ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2017 р. Справа № 925/701/17

Господарський суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "АЗОТ", м.Черкаси

про стягнення 8143,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 1847,86 грн. 3% річних та 6295,52 грн. втрат внаслідок інфляції за невиконання грошових зобовязань по договору поставки від 19.05.2016 № 272-411.

17.07.2017 представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача за період з 02.03.2017 по 14.07.2017 - 2571,77 грн. 3% річних та 13249,13 грн. втрат внаслідок інфляції.

Представник позивача в судове засідання 10.08.2017 не зявився.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні погодився з позовними вимогами у повному обсязі, а також із вимогами, викладеними в заяві від 14.07.2017 р. № 2920.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки від 19.05.2016 № 272-411 за період з 02.03.2017 по 14.07.2017.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ч.1 ст.181 Господарського кодексу (далі ГК) України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2016 між сторонами було укладено договір поставки № 272-411, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупця насосне обладнання (далі Товар), а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити таке обладнання (далі Договір) (а.с.21-26).

29.11.2016 до Договору сторонами було підписано Додаткову угоду № 1, де були змінені умови розрахунків за поставлену продукцію. А саме, п. З Додаткової угоди було викладено в такій редакції: «Покупець проводить оплату за продукцію в розмірі 100% від загальної вартості продукції на протязі 10 (десяти) календарних днів після надходження продукції на склад ПАТ «АЗОТ» (а.см.27-28).

06.12.2016 відповідачу на підставі видаткової накладної № 2493 позивачем було поставлено Товар - насосне обладнання в кількості 4 шт. на загальну суму 23 1 776.62 грн. (а.с.30).

Доказів наявності претензій щодо кількості та якості Товару, відповідачем не подано .

Відповідно до умов Додаткової угоди № 1 строк оплати за поставлений товар мав бути здійснений 17.12.2016.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Позивач звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про захист порушеного права. Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/129/17 присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» 231 776.62 гри. основного боргу. 1 351,99 грн. 3% річних, 2 549,54 грн. інфляційних втрат за прострочення розрахунків на підставі Договору №272-411 від 19.05.2016 та 3 534.96 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 у справі № 925/129/17 рішення суду залишено буз змін.

За приписами ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Доказів виконання відповідачем вищевказаного рішення до суду не подано.

Зобовязання у відповідності з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів здійснення розрахунків відповідач суду не надав.

Ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір нарахованих позивачем відповідачу 3% річних за період з 02.03.2017 по 14.07.2017 (134 кал.дні) становить 2571 грн. 77 коп. (231776,62 грн. х 3% : 365 х 134).

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Розмір втрат внаслідок інфляції за період з 02.03.2017 по 14.07.2017 відповідачу нараховано в сумі 13249 грн. 13 коп. (134 дні) (231776,62 грн. х 101,40% : 100 231776,62 грн.).

Розмір нарахувань штрафних санкцій відповідачем не оспорюється.

Контррозрахунок відповідачем до суду не поданий.

Доказів здійснення платежів на виконання грошових зобовязань відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивач довів свої позовні вимоги, які підлягають до повного задоволення. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2571,77 грн. 3% річних та 13249,13 грн. втрат внаслідок інфляції за невиконання грошових зобовязань по договору поставки від 19.05.2016 № 272-411 за період з 02.03.2017 по 14.07.2017.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути 2571,77 грн. 3% річних; 13249,13 грн. втрат внаслідок інфляції та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору з Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" (, вул. Героїв Холодного Яру (Першотравнева),72, м. Черкаси, 18014) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівест" (, вул. Г. Хоткевича, 1 оф. 199, м. Київ, 02094).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 денного строку в порядку, визначеному ГПК України з дня складення і підписання повного тексту рішення.

Рішення складено 14.08.2017

Суддя В.В.Єфіменко