номер провадження справи 9/39/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 Справа № 908/1142/17

за позовом: Державного підприємства Науково-виробниче обєднання Павлоградський хімічний завод (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, буд. 44)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр (70050, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Кам`яне, вул. Зелена, буд. 30)

про стягнення суми 331416,83 грн.

Суддя Боєва О.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 25/256-226 від 15.11.2013р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство Науково-виробниче обєднання Павлоградський хімічний завод звернулося в господарський суд Запорізької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр грошових коштів в розмірі 331416,83 грн., з яких: 234810,00 грн. сума основного боргу; 13618,98 грн. - інфляційні втрати; 3533,03 грн. 3% річних; 32492,82 грн. пеня; 46962,00 грн. штраф.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.06.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1142/17, справі присвоєно номер провадження № 9/39/17, судове засідання призначено на 05.07.2017р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.07.2017р. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено на десять днів за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 08.08.2017р. В судовому засіданні 08.08.2017р. оголошувалася перерва до 10.08.2017р.

Справу розглянуто 10.08.2017р., оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав вимоги, викладені у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору. Вказує, що відповідно до договору № 439915 від 07.05.2015р. за актом № 3/2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивачем було здійснено вибухові роботи на загальну суму 339810,00 грн. В якості передплати відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти в сумі 90000,00 грн., після підписання акту виконаних робіт сплачено суму 15000,00 грн., залишок боргу складає 234810,00 грн. Претензія щодо сплати заборгованості залишена відповідачем без відповіді та задоволення. За доводами позивача, неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді передбачених договором та законом санкцій. Також, представником позивача у судовому засіданні надано до матеріалів справи копію додаткової угоди до договору від 21.10.2016 р., якою, за поясненнями представника позивача, змінено ціну вибухових робіт.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач, зокрема, зазначає про наступне. 26.10.2016 року відповідно до даних акту №3/2016 позивачем було здійснено вибухові роботи, кількість гірничої маси визначена в розмірі 23500 метрів кубічних, загальна вартість робіт - 339810,00 грн. Протоколом №1 узгодження договірної ціни на здійснення робіт по договору №439915 від 07.05.2015 року сторонами було досягнуто згоди про розмір договірної ціни на рівні 12,50 грн. з ПДВ за один метр гірничої маси. Акт отримано відповідачем 08.11.2016 р., в акті зазначено ціну за метр без ПДВ в розмірі 12,05 грн. та визначено розмір ПДВ в сумі 56635,00 грн. При цьому, відповідач відзначає, що виходячи з узгодженої в протоколі № 1 до договору № 439915 від 07.05.2015 року ціни, вартість виконаних робіт становить 293750,00 грн., різниця складає 46060,00 грн. За твердженням відповідача, позивачем в акті 3/2016 було збільшено суму виконаних робіт на 46060,00 грн. Крім того, відповідач звертає увагу, що відповідно до п. 6.2 договору максимальний розмір куска взорваної гірничої маси по ребру не повинен бути більшим 0,8 метрів і при виході негабаритних кусків після масового вибуху не повинен перевищувати 8%. Вибухові роботи було проведено 26.10.2016 року, гірнича маса, яка була добута від вибухів передається у виробництво поступово і в ході розробки гірничої маси відповідачем було встановлено, що відповідно інструментальних замірів обсяг негабариту станом на 25.11.2016 р. склав 2375 метрів кубічних в штатному тілі. На електронну адресу позивача було направлено акт від 29.11.2016 р. та довідку про визначення розміру негабариту, який не може бути направлений у виробництво без проведення додаткових вибухових робіт. 19.05.2017 р. було складено акт про визначення негабариту після вибухових робіт, поведених 26.10.2016 р., в розмірі 6100 метрів кубічних або 26% від загального обсягу масового вибуху. За доводами відповідача, позивач не усунув неякісно виконані роботи в розмірі негабаритної гірничої маси 6100 метрів кубічних, які відповідно до протоколу узгодження ціни №1 до договору №439915 визначаються в сумі 76250,00 грн. Підтверджуючи часткову оплату виконаних згідно договору робіт в сумі 105000,00 грн., відповідач зауважує, що виникнення заборгованості обумовлено відсутністю грошових коштів та пов'язано з процесом санації ПАТ «Янцівський гранітний кар'єр», а також частково встановленням неякісного виконання вибухових робіт. Щодо нарахованих позивачем сум пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних відповідач вважає їх неправомірними та вказує, що, зважаючи на акти відповідача від 29.11.2016 р. та 19.05.2017 р., якими встановлено негабаритну гірничу масу, відповідно, зменшення ціни на 76250,00 грн., акт № 3/2016 містить неправильний розрахунок вартості робіт. Також відзначає, що позивачем неправомірно нараховано пