КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" серпня 2017 р. Справа№ 910/5618/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Дикунської С.Я.
Жук Г.А.
при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017
у справі № 910/5618/16 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод»
до Міністерства оборони України
про стягнення 639 306,74 грн
за участю представників:
від позивача: представник Царюк В.В. (довіреність №2152/1 від 10.10.2016);
від відповідача: не з`явився;
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (надалі ДП «МБТЗ») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості у сумі 639 306,04 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/101 від 20.11.2014 щодо здійснення повної та своєчасної оплати за виконані позивачем роботи.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 позов задоволено повністю, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ДП «МБТЗ» заборгованість у розмірі 639 306 (шістсот тридцять дев`ять тисяч триста шість) грн 04 коп та судовий збір у розмірі 9 589 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 59 коп.
Не погоджуючись із рішенням господарського суду першої інстанції, Міністерство оборони України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.08.2017.
Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
У судове засідання 16.08.2017 скаржник свого уповноваженого представника не направив, про день, місце та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином.
Вислухавши думку представника позивача, враховуючи, що відповідач не повідомив про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції та не заявив клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.
У судовому засіданні 16.08.2017 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.
16.08.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши на підставі наявних у матеріалах справи доказів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.11.2014 між Міністерством оборони України (в тексті договору - замовник) та ДП «МБТЗ» (в тексті договору - виконавець) було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/101 (надалі договір), за умовами якого виконавець зобов`язався здійснити ремонт та технічне обслуговування машин і устаткування спеціального призначення (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом бронетранспортерів БТР-80) за номенклатурою, у кількості і терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг (Додаток 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.
Сторонами погоджено, що заводський ремонт за технічним станом, згідно ДСТУ В 3576-97 «Експлуатація та ремонт військової техніки», це ремонт, під час якого контроль технічного стану виконується з періодичністю та в обсязі, встановленими в нормативній документації, а обсяг і момент початку ремонту визначаються технічним станом виробів військового призначення (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.2 договору ремонту підлягають 30 одиниць виробів (30 одиниць БТР -80).
Підставою для укладення договору є рішення комітету з конкурсних торгів Міністерства оборони України від 13.11.2014 № 75/533/4 (п. 1.3 договору).
Пунктом 3.1 договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 16.12.2014) сторони погодили, що ціна цього договору становить 44 386 403,40 грн, у тому числі ПДВ, з яких:
- за резервним фондом КПКВ 2101710, КЕКВ 2260, стаття 3639 кошторису МО України 28540237 грн;
- за загальним фондом КПКВ 2101020/7, КЕКВ 2260, стаття 3639 кошторису МО України 15846166,40 грн.
Згідно з п. 3.3 договору обсяги закупівлі, зазначені в Календарному плані наданих послуг (Додаток 1 до договору), можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків замовника, з відповідним зменшенням суми договору. Замовник у 10-ти денний термін письмово повідомляє виконавця про зменшення обсягів, на підставі цього сторони вносять відповідні зміни до договору, підписуючи додаткову угоду, в якій визначаються порядок та строки відшкодування фактично понесених виконавцем витрат.
Ціна договору не може бути перевищена виконавцем. Таке перевищення оплаті не підлягає (п. 3.4 договору).
Пунктом 3.6 договору визначено, що замовник оплачує виконані та прийняті послуги, які передбачені календарним планом надання послуг (Додаток 1 до договору) за договірною ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у Протоколі погодження договірної (фактичної) ціни послуг (Додаток 2 до договору), яка відповідає обґрунтованим фактичним витратам, понесеним виконавцем (згідно даних бухгалтерського обліку) та прийнятим замовником з урахуванням встановленого договором рівня прибутку.
Відповідно до п. 4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.
Відповідно до п. 10.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014, а з питань розрахунків до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.
Закінчення строків договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, які мали місце під час дії договору (п. 10.2 договору).
Згідно з п. 12 договору невід`ємною частиною договору є такі додатки:
- календарний план надання послуг з ремонту виробів;
- протокол погодження договірної (фактичної) ціни наданих послуг з ремонту виробів:
- акт приймання передавання виробів (зразок);
- акт приймання наданих послуг з ремонту виробів (зразок);
- посвідчення на приймання наданих послуг з ремонту виробів (зразок);
- акт звіряння розрахунків між Міністерством оборони України та державним підприємством Миколаївський бронетанковий завод за надані послуги з ремонту виробів (зразок);
- витяг з протоколу засідання комітету з конкурсних торгів Міністерства оборони України від 13.11.2014 № 75/533/4.
У подальшому між сторонами було підписано ряд додаткових угод.
Додатковою угодою №2 від 11.12.2014 сторони внесли зміни до договору та погодили, що за письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого Рішення Міністра оборони України, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі 90 відсотків від суми договору на строк до 20 грудня 2014 року згідно абзацу 2 пункту 2 постанови КМУ від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами). Виконавець у строк до 20.12.2014 після отримання попередньої оплати повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника.
Додатковою угодою №4 від 30.12.2014 сторони погодили продовжити термін дії договору до 31.03.2015 в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми договору.
Вимоги позивача у справі обґрунтовані тим, що на виконання умов договору позивач виконав роботи з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування на загальну суму 34 668 881,44 грн, однак, відповідач за виконані роботи в повному обсязі не розрахувався, здійснивши лише часткову попередню оплату на загальну суму 34 029 575,40 грн, у зв`язку з чим в останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 639 306,04 грн.
Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, з метою досудового врегулювання спору ДП «МБТЗ» направило Міністерству оборони України претензію від 07.12.2015 №2856 щодо перерахування грошових коштів у розмірі 639 306,04 грн на розрахунковий рахунок позивача (а.с. 57), однак, вимога останнього була залишена без відповіді та задоволення, що і стало підставою звернення до господарського суду з відповідним позовом.
Під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, відповідач наголошував на тому, що позивачем було порушено терміни надання визначених договором послуг, а відповідний бюджетний період закінчився 31.12.2014, тому задоволення позовних вимог позивача суперечить бюджетному законодавству України та законодавству, яке регулює здійснення закупівель за державні кошти.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки акти приймання наданих послуг за договором були підписані замовником без зауважень, строк їх оплати станом на час розгляду справи настав, тоді як відповідачем своїх зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт належним чином в повному обсязі виконано не було. При цьому, з огляду на приписи ст. 218 ГК України судом відхилено доводи відповідача щодо неможливості здійснення оплати виконаних робіт у зв`язку з відсутністю фінансування з відповідного бюджету.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів апеляційного господарського суду, оскільки такі відповідають обставинам справи, є доведеними належними доказами у справі та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.
Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий містить ознаки договору підряду, за яким, відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч . 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).
При цьому, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір, враховуючи, що його предметом є ремонт та технічне обслуговування машин і устаткування спеціального призначення, також містить елементи договору про надання послуг, згідно якого, в силу ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Отже, за своєю правовою природою зазначений договір є змішаним договором, тобто містить у своєму складі елементи договору підряду та договору про надання послуг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.11.2016 у справі №916/3377/15.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору позивачем у період з 09.04.2015 по 05.11.2015 було здійснено роботи (надано послуги) із заводського ремонту за технічним станом бронетранспортерів БТР-80 на загальну суму 34 668 881,44 грн, що підтверджується актами приймання наданих послуг, а саме:
- №294/14/101/1 на суму 996 738,74 грн,
- №294/14/101/2 на суму 1 201 332,47 грн,
- №294/14/101/3 на суму 1 094 636,29 грн,
- №294/14/101/4 на суму 1 000 475,28 грн,
- №294/14/101/5 на суму 978 126,60 грн,
- №294/14/101/6 на суму 1 028 047,42 грн,
- №294/14/101/7 на суму 1 084 045,69 грн,
- №294/14/101/8 на суму 997 346,38 грн,
- №294/14/101/9 на суму 1 326 346,21 грн,
- №294/14/101/10 на суму 1 278 680,12 грн,
- №294/14/101/11 на суму 1 235 052,98 грн,
- №294/14/101/12 на суму 731 277,80 грн,
- №294/14/101/13 на суму 1 348 404,76 грн,
- №294/14/101/14 на суму 923 966,47 грн,
- №294/14/101/15 на суму 1 334 304,06 грн,
- №294/14/101/16 на суму 928 341,92 грн,
- №294/14/101/17 на суму 1 149 727,46 грн,
- №294/14/101/18 на суму 744 003,91 грн,
- №294/14/101/19 на суму 1 396 731,10 грн,
- №294/14/101/20 на суму 1 026 299,94 грн,
- №294/14/101/21 на суму 1 247 557,16 грн,
- №294/14/101/22 на суму 1 688807,54 грн,
- №294/14/101/23 на суму 1 416 785,81 грн,
- №294/14/101/24 на суму 1 169 675,77 грн,
- №294/14/101/25 на суму 835 315,49 грн,
- №294/14/101/26 на суму 1 363 396,70 грн,
- №294/14/101/27 на суму 1 141 614,49 грн,
- №294/14/101/28 на суму 1 218 969,70 грн,
- №294/14/101/29 на суму 1 194 520,31 грн,
- №294/14/101/30 на суму 1 588 352,87 грн (а.с. 27-56).
Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Згідно з п. 5.16 договору приймання наданих послуг замовником здійснюється спільною комісією замовника, військової частини (отримувача виробів) та виконавця на території виконавця. При прийманні наданих послуг комісія керується вимогами документації, визначеної в п. 2.1 договору і умовами цього договору. За результатами приймання наданих послуг комісія складає та підписує акт приймання наданих послуг (додаток 4 до договору), який надається на адресу замовника та виконавця для затвердження. Зобов`язання виконавця по наданню послуг за договором вважається виконаним в повному обсязі після підписання комісією акту приймання наданих послуг (додаток 4 до договору).
Як вбачається з матеріалів справи, у вищевказаних актах зазначено, що ремонт виконаний якісно та у повному обсязі, виріб випробуваний та перевірений, технічний стан виробу відповідає вимогам нормативно-технічної документації на видачу з ремонту, а також зазначено, що вироби передані представнику замовника.
