ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" серпня 2017 р.Справа № 924/639/17

Господарський суд Хмельницької області у складі cудді Гладія С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „СК Бужок", с. Митинці, Красилівського району, Хмельницької області

до малого приватного підприємства фірми „Ерідон", с. Княжичі, Києво-Святошинського району, Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю „Торг агро Сольюшн", м. Щепетівка, Хмельницької області

про визнання недійсним договору застави майбутнього врожаю № 10 від 10.06.2016 року

Представники сторін:

від позивача: Вознюк Р. П. - за довіреністю № 60 від 06.03.2017 року

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Шуляк Д. В. - за довіреністю № б/н від 01.06.2017 року

В судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи :

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просить визнати недійсним договір застави майбутнього врожаю № 10 від 10.06.2016 року укладений між МПП фірмою „Ерідон", ТОВ „СК Бужок" та ТОВ „Торгагро Сольюшн".

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що директором товариства, в порушення розділу 7 Статуту товариства, підписано спірний договір з перевищенням наданих йому Статутом товариства повноважень. Зазначає також, що загальні збори, до компетенції яких належить затвердження договорів (угод), що перевищують суму 5000000 грн. вказану в Статуті товариства не надавали повноважень директору на укладання спірного договору. Посилається також на те, що спірний договір в подальшому товариством не схвалено, будь-яких дій спрямованих на виконання оспорюваного договору товариством не вчинялось, на підставі наведеного просить позов задоволити.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечує. Посилається на те, що ні положення нормативних актів, ні статут ТОВ „СК Бужок" не містять заборони чи обмежень директора товариства на укладення договорів застави , як способу забезпечення третьою особою своїх зобов'язань. Підписуючи договір застави представник МПП Фірми „Ерідон" не знав і не міг знати про наявність обмежень щодо укладення договорів директором ТОВ „СК Бужок"

Згідно з пунктами 7.12-7.14 Статуту ТОВ „СК Бужок" передбачено, що Генеральний директор (директор) має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, приймати рішення щодо питань поточної діяльності товариства, та без довіреності діяти від імені товариства. Жодних обмежень щодо повноважень Генерального директора (директора) виступати майновим поручителем за зобов'язаннями третіх осіб, статут ТОВ „СК Бужок" не містить. Відповідно, укладаючи спірний договір застави, директор товариства діяв у межах своїх повноважень, тобто без їх перевищення.

Зазначає також що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що між сторонами відбувся обмін копіями статутів їх підприємств або відбулось ознайомлення Відповідача 1 із статутом як Позивача так і Відповідача 2.

Посилається на те, що спірний договір було в подальшому було схвалено Позивачем. Так, директором ТОВ „СК Бужок" на виконання пунктів 1.6 та 2.2 Договору застави, за участі представників заставодержателя було проведено огляд предмету застави, а саме полів загальною площею 488 га з посівами сої , майбутній врожай якої був переданий у заставу. Впродовж 06.09.2016 року за результатами проведених оглядів предмету застави було складено та підписано Акт огляду предмету застави (посівів сільськогосподарських культур) № 1 від 06.09.2016 року, відповідно до якого вказаними сторонами договору застави було зафіксовано факт проведення огляду та обстеження посівів сої, майбутній врожай якої було передано в заставу, визначено стан таких посіві сої та надано рекомендації щодо догляду за цими посівами. Акт огляду предмету застави № 1 від 06.09.2016 року складений саме на виконання умов договору застави майбутнього врожаю № 10 від 10.06.2016 року, з тих підстав, що між позивачем та відповідачем1 не укладалось будь-яких інших договорів щодо вказаного майбутнього врожаю, крім вказаного договору застави. Відповідно. Дії виконавчого органу товариства (позивача - заставодавця) з виконання умов договору застави, по складанню Акту огляду предмету застави (посівів сільськогосподарських культур) за № 1 від 06.09.2016 року, дають всі підстави вважати Договір застави майбутнього врожаю № 10 від 10.06.2016 року схваленим ТОВ „СК Бужок". На підставі викладеного просить в позові відмовити.

