту. У будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту, позивач прямо зберігає за собою право вимагати дострокових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут передпродажна підготовка, оцінка ОСОБА_1 лізингу, доставка ОСОБА_1 лізингу метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Строк лізингу за цим Контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування). Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (12.1.,12.3. Контракту).

Пунктом 12.7. Контракту передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Контракту визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. Позивач надсилає відповідачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від Контракту та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від Контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається позивачем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання відповідачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, відповідач вважається належним чином повідомленим через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, відповідач вважається належним чином повідомленим на 10-й календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Контрактом позивач надіслав відповідачу вимогу б/н від 16.04.2015 р. про розірвання договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 та про повернення ОСОБА_1 лізингу позивачеві впродовж 10 робочих днів з дня отримання вимоги.

Отримання відповідачем вимоги б/н від 16.04.2015 підтверджується печаткою ТОВ "Постман" на вказаній вимозі. (а.с. 38)

Згідно з п. 12.13 Контракту , у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12 Контракт вважається розірваним на 10-ий робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

За наведених вище обставин, положень Контракту та приписів Закону України "Про фінансовий лізинг" Договір про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 укладений між сторонами, розірвано сторонами у позасудовому порядку 30.04.2015.

18.04.2015 відповідач передав позивачу ОСОБА_1 лізингу, про що свідчить Акт прийому-передачі до договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 (а.с. 217). Відповідно до вказаного акту сторони засвідчили факт повернення обєкту лізингу лізингодавцю у звязку з припиненням дії договору про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Верховного Суду України від 19.12.2011р. у справі № 3-13гс11 вказано, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобовязаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів.

Відповідно до ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Отже, обовязок сплатити за товар певну грошову суму виникає у покупця тільки у разі переходу права власності на товар.

Положеннями п.4.1. контракту сторони погодили, що позивач зберігатиме за собою право власності на обєкт лізингу, в той час як відповідач матиме право на експлуатацію обєкта лізингу впродовж усього строку дії договору (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей договір чи відмовитися від договору та вимагати повернення обєкта лізингу як зазначено у цьому контракті).

Відповідно до п.4.2. контракту після завершення строку дії цього контракту, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом та виконання всіх зобовязань відповідачем, право власності на обєкт лізингу перейде до відповідача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього договору або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений позивачем.

Положеннями ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, а згідно з ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.10 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а відповідно до статті 11 Закону України Про фінансовий лізинг лізингоодержувач зобовязаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обовязку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права лізингодавця вимагати його оплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки обєкт лізингу було повернуто позивачу 18.04.2015 та право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилось у власності позивача, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.10.2013 у справі № 3-31гс13 та від 01.10.2013 у справі № 3-28гс13.

Згідно з п. 6.3. Контракту сторони погоджують, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим Контрактом на користь позивача, відображають справедливу вартість ОСОБА_1 лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання Контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладались угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) з купівлі та продажу Євро/долара США до української гривні, яке буде обрано за рішенням позивача , станом на дату, коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в Контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку , чинним на дату виставлення рахунку.

Зі змісту п. 6.4., п. 6.12. контракту випливає, що у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких(якої) узгоджений сторонами. Одержані від лізингоодержувача платежі, в разі якщо вони не покривають усі його зобовязання перед Порше Лізинг Україна та/або в разі їх затримки, суми, виплачені лізингоодержувачем, будуть розподілятися, у наступній черговості: а) витрати на відновлення становища, стану обєкту лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика обєкту лізингу відповідно до умов договору, в тому числі державний технічний огляд/обовязковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо; б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів, в) лізингові платежі (причому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частина від обсягу фінансування), г) інші компенсації інших витрат Порше Лізинг Україна у звязку з цим Договором.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи рахунку №00254862 від 13.01.2015, позивачем за січень 2015 року було нараховано відповідачу лізинговий платіж у розмірі 10984,54 грн., який складається з відшкодування частини вартості обєкта лізингу у розмірі 4251,57 грн. та процентів та комісії у розмірі 6732,97 грн.

За поясненнями, наведеними позивачем у позовній заяві та підтвердженими ним наданою до суду апеляційної інстанції Зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта ТОВ «Постман» (а.с.205-206), щомісячний лізинговий платіж за січень 2015 відповідач здійснив частково, сплативши на користь позивача 8920,32 грн.

З урахуванням положень п.6.12. контракту, в першу чергу підлягають погашенню саме відсотки/проценти за користування, отже, за таких обставин, відповідач, сплативши на користь позивача лізинговий платіж за січень 2015 в розмірі 8920,32 грн., фактично здійснив оплату процентів та комісій в розмірі 6732,97 грн. та 2187,35 грн. відшкодування частини вартості обєкта лізингу за січень 2015 року.

Тобто, заявлена до стягнення сума лізингових платежів у розмірі 2064,22 грн. за січень 2015 року являється саме відшкодуванням частини вартості обєкта лізингу, в звязку з чим, враховуючи повернення обєкта лізингу та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, стягненню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості з лізингових платежів за лютий-квітень 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданих позивачем рахунків-фактур №00256814 від 02.02.2015, №00262507 від 06.03.2015, № 00268267 від 06.04.2015, лізингові платежі, належні до сплати відповідачем за лютий 2015 року становлять 12205,04 грн. та складаються з 4759,12 грн. відшкодування частини вартості обєкта лізингу та 7445,92 грн. процентів та комісії; за березень 2015 року становлять 15105,25 грн. та складаються з 5933,75 грн. відшкодування частини вартості обєкта лізингу та 9171,50 грн. процентів та комісій; за квітень 2015 року становлять 14198,94 грн. та складаються з 5619,08 грн. відшкодування частини вартості обєкта лізингу та 8579,86 грн. процентів та комісії.

Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду Україну, викладену у вищезазначених постановах, яка в силу положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування, колегія суддів зазначає, що, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з лізингових платежів підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача складової частини лізингового платежу винагороди за передане у лізинг майно (проценти та комісії).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення заборгованості відповідача у розмірі 7445,92 грн. процентів та комісії за лютий 2015 року, 9171,50 грн. процентів та комісії за березень 2015 року, 8579,86 грн. процентів та комісії за квітень 2015 року, в звязку з чим рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 у розмірі 43579,45 грн. підлягає зміні, а задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача лізингових платежів (проценти та комісії) за період лютий-квітень 2015 року в розмірі 25197,28 грн.

Також, враховуючи порушення відповідачем дисципліни розрахунків за укладеним Договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2335,81 грн. та інфляційних втрат в розмірі 14135,61 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до п.3.1. постанови Вищого господарського суду України №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2335,81 грн. та інфляційних втрат в розмірі 14135,61 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи задоволення позову щодо стягнення лізингових платежів у розмірі 7445,92 грн. за лютий 2015 року, 9171,50 грн. за березень 2015 року, 8579,86 грн. за квітень 2015 року, а також період за який позивачем здійснено нарахування 3% річних (16.02.2015-22.12.2016) та інфляційних втрат (з 16.02.2015 по 22.12.2016), колегія суддів вважає, що обґрунтованою є сума у розмірі 1332,20 грн.- 3% річних за період з 16.02.2015 по 22.12.2016 та 7901,87 грн. інфляційних втрат за період з березня 2015 року по листопад 2016 року включно (з урахуванням здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат за період з березня 2015 року по листопад 2015 року включно), в звязку з чим рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в цій частині.

Звертаючись з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" також просив суд стягнути з відповідача 160431,54 грн. збитків, що складаються з:

- реальних збитків в розмірі 6800,00 грн., що складаються з послуг зберігання ОСОБА_1 лізингу та юридичних послуг, які позивач просив компенсувати з урахуванням ПДВ, посилаючись на той факт, що позивач є платником ПДВ.

- упущеної вигоди в розмірі 153631,54 грн., у вигляді різниці між вартістю ОСОБА_1 лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано позивачем в результаті продажу обєкта лізингу) та лізинговими платежами, що залишились несплаченими.

Згідно положень ст. 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. ст. 623, 1166 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Обовязковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку ст. 33 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як на підставу правомірності заявлених до стягнення з відповідача збитків у розмірі 6000,00 грн. (з ПДВ), ТОВ "Порше Лізинг Україна" посилається на той факт, що неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором, призвело до необхідності звернення позивача до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" задля отримання послуг з юридичного консультування, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, а також витрати, понесені позивачем на виконання договору відповідального зберігання від 01.09.2014 року в розмірі 800,00 грн. (з ПДВ).

У межах пункту 8.2.3 договору сторони домовились, що у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовується санкція у вигляді компенсації будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідно до договору. Позивач надає відповідачу відповідну документацію, що підтверджує понесення витрат, проте ненадання такої документації не звільняє відповідача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Відповідно до п. 12.10 договору, у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, позивач прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка обєкта лізингу, доставка обєкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 16.1 договору, усі збори, податки, гонорари, грошові штрафи та інші витрати, що повязані з договором і можуть виникати протягом строку дії договору, виплачуються або відшкодовуються виключно відповідачем.

Отже для відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" витрат на оплату юридичних послуг обов'язковим є проведення відповідної оплати з боку позивача та надання доказів такої оплати до суду.

Так, отримання юридичних послуг позивач підтверджував наданими до матеріалів справи договором про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 (з урахуванням додаткової угоди №211 від 07.10.2016), заявкою на надання юридичних послуг №722 від 19.12.2016 відповідно до додаткової угоди №211 від 07.10.2016 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010, рахунком фактурою №1837 від 19.12.2016 на суму 6000,00 грн. для оплати юридичних послуг ТОВ Юридична фірма Вернер та актом №1839 від 19.12.2016 до договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010.

В той же час, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем вказаного рахунку-фактури №1837 від 19.12.2016 на суму 6000,00 грн., отже, докази фактичного понесення позивачем вказаних витрат відсутні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 листа Вищого господарського суду України № 01-06/20/2014 від 14.01.2014 витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про фінансовий лізинг.

Таким чином, отримання позивачем юридичних послуг з юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді не є обовязковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права.

На підтвердження вимог щодо стягнення збитків, понесених позивачем у звязку із виконанням договору відповідального зберігання від 01.09.2014 року, ТОВ "Порше Лізинг Україна" до матеріалів справи надано договір відповідального зберігання від 01.09.2014, укладений між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ТОВ Автосоюз.

Встановленими по справі обставинами підтверджується, що повернення позивачу обєкту лізингу а саме, транспортного засобу типу: VW Crafter GP Kasten 2,0 I TDI; рік виробництва 2012; Шасі № WV1ZZZ2ЕZD6014235; двигун № НОМЕР_1 (об'єкт лізингу) за договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 відбулось 18.04.2015 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи трьохсторонній акт прийому передачі, підписаний уповноваженими представниками ТОВ "Порше Лізинг Україна", ТОВ Автосоюз та ТОВ Постман, скріплений печатками підприємств та підписаний уповноваженими особами. (а.с. 228)

Слід зазначити, що приписами договору не передбачений обовязок відповідача здійснювати оплату послуг зі зберігання (стоянки) повернутого автомобільного транспорту.

При цьому транспортний засіб типу: VW Crafter GP Kasten 2,0 I TDI; рік виробництва 2012; Шасі № WV1ZZZ2ЕZD6014235; двигун № НОМЕР_1 не вибув із власності лізингодавця та після розірвання договору був повернутий останньому. Отже, позивач і під час дії договору, так і після вилучення автомобільного транспорту був єдиним власником і відповідно мав весь обсяг прав та обов'язків власника.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких доказів, що підтверджують отримання позивачем послуг від ТОВ Автосоюз по зберіганню обєкта лізингу, а саме, рахунків на оплату, акту наданих послуг за укладеним договором відповідального зберігання від 01.09.2014, тощо, позивачем до матеріалів справи не надано.

Зміст статті 322 ЦК України встановлює обов'язок власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Відтак, витрати зі зберігання (стоянки) автомобіля є витратами, які несе Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" з утримання свого майна і не можуть розглядатись в контексті збитків, спричинених неналежним виконанням лізингоодержувачем грошових зобовязань.

Колегія суддів наголошує на тому, що важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено, що протиправна поведінка відповідача стала наслідком завдання збитків позивачу у вигляді оплати послуг по зберіганню транспортного засобу, оскільки починаючи з 18.04.2015 предмет договору фінансового лізингу не знаходився у користуванні відповідача.

Окрім зазначеного вище, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача реальних збитків, повязаних із зберіганням транспортного засобу, позивач включив в дану суму також і податок на додану вартість у сумі 160,00 грн. за витрати, повязані із зберіганням автомобіля та 1000,00 грн. витрат на юридичні послуги, посилаючись на той факт, що позивач є платником податку на додану вартість відповідно до вимог діючого законодавства України. Проте, оскільки в даному випадку позивачем заявлено до стягнення саме понесені ним витрати, а не вартість послуг, колегія суддів вважає про відсутність підстав для збільшення суми витрат на розмір податку на додану вартість. До того ж, доказів оплати зазначених сум податку позивачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає про відсутність підстав для стягнення реальних збитків в розмірі 6800,00 грн., що становить вартість послуг ТОВ "Юридична фірма Вернер" та витрат, повязаних із зберіганням транспортного засобу, а також розмір податку на додану вартість.

Вказане узгоджується з правовою позицією, якої дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 12.07.2016 року у справі № 907/612/15 та від 26.04.2016 року у справі № 902/823/15.

Стосовно заявленої до стягнення суми збитків в розмірі 153 631,54 грн. згідно пункту 12.9. договору суд зазначає наступне.

Згідно п. 12.9 умов лізингу лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю ОСОБА_1 лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу ОСОБА_1 лізингу або, якщо ОСОБА_1 лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю ОСОБА_1 лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими Платежами, що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до умов контракту.

Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована Лізингодавцю Лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання його Лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання Контракту.

В той же час, колегія суддів зауважує на тому, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора (позивача у справі) обов'язок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України, і доведення того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі використання об'єкта лізингу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку різниці між ринковою вартістю обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що були фактично отримані позивачем в результаті продажу предмета лізингу) та лізинговими платежами, що залишились. Вказаний розмір упущеної вигоди позивач підтверджував посиланням на рахунок-фактуру №00282836 від 22.06.2015 року.

Проте, колегія суддів вважає, що розрахунок позивачем упущеної вигоди виходячи з розміру Лізингових платежів, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) є теоретичним (умовним), побудованим на можливих очікуваннях отримання певного прибутку (доходу) та не підтверджений відповідними належними та допустимим доказами.

Заявлені позивачем збитки (упущена вигода) розраховані на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством України.

Колегія суддів також враховує, що з розірванням договору лізингу, а саме з 30.04.2015, позивач не втратив права власності на обєкт лізингу, тобто має право розпоряджатися цим обєктом, в т.ч. укладати щодо цього обєкту інші цивільно правові угоди з іншими особами за якими має можливість отримати певний прибуток, в т.ч. реалізувавши даний обєкт.

Водночас, позивачем не доведено належними по справі доказами та в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про продаж об'єкта лізингу, відтак не вбачається можливим і визначення передбаченої п. 12.9 умов різниці, що за умовами контракту становить упущену вигоду.

Також, позивач не довів суду належними доказами розміру збитків, визначених ним як різниця між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок Лізингових платежів, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Колегія суддів апеляційної інстанції також констатує, що розмір упущеної вигоди в розмірі 153631,54 грн., обрахований як різниця між ринковою вартістю обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що були фактично отримані позивачем в результаті продажу предмета лізингу) та лізинговими платежами, що залишились, підтверджує рахунком-фактура №00282836 від 22.06.2015. В той же час, вказаний рахунок позивачем до матеріалів справи не надано, докази його направлення відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Отже, у даній частині позовних вимог позивачем не доведено обов'язкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, а тому правові підстави для стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) у сумі 153 631,54 грн. відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем реальних збитків у розмірі 6800,00 грн. та упущеної вигоди у розмірі 153631,54 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, до матеріалів справи не надано. В звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення збитків на юридичні послуги в сумі 6000,00 грн., 800,00 грн. збитків згідно договору зберігання та 153631,54 грн. збитків у вигляді різниці між лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку виплат та ринковою вартістю об`єкту лізингу правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобовязує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, однак рішення Господарського суду Харківської області від 15.02.2017 у справі № 922/49/17 слід змінити та задовольнити позов щодо стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 у розмірі 25197,28 грн., 3% річних у розмірі 1333,20 грн., інфляційні витрати у розмірі 7901,87 грн.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.4 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.02.2017 у справі № 922/49/17 змінити та викласти резолютивну частину рішення в такій редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, буд. 18, ідентифікаційний код 36125152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини 1В, офіс В, ідентифікаційний код 35571472) заборгованість по сплаті лізингових платежів за лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року за договором про фінансовий лізинг №00006668 від 08.02.2013 у розмірі 25197,28 грн., 3% річних у розмірі 1333,20 грн., інфляційні витрати у розмірі 7901,87 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 516,48 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.