ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 910/19434/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідача,
суддів:Демидової А.М.,
Шевчук С.Р.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року
у справі№ 910/19434/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод"
до відповідачів1) Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" 2) Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаОСОБА_4
провизнання положень договору нікчемними
за участю представників:

позивача - не з'явились

відповідачів - 1) Западнюк М.А.

2) не з'явились

третьої особи - не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" та Приватного акціонерного товариства "Фаворит Компані" про визнання нікчемним положень пункту 3.4 кредитного договору № 1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 року та визнання припиненими правовідносин поруки, що виникли на підставі договору № 1-0381/13/11-Р від 07.10.2013 року внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року (суддя Головатюк Л.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року (у складі колегії суддів: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів: Алданової С.О., Зубець Л.П.), в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод", посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовий захист майнових інтересів осіб, названих у статті 1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 20 Господарського кодексу України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з'ясувати, зокрема, підстави для визнання його недійсним, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.10.2013 року між відповідачем 1 - Публічним акціонерним товариством "Банк Форум", як кредитором, та відповідачем 2 - Приватним акціонерним товариством "Фаворит Компані", як позичальником, укладено кредитний договір №1-0012/13/16-KL, згідно якого кредитор, на умовах, визначених цим договором, відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає позичальнику кредитні кошти окремими частинами на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим договором граничної суми коштів, а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на його користь проценти та комісії в розмірах, в строки (терміни) і на умовах, визначених цим договором. Протягом всього періоду дії цього договору максимальна заборгованість позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 10 000 000 грн.

У пункті 1.5. договору сторони домовились про те, що в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором кредитор укладає/приймає договори поруки, іпотечні договори та договори застави, зокрема, з Товариством з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" (пп.1.5.1 кредитного договору), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Девелопмент Компані", ОСОБА_4 тощо. За користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього договору в розмірі 20,5 %.

Відповідно до умов пункту 3.4. цього кредитного договору у разі:

- порушення (невиконання або неналежного виконання) позичальником обов'язків, передбачених п.п.5.2.3. (а), (б), (е), (g), 5.2.11, 5.2.12., 5.2.13., 5.2.14., цього договору і/або у разі порушення відповідною особою, що виступає поручителем позичальника згідно п. 1.5. договору, будь-якого з аналогічних обов'язків за відповідним договором поруки, розмір процентної ставки, встановлений згідно п.3.2. цього договору, збільшується на 2% річних;

- порушення (невиконання або неналежне виконання) позичальника та/або ДП "Фаворит ОПТ" АТЗТ "Фаворит" та/або юридичних осіб, що виступають поручителям позичальника згідно п. 1.5. цього договору, обов'язків, передбачених п. 5.2.6. договору, розмір процентної ставки, встановлений згідно п. 3.2. цього договору, збільшується на 5% річних. Про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, кредитор письмово повідомляє позичальника. Сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього договору, та сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом в межах кредитного ліміту.

21.10.2013 року між відповідачами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, яким сторони виклали пункт 3.2 у наступній редакції: "За користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього договору в розмірі 20,5 %. В період з 21 жовтня 2013 року по 03 листопада 2013 року (включно) за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою в розмірі 19% річних".

На виконання умов пункту 1.5 кредитного договору, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, укладено ряд договорів поруки, у тому числі 07.10.2013 року між відповідачем 1 - Публічним акціонерним товариством "Банк Форум", як кредитором, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод", як поручителем, укладено договір поруки №1-0381/13/11-Р, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за належне та своєчасне виконання ПАТ "Фаворит Компані" у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором №1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 року, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. З підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-яку зміну кредитного договору (як-то: зміну розміру ліміту кредитування, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобов'язань та ін.), внаслідок якої, в тому числі, може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя, але за умови, що при такій зміні кредитного договору обсяг відповідальності поручителя не буде перевищувати двократного розміру відносно первинного обсягу відповідальності поручителя, зазначеного в статті 2 цього договору. Відповідальність у збільшеному обсязі поручитель приймає на себе в повному обсязі та на умовах солідарності з боржником. Отримання додаткової згоди поручителя на зміну кредитного договору на умовах, зазначених в цьому пункті договору, не є обов`язковим. Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за порушення зобов`язань за кредитним договором будь-яким новим боржником у випадку переведення боргу за кредитним договором на підставах, передбачених законодавством та/або у випадку припинення юридичної особи-боржника за кредитним договором. У разі порушення боржником забезпечених порукою згідно з договором зобов'язань за кредитним договором поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а кредитор, відповідно, має право звернутись з вимогою про повне або часткове виконання будь-якого із забезпечених порукою зобов'язань як до боржника та поручителя разом, так і до будь-кого з них окремо.

Згідно пункту 1.2 договору поруки поручитель підтверджує, що має копію кредитного договору з усіма додатками, змінами та доповненнями, вичерпно ознайомлений зі змістом кредитного договору та засвідчує повне розуміння і відсутність будь-яких заперечень до його змісту.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки порука за цим договором забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань боржника за кредитним договором, а саме:

- повернення кредиту в сумі 10 000 000 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше " 03" жовтня 2014 року, або протягом іншого строку/в інший термін дострокового погашення кредиту у випадках, передбачених кредитним договором;

- сплату процентів за користування кредитом в гривні в розмірі 20,5% процентів річних з можливим збільшенням їх розміру на 2% та/або 5% процентів річних без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених кредитним договором, зокрема, внаслідок порушення боржником відповідних своїх обов'язків за кредитним договором;

- сплату комісій у розмірі, в строки (терміни) та в порядку, визначених кредитним договором;

- сплату можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної кредитним договором;

- відшкодування витрат кредитора, пов'язаних зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

18.04.2014 року відповідач - 1 звернувся до позивача з вимогою про виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, в якій вказав, що заборгованість позичальника за простроченими процентами за користування кредитними коштами становить 94 386,21 грн., та вимагав протягом 3-х робочих днів від дати отримання вимоги погасити заборгованість боржника за кредитним договором.

Листом № 5778/32 від 18.08.2014 року Публічне акціонерне товариства "Банк Форум" повідомило ПАТ "Фаворит Компані" про порушення зобов'язань перед банком за кредитним договором №1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 року та про виникнення заборгованості станом на 14.08.2014 року в розмірі 438 870,87 грн. Також в даному листі банк повідомив про збільшення процентної ставки на 2 % по кредитному договору, починаючи з 01.08.2014 року, в зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань по сплаті кредиту.

08.09.2014 року відповідач - 1 звернувся до позивача з вимогою про дострокове виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, у якій повідомив, що станом на 05.09.2014 року заборгованість позичальника перед банком становить 10 688 322,93 грн., у т.ч. 10 000 000 грн. строкова заборгованість за кредитом, 36986,30 грн. строкова заборгованість за процентами, 626 679,09 грн. прострочена заборгованість за процентам, 19 929,60 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів. 11.04.2014 року та 18.04.2014 року банком направлено на адреси боржника та поручителя вимоги про сплати простроченої суми боргу у розмірі 94 386,21 грн., які станом на 05.09.2014 року не виконані, у зв'язку з чим на адресу боржника направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредитному договору. За вказаних обставин, банк вимагав протягом 7 робочих днів від дати відправлення даної вимоги сплатити загальну суму заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що пункт 3.4. кредитного договору є нікчемним, оскільки надає право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки, що суперечить приписам частини 3 статті 1056-1 Цивільного кодексу України. Також позивач вказав, що банком внаслідок порушення відповідачем - 2 (позичальником) зобов'язань за кредитним договором змінено процентну ставку з 20,5 % до 22,5 %, у зв'язку з чим збільшився обсяг відповідальності поручителя, тобто позивача перед банком, що є підставою для припинення поруки відповідності до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову відповідач - 1 послався на те, що умови кредитного договору не суперечать положенням статті 1056-1 ЦК України, оскільки встановлені три фіксовані розміри процентної ставки, яка підлягає застосуванню у визначених кредитним договором випадках, а, укладаючи договір поруки, позивач погодився зі всіма його умовами, у тому числі і щодо можливості збільшення розміру процентної ставки. Також вказав на пропуск позивачем позовної давності і просив застосувати наслідки її спливу.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд, з позицією якого погодилась апеляційна інстанція, вказав на відсутність підстав для визнання нікчемним пункту 3.4. кредитного договору у зв'язку з невиконанням позивачем обов'язку, в силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України та статті 204 Цивільного кодексу України, щодо надання доказів невідповідності їх нормам права. З аналогічних підстав господарські суди попередніх інстанцій вказали про необгрунтованість позовних вимог про визнання припиненими правовідносин за договором поруки.

При вирішені даного спору судами попередніх інстанцій встановлено, що права й обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі кредитного договору №1-0012/13/16-KL від 04.10.2013 року та договору поруки №1-0381/13/11-Р від 07.10.2013 року.

Як зазначалось вище, умовами кредитного договору передбачено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою та встановлюється в розмірі 20,5% річних (п.3.2 кредитного договору). Проте, у абзаці 2 пункту 3.1 вказано, що розмір процентів, що нараховуються за цим договором, може бути збільшений без укладення відповідного договору про внесення змін, внаслідок порушення позичальником своїх обов'язків у випадках, передбачених п. 3.4 цього договору, в той час як згідно пункту 3.4 кредитного договору у разі порушення позичальником або поручителем перелічених неплатіжних зобов'язань, розмір фіксованої процентної ставки збільшується на 2% або на 5%. При цьому, сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин (умов) та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього договору, сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом.

При цьому про факт збільшення розміру процентної ставки в рамках цього пункту договору, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, кредитор письмово повідомляє позичальника, тобто договором встановлено три фіксовані ставки сплати процентів за кредитним договором: перша - 20,5% при належному виконанні позичальником умов договору (неплатіжних зобов'язань); 22,5% - у випадку порушення виконання п.п.5.2.3. (a, b, e, g), п.п. 5.2.11-5.2.14; 25,5% - у випадку порушення п.5.2.6 цього договору.

Водночас, позивач, стверджуючи про нікчемність умов пункту 3.4 кредитного договору, помилково вказав на відсутність такої згоди сторін, оскільки сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури і такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. При цьому, встановлення у кредитному договорі трьох фіксованих процентних ставок, в залежності від належності виконання зобов'язань за договором, не суперечить положенням частини 3 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, а тому суди попередніх інстанцій правильно вказали про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання нікчемними положень пункту 3.4 кредитного договору.

Разом з тим, статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини 2 статті 215 цього ж Кодексу нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин 2, 3 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Правові наслідки недійсності кредитного договору, а також недійсності договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, визначаються Цивільним кодексом України.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Крім того, в силу статей 6, 627, 629, частини 1 статті 653 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого укладення договору є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документа.

Таким чином, виходячи зі здійсненого аналізу матеріалів справи і норм цивільного законодавства, суди попередніх інстанцій за результатами дослідження оспорюваного позивачем пункту кредитного договору дійшли вірного висновку про безпідставність позовних вимог за наявності вільного волевиявлення сторін у викладенні умов пункту 3.4. кредитного договору на власний розсуд.

Крім того, судами правильно вказано про безпідставність позовних вимог щодо визнання припиненими правовідносин поруки, які виникли на підставі договору поруки.

Так, частиною 1 статті 546 і статтями 553, 554 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні відносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Частинами 1, 2 статті 598 та частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (висновки Верховного Суду України від 01.07.2013 року, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України за перше півріччя 2013 року).

Разом з тим, у пункті 1.2. договору поруки передбачено, що поручитель підтверджує, що має копію кредитного договору з усіма додатками, змінами та доповненнями, вичерпно ознайомлений зі змістом кредитного договору та засвідчує повне розуміння і відсутність будь-яких заперечень до його змісту, а пунктом 1.1. цього ж договору передбачено, що з підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-яку зміну кредитного договору (як-то: зміну розміру ліміту кредитування, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобов'язань та ін.), внаслідок якої, в тому числі, може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Крім того, як зазначалось вище, в пункті 3.4. кредитного договору сторони домовились, що у разі порушень зобов'язань збільшується розмір процентної ставки, встановлений згідно пункту 3.2. цього договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки за цим договором порука забезпечує в повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань боржника за кредитним договором, зокрема сплату процентів за користування кредитом в гривні в розмірі 20,5% процентів річних з можливим збільшенням їх розміру на 2% та/або 5% процентів річних без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених кредитним договором, зокрема, внаслідок порушення боржником відповідних своїх обов'язків за кредитним договором.

Відтак, судами попередніх інстанцій правильно спростовано доводи позивача про те, що проценти за кредитним договором не можуть збільшуватися та відсутність його згоди на збільшення процентної ставки, оскільки укладаючи договір поруки, поручитель надав згоду на зміну (збільшення) процентної ставки, а тому збільшення процентної ставки на 2% не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (стаття 32 Господарського процесуального кодексу України). Статтею 34 цього ж Кодексу визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, всупереч вказаним приписам норм процесуального права, позивач не надав господарським судам попередніх інстанцій доказів, які підтверджують наявність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Відтак, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову за наявності доказів надання позивачем згоди на будь-яку зміну кредитного договору, в тому числі зміну розміру процентної ставки, та не доведення наявності підстав припинення договору поруки. При цьому, також відповідає вимогам закону висновок господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування заявленого відповідачем - 1 строку позовної давності, оскільки наявні самостійні підстави для відмови у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та вільного тлумачення правових норм, а тому до уваги не беруться.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів ґрунтуються на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду, в зв'язку з чим підстав для скасування рішення і постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіївський маслозавод" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 року у справі №910/19434/16 залишити без змін.

Головуючий суддяС.В. Владимиренко
СуддіА.М. Демидова
С.Р. Шевчук