Відповідач 1 в судові засідання 27.07.2017 року та 09.08.2017 року не з'явився, на адресу суду 09.08.2017 року надіслав клопотання в якому просить оголосити перерву у судовому засіданні, з посиланням на те, що Вищим господарським судом України, розглядається аналогіча (однакова справа) щодо визнання аналогічного договору застави майбутнього врожаю недійсним в справі № 924/336/17 за позовом ТОВ „Агрофірма Оршівська" до таких самих відповідачів. Представник МПП фірми „Ерідон" буде представляти інтереси товариства у Вищому господарському суді України, а інший юрист підприємства знаходиться на тривалому лікарняному, що не дозволяє Відповідачу1 направити іншого представника в судове засідання. Враховуючи викладене, просить суд, з метою прийняття рішення, яке буде базуватись на однаковому застосування судами всіх рівнів діючого законодавства при регулюванні однакових правовідносин та з метою дотримання однаковою правової позиції та судової практики при розгляді аналогічних справ не проводити подальший розгляд справи до вирішення Вищим господарським судом України аналогічної справи та не проводити подальший розгляд справи без повноваженого представника МПП Фірма „Ерідон".

Судом клопотання позивача розглянуте та залишається без задоволення з врахуванням наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст. 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 Постанови № 11 від 17.10.2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення", розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи „Федіна проти України" від 02.09.2010р., „Смірнова проти України" від 08.11.2005р., „Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., „Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі „Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі „Смірнова проти України").

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що відповідач в процесі розгляду справи 27.07.2017 року та 09.07.2017р. не скористався всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами у судовому засіданні.

Відповідач 2 в судових засіданнях проти задоволення позову не заперечує.

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

ВСТАНОВИВ :

Наказом ТОВ „СК Бужок" № 1-Н від 30.12.2013 року, „Про призначення на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю „СК Бужок" ОСОБА_3" введено штатну одиницю (посаду) - Директор (п. 1 Наказу)., призначено на посаду директора ОСОБА_3 (п. 2 Наказу), надано директору товариства право першого підпису, а його права та обов'язки обмежено Статутом та рішеннями Учасників ТОВ „СК Бужок" (п. 3 Наказу).

Загальними зборами Учасників ТОВ „СК Бужок". Протокол № 5 від 10.02.2016 року затверджено нову редакцію Статуту ТОВ „СК Бужок".

У пункті 1.3 Статуту зазначено, що Товариство має статус юридичної особи відповідно до чинного законодавства України.

Для забезпечення мети своєї діяльності Товариство має право від свого імені укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права і нести обов'язки , бути позивачем і відповідачем в суді, господарському суді. (п. 1.7 Статуту).

Вищим органом управління Товариством, згідно пункту 1.7 Статуту, є Загальні збори Учасників. Учасники правомочні приймати рішення з будь-яких питань діяльності Товариства.

До компетенції загальних зборів, серед іншого, належить і погодження (попереднє) укладення Генеральним директором / іншими членами дирекції - у випадку надання останніми таких повноважень / (директором) господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00 (п'ять мільйонів) гривень, або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв)) незалежно від сум цих угод. (ч. „м" п. 7.2 Статуту).

Відповідно до п. 7.10 Статуту, у Товаристві рішенням Загальних зборів Учасників створюється виконавчий орган: колегіальний - дирекція на чолі з Генеральним директором, або одноособовий орган - директор. Виконавчий орган Товариства діє згідно положень цього Статуту.

Дирекція (директор) вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції Загальних зборів Учасників (п. 7.11 Статуту).

Згідно з п. 7.12 Статуту, Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для Учасників. Дирекція (директор) підзвітна Загальним зборам Учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) діє від імені Товариства в межах, встановлених Господарським, Цивільним кодексами України, Законом України „Про господарські товариства", іншим законодавством, та цим Статутом. Генеральний директор (директор) здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства на засадах єдино начальства в межах компетенції і прав. Що визначені цим Статутом та рішенням Загальних зборів Учасників.

Згідно пункту 7.14 Статуту, Генеральний директор (директор) товариства має право, в тому числі, укладати угоди, контракти, договори, інші правочини які стосуються діяльності Товариства, крім господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00 (п'ять мільйонів) гривень, або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв)) незалежно від сум цих угод, які можуть підписуватися лише за умови їх попереднього погодження з Загальними зборами Учасників.

15.07.2015 року між МПП Фірмою „Ерідон" (Постачальник) та ТОВ „Торгагро Сольюшн" (Покупець) укладено договір поставки № 1151/16/139 за умовами якого, в терміни, визначені цим Договором. Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах договору. (п. 1.1 договору).

У зв'язку з неналежним виконанням Покупцем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 1151/16/139 від 15.07.2015 року, рішенням господарського суду Київської області від 04.04.2017 року у справі № 911/529/17 задоволено частково позов МПП „Ерідон" до ТОВ „Торгагро Сольюшн" та ТОВ „Статус" та стягнуто солідарно з відповідачів 183251675,21 грн. основного боргу, 15519445,54 грн. пені, 5278290,74 грн. проценти річних та 5223701,17 грн. інфляційних втрат.

Між МПП фірма „Ерідон" (Заставодержатель), ТОВ „СК Бужок" (Заставодавець) та ТОВ „Торгагро Сольюшн" (Боржник) 10.06.2016 року укладено договір застави майбутнього врожаю № 10.

Згідно з пункту 1.1 Договору, Заставодержатель має право у разі невиконання Боржником товариством з обмеженою відповідальністю „Торгагро Сольюшн" своїх зобов'язань за Основним договором, одержати задоволення за рахунок вартості майна, заставленого на умовах, визначених цим Договором (надалі іменується „предмет застави"), переважно перед іншими кредиторами Заставодавця, що згідно цього Договору є майновим поручителем по зобов'язаннях Боржника. Під „основним договором" в цьому Договорі розуміється договір поставки № 1151/16/139 від 15.07.2015р. та Додатки № 1151/16/139/45 ззр від 06.06.2016 року, до нього, які були укладені між Заставодержателем (в Основному договорі іменується „Постачальник" та/чи „Сторона-1") та Боржником (в Основному договорі іменується „Покупець" та/чи „Сторона-2").

Відповідно до п. 1.2 Договору, розмір забезпеченої заставою вимоги згідно Основного договору складає 17080000 грн.

Строк остаточного виконання зобов'язання по Основному договору, забезпеченого заставою, встановлено до 10.11.2016р. (п. 1.5 Договору).

У випадку продовження строків виконання зобов'язань за Основним договором (шляхом укладення договорів про внесення змін до нього), дія застави, передбаченої цим Договором, зберігається до повного виконання Основного договору. (п. 1.6 Договору).

У відповідності із Законом України „Про заставу" Заставодавець передає в заставу майбутній урожай сільськогосподарських культур - соя врожаю 2016 року, далі - Предмет застави, в кількості 1708 т. (на день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраного зерна сої), орієнтовна врожайність 3,5 т/га заставною вартістю 17080000 грн., що еквівалентно 682653,87 доларів США, із розрахунку 10000 грн. на дату укладення цього договору згідно курсу продажу долара США , що склався на міжбанківському валютному ринку України і еквівалентно 399,68 дол. США за 1 тонну із земельних ділянок (полів) загальною площею 1708 га., що розташована на території наступної сільської ради, а саме: Митинецька. Загальна заставна (оціночна) вартість предмета застави складає 17080000 грн., що на день укладення цього договору становить 682653,87 доларів США. (п. 1.7 Договору).

Заставодержатель має право вимагати при простроченні оплати за основним договором, за рахунок заставленого майна, задовольняти свої вимоги у повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, а також штрафи та пені, якщо вони передбачені договором. Відшкодуванню піддягають також витрати по здійсненню забезпеченої заставою вимоги МПП Фірми „Ерідон" (п. 3.2 Договору).

При виникненні простроченої заборгованості за основним договором Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави (п. 3.3 Договору).

Згідно з п. 3.4 договору у випадку невиконання Заставодавцем розд. 2 цього договору Заставодержатель має право стягнути з нього штраф у розмірі оціночної вартості предмета застави. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлені майнові права до настання терміну повного виконання зобов'язань за Основним договором у випадках: порушення будь-яких пунктів Основного договору; припинення (реорганізації, ліквідації) Заставодавця як юридичної особи; припинення господарської діяльності Заставодавця; ухиляння від заміни предмета застави, у випадку його загибелі або пошкодження; при погіршенні фінансового становища Заставодавця.

Пунктами 3.6, 3.7 Договору передбачено, що Заставодержатель здійснює аналіз реальної ринкової вартості предмета застави та його ліквідності і має право вимагати від Заставодавця його переоцінки або заміни на більш ліквідне. У випадку, коли суми, отриманої від реалізації предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог, Заставодержатель вправі одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна Заставодавця.

Звернення стягнення на предмет застави може відбуватися відповідно до чинного законодавства будь-яким із обраних на власний розсуд Заставодержателя наступних способів: а) в позасудовому порядку: передача Заставодавцем на користь Заставодержателя права власності на предмет застави; продаж Заставодержателем предмету застави третій особі; б) звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду. Сторони погодили, що в разі порушення Боржником оплати цього або Основного договору, Заставодержатель може власними силами провести збирання заставленого врожаю та здійснити його подальшу реалізацію за ринковими цінами (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору, за рахунок коштів, що отримані внаслідок реалізації предмета застави, Заставодержатель має право задовольнити:

а) свої вимоги, що випливають із Основного договору, у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог. До сум вказаних вимог входять: несплачена сума заборгованості відповідно до умов, передбачених Основним договором, несплачені суми річних неустойки (пені, штрафів), передбачених Основним договором;

б) свої вимоги щодо відшкодування збитків, у тому числі і неотриманих доходів, що понесені Заставодержателем внаслідок неповного та/або несвоєчасного виконання Заставодавцем зобов'язань за Основним договором;

в) свої вимоги щодо отримання сум штрафів, які передбачені цим Договором, а також відшкодування збитків, завданих йому Заставодавцем шляхом невиконання або неналежного виконання умов цього Договору;

г) свої вимоги щодо відшкодування у повному обсязі витрат, понесених ним під час звернення стягнення та/або реалізації заставленого майна.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками товариств.

За сторони ТОВ „СК Бужок" договір підписаний директором товариства ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту товариства.

06.09.2016 року між МПП Фірма „Ерідон" та ТОВ „СК Бужок" складено Акт № 1 огляду предмету купівлі-продажу/застави (посівів сільськогосподарських культур)який зі сторони МПП Фірми „Ерідон" підписано ОСОБА_4, зі сторони ТОВ „СК Бужок" - ОСОБА_3

Позивач вважаючи, що директор ТОВ „СК Бужок" укладаючи договір застави майбутнього урожаю діяв з перевищенням наданих йому повноважень, звернувся з позовом до суду в якому просить визнати спірний договір недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодксу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним договору застави, укладеного позивачем ТОВ „СК Бужок" та між відповідачами МПП Фірма „Ерідон", ТОВ „Торгагро Сольюшн".

Підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У позовній заяві в якості підстави визнання недійсним договору застави позивач вказує на перевищення директором ТОВ „СК Бужок" наданих йому повноважень.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пункт 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року вказує, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Як встановлено судом, станом на дату укладення спірного договору, а саме 10.06.2016 року, у ТОВ „СК Бужок" діяв Статут (нова редакція), зареєстрований 28.03.2000 року, 30.12.2013 року за № 0000963.

Відповідно до п. 2.5 Статуту, учасником ТОВ „СК Бужок" є ОСОБА_5.

Тобто, станом на 10.06.2016 року, позивач - ТОВ „СК Бужок" в особі ОСОБА_5, був єдиним учасником цього товариства.

Відповідно до ст. 58 Закону України „Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Аналогічні положення містяться у п. 7.1 статуту ТОВ „СК Бужок".

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України „Про господарські товариства", дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень.

У п. 7.10 Статуту ТОВ „СК Бужок" визначено, що у Товаристві рішенням Загальних зборів Учасників створюється виконавчий орган: колегіальний - дирекція на чолі з Генеральним директором, або одноособовий орган - директор. Виконавчий орган Товариства діє згідно положень цього Статуту.

Дирекція (директор) вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що входять до виключної компетенції Загальних зборів Учасників (п. 7.11 Статуту).

До компетенції загальних зборів, серед іншого, належить і погодження (попереднє) укладення Генеральним директором / іншими членами дирекції - у випадку надання останніми таких повноважень / (директором) господарських договорів (правочинів) на суму, що перевищує 5000000,00 (п'ять мільйонів) гривень, або договорів (угод), заяв, згод і т.п. щодо розірвання (відмови) від укладених (чинних) договорів оренди землі (земельних часток (паїв)) незалежно від сум цих угод. (ч. „м" п. 7.2 Статуту).

Враховуючи викладене, а саме норми законодавства та положення статуту, слід відзначити, що оскільки оспорюваним договором застави від 10.06.2016 року № 10, вартість якого становить 17080000 грн., що значно перевищує 5000000,00 грн., то директор ТОВ „СК Бужок" мав право укласти вказаний договір виключно за попередньою згодою загальних зборів учасників ТОВ „СК Бужок" у вигляді відповідного рішення зборів.

Матеріалами справи не підтверджено, що Збори учасників ТОВ „СК Бужок" уповноважували директора ТОВ „СК Бужок" - ОСОБА_3, на підписання спірного договору, як того вимагає Статут товариства, в зв'язку з чим директор ТОВ „СК Бужок", підписуючи договір перевищив свої повноваження визначені у Статуті товариства щодо підписання договору, сума якого перевищує 5000000 грн.

Крім того, судом враховується, що преамбула спірного договору містить вказівку про те, що позивач в особі директора, діє на підставі Статуту. Дані обставини, свідчать про обізнаність сторін договору про повноваження директора ТОВ „СК Бужок" передбачених Статутом товариства.

Щодо посилань відповідача1 на подальше схвалення договору, яке відбулось шляхом укладення акту № 1 від 06.09.2016 року огляду посівів укладеного між МПП Фірма „Ерідон" та ТОВ „СК Бужок", судом враховується наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Тобто, наведена норма застосовується, якщо представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу права на здійснення правочину, який встановлено особою, яку він представляє, та з наступним схваленням такого правочину цією особою, яке полягає у вчиненні дій, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступні дії по „схваленню" правочину, на які посилається відповідач-1 (підписання актів), здійснювалися директором ТОВ „СК Бужок" ОСОБА_3, тобто, тією самою особою, яка підписувала оспорюваний договір.

Таким чином, з огляду на те, що акт також підписаний директором ТОВ „СК Бужок" ОСОБА_3, суд приходить до висновку про відсутність обставин щодо вчинення дій які б свідчили про прийняття до виконання спірного правочину органами чи посадовими особами позивача, в межах наданих їм повноважень, в розумінні ст. 241 ЦК України.

При цьому судом враховується, що акт огляду майна не породжує жодних прав та обов'язків для сторін, отже не може бути належним доказом, що свідчить про подальше схвалення угоди в розумінні ст. 241 ЦК України. Підписання акту не є доказом виконання договору, оскільки не є діями, спрямованими на виконання договору, а лише свідчать про фіксацію певної події, пов'язаної з договором.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

При цьому, судові витрати у справі, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4-4, 4-5, 4-7, 12, 13, 33, 34 44, 49, 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати недійсним договір застави майбутнього врожаю № 10 від 10.06.2016 року укладений між товариством з обмеженою відповідальністю „СК Бужок", с. Митинці, Красилівського району, Хмельницької області, малим приватним підприємством фірмою „Ерідон", с. Княжичі, Києво-Святошинського району, Київської області та товариством з обмеженою відповідальністю „Торгагро Сольюшн", м. Шепетівка, Хмельницької області

Стягнути з малого приватного підприємтсва фірми „Ерідон" (Київська область, Києво - Святошинський район, с. Княжичі, вул. Леніна, 46, код 19420704) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „СК Бужок" (Хмельницька область, Красилівський район, с. Митинці, вул. Центральна, буд. 83, корпус „В"; код 03785869) 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Торгагро Сольюшн" (Хмельницька область, м. Шепетівка, пров. Подільський, 20, код 39022147) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „СК Бужок" (Хмельницька область, Красилівський район, с. Митинці, вул. Центральна, буд. 83, корпус „В"; код 03785869) 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 10.08.2017 року.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу,(с. Митинці, Красилівського району, Хмельницької області, вул. Центральна,83, корп. "В")

3 - відповідачу 1(08143, с. Княжичі, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Леніна,46)

4- відповідачу 2( 30400, м. Шепетівка, Хмельницької області, пров. Подільський,20)(прост.)