ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017 р. Справа № 917/1068/17

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", вул.Л.Толстого, 87, м.Лубни, Полтавська область, 37500

до Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова, 17, м.Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 616 631,79 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 616 631,79 грн., яких 274 177,01грн. - інфляційні, 306 963,17грн. - пеня, 35 491,61грн. - 3% річних нарахованих позивачем за несвоєчасну оплату за публічного договору розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання № 1-Т-Е від 14.01.2016 р. до умов Типового договору розподілу природного газу, затв. постановою НКПЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Представник відповідача в судовому засіданні прохав суд оголосити перерву в розгляді справи для надання можливості надати додаткові докази.

Оскільки відповідач мав достатньо часу з дати порушення провадження у справі надати суду додаткові докази, однак таким правом не скористався, у суду відсутні підстави для оголошення перерви в розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні, в обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, в своїх запереченнях не погоджується з вимогами позивача стосовно стягнення штрафних та фінансових санкцій після 11.05.2017р., а також посилається на наявність виконавчих проваджень з примусового виконання наказів господарського суду Полтавської області по справах №917/92/17, №917/214/17 та №917/386/17 та арешт коштів боржника, що блокує господарську діяльність підприємства.

Крім того, в своєму відзиві на позовну заяву відповідач прохав суд залучити до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Згідно ст. 27 ГПК України якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області оскільки рішення по даній справі не може вплинути на права і обов'язки останнього.

17.08.2017р. відповідач надав клопотання про зменшення розміру пені на 90 % в зв'язку з тим, що застосування штрафних санкцій може призвести до погіршення його і так вкрай тяжкого фінансового стану.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення даного клопотання заперечує.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

За змістом ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду що набуло законної сили, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, тому, що їх істинність вже встановлено у рішенні і не має необхідності встановлювати їх знову.

В рішеннях Господарського суду Полтавської області від 04.04.2017 року по справі № 917/92/17, від 30.03.2017 року по справі № 917/214/17 та по справі № 917/386/17 від 11.04.2017 року, які набрали законної сили було встановлено наступне:

-14.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (позивачем) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (відповідачем, споживачем) було укладено публічний договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання № 1-Т-Е (надалі - Договір);

- пунктом 2.1. публічного договору розподілу природного газу, передбачено, що Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені Договором;

- позивач свої зобов'язання згідно Договору виконав, надавши відповідачу протягом грудня 2016року - лютого 2017року послуги з розподілу природного газу, а відповідач прийняв послуги в повному обсязі, що підтверджено підписаними актами надання послуг розподілу природного газу №1050 від 31.12.2016р., №1051 від 31.12.2016р., №1052 від 31.12.2016р., №176 від 31.01.2017р. та №373 від 28.02.2017р.;

- відповідно до вимог пункту 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку.

- відповідач свої зобов"язання, щодо оплати послуг за поставку газу вчасно та в повному обсязі не виконав.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.04.2017року по справі №917/92/17 з відповідача стягнуто 1 609 084,13грн. - основного боргу за грудень 2016р. (за актом №1050 від 31.12.2016р.), 126 193,50грн. - пені,13 520,71грн. - 3% річних за період з 10.01.2017 року по 31.03.2017 року та 26 231,98грн. - судового збору ( а.с.7-9).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.03.2017року по справі № 917/214/17 з відповідача стягнуто 2 315 875,42 грн. - основного боргу за січень 2017р. (за актом № 176 від 31.01.2017р.), 89 170,66грн. - пені, 9 554,00грн. - 3% річних за період з 10.02.2017 року по 29.03.2017 року та 36 056,10 грн. - судового збору (а.с.10-13).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.04.2017 року по справі № 917/386/17 з відповідача стягнуто 1 707 119,17грн. - основного боргу за лютий 2017р. (за актом №373 від 28.02.2017р.), 41 951,59грн. - пені, 4 494,81грн. - 3% річних за період з 10.01.2017року по 07.04.2017 року та 27 348,59грн. - судового збору (а.с.16-17).

Оскільки відповідачем не своєчасно було сплачено основний борг за грудень 2016 року, січень 2017р. та лютий 2017р., присуджений до стягнення за рішеннями господарського суду Полтавської області по справах №917//92/17, №917/214/17, №917/386/17 позивачем заявлено до стягнення 306 963,17грн. - пені, 35 491,61грн. - 3% річних за період з 03.04.2017р. по 26.06.2017р.) та 274 177,01грн. - інфляційних за період з 10.01.2017р. - 31.05.2017р. (розрахунок здійснено по кожному акту окремо, а.с.17-22).

Судом встановлено, що заявлені у даному позові вимоги про стягнення пені, річних та інфляційних стосуються іншого, наступного періоду, ніж у справах №917//92/17, №917/214/17, №917/386/17 та не були предметом їх розгляду.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Статтею 712 (ч. 1,2) ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України отриманий від позивача природний газ не оплатив в повному обсязі у встановлені строки. Дана обставина відповідачем не спростована належним доказами.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на безпідставність нарахування позивачем штрафних та фінансових санкцій після 11.05.2017р. є необґрунтованими, оскільки, ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз"яснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем на підставі п. 8.2. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- пеня в сумі 306 963,17грн. за періоди: з 03.04.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за грудень 2016року), з 30.03.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за січень 2017року), з 08.04.2017р. по 26.06.2017р. ( за зобов'язаннями за лютий 2017 року);

- 3% річних в сумі 35 491,61грн. за періоди: з 03.04.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за грудень 2016року), з 30.03.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за січень 2017року), з 08.04.2017р. по 26.06.2017р. ( за зобов'язаннями за лютий 2017 року);

- інфляційні в сумі 274 177,01грн. за періоди: з 10.01.2017р. по 31.05.2017р. (за зобов'язаннями за грудень 2016року), з 10.02. 2017р. по 31.05.2017р. (за зобов'язаннями за січень 2017року), з 10.03.2017р. по 31.05.2017р. ( за зобов'язаннями за лютий 2017 року).

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов"язання, вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає правомірними, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У даному випадку, враховуючи відсутність належного документального обґрунтування, усі обставини справи у їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення пені, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

За приписами статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставивши відповідачу газ за договором № 1-Т-Е від 14.01.2016р. в період з грудня 2016р. по лютий 2017р., тоді як відповідач коштів за газ в повному обсязі не сплатив, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, 37500, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого, 87, м.Лубни, 37500, ) заборгованість в розмірі 616 631,79 грн. з яких 274 177,01грн. - інфляційні, 306 963,17грн. - пеня, 35 491,61грн. - 3% річних та витрати на сплату судового збору в розмірі 9 249,50грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.08.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.