Вказані акти приймання наданих послуг з заводського ремонту за технічним станом виробів підписані представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб.
Зважаючи на умови договору та з огляду на відсутність зауважень щодо виконаних позивачем робіт, колегія суддів вважає, що роботи (послуги) на загальну суму 34 668 881,44 грн відповідно до актів приймання наданих послуг з заводського ремонту за технічним станом виробів вважаються наданими позивачем, прийнятими відповідачем без будь-яких зауважень та такими, що підлягають оплаті.
При цьому, доводи апелянта, який зазначає, що позивач виконав у повному обсязі зобов`язання за договором лише 09.11.2015, тобто після закінчення терміну дії договору, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Згідно з ч. 2 ст. 622 Цивільного кодексу України, у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес, боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.
З огляду на прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт після закінчення строку дії договору без зауважень та враховуючи відсутність доказів відмови відповідача від їх прийняття, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на неможливість взяття відповідачем бюджетних зобов`язань за договором, а отже і здійснення їх оплати.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта, який стверджує, що зобов`язання відповідача оплатити надані послуги за договором не настало, оскільки в порушення умов договору надані послуги з ремонту не були надані в термін до 31.12.2014, посилаючись при цьому на ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що її приписи застосовуються лише тоді, коли за таких умов у боржника об`єктивно відсутня можливість виконати зобов`язання і коли ця відсутність спричинена простроченням кредитора.
Однак, відповідачем не доведено, яким чином виконання позивачем своїх зобов`язань за договором після 31.12.2014 унеможливило здійснення відповідачем оплати за надані послуги.
При цьому, апелянт помилково зазначає, що кінцевою датою строку дії договору є 30.12.2014, оскільки з матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою №4 від 30.12.2014 сторони погодили продовжити термін дії договору до 31.03.2015, а тому твердження відповідача про можливість взяття бюджетних зобов`язань лише протягом бюджетного 2014 року, тобто до завершення строку дії договору (31.12.2014), не відповідає дійсним обставинам справи.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2016 у справі №915/329/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.02.2017, у позові заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП «МБТЗ» про стягнення 6 596 974,79 грн штрафних санкцій за прострочення повернення попередньої оплати та за прострочення терміну виконання зобов`язання з надання послуг за договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/101 від 20.11.2014 відмовлено повністю.
Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що саме замовником було порушено встановлені договором строки поставки виробів в ремонт (датою передачі 27 одиниць БТР-80 було 19.03.2015, а не 23.11.2014, як обумовлено договором), при цьому вина ДП«МБТЗ» у простроченні виконання зобов`язань з ремонту техніки в межах визначеного Міністерством оборони України строку (з 21.12.2014 по 02.03.2015) є недоведеною.
Враховуючи зазначене, у даному випадку мало місце прострочення виконання своїх зобов`язань саме зі сторони Міністерства оборони України і цей факт у розумінні приписів статті 35 ГПК України не потребує повторного доведення при вирішенні даного спору.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд також правомірно відхилив посилання відповідача на положення п. 4.3 договору, яким передбачено повернення рахунків без оплати при наданні документів на оплату після закінчення строку дії договору.
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до п. 4.4. договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 11.12.2014) сторони погодили, що за письмовим погодженням між сторонами, відповідно до належним чином оформленого Рішення Міністра оборони України, замовник має право здійснювати попередню оплату в розмірі 90 відсотків від суми договору на строк до 20 грудня 2014 року згідно абзацу 2 пункту 2 постанови КМУ від 23.04.2014 №117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами). Виконавець у строк до 20.12.2014, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на користь позивача було здійснено попередню оплату за договором на загальну суму 34 029 575,40 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками (а.с. 25-26).
Відповідно до п. 4.1 договору замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом 30 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оскільки акти приймання наданих послуг із заводського ремонту за технічним станом виробів були підписані замовником у період з 14.04.2015 по 09.11.2015, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 4.1 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті вартості виконаних робіт на момент розгляду справи настав.
Однак, як стверджує позивач та підтверджує відповідач, останній в порушення умов договору за виконані роботи (надані послуги) на загальну суму 34 668 881,44 грн у повному обсязі не розрахувався, здійснивши лише попередню оплату на загальну суму 34 029 575,40 грн.
Отже, заборгованість Міністерства оборони України перед ДП «МБТЗ» за договором про закупівлю послуг за державні кошти №294/14/101 від 20.11.2014 становить 639 306,04 грн.
При цьому, місцевим господарським судом правомірно відхилено посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу відсутності обов`язку здійснювати розрахунки за виконані роботи, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів, доказів відмови у фінансуванні на оплату виконаних робіт відповідач суду також не надав.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, щодо відповідальності за порушення зобов`язань.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідача про неможливість здійснення оплати виконаних робіт через відсутність бюджетного фінансування, оскільки на підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.
Аналогічну правову позицію викладено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004, а також у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446.
Відповідно до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що доказів оплати виконаних робіт відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 639 306,04 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/5618/16 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Міністерства оборони України має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладається на апелянта.
Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/5618/16 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/5618/16 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/5618/16 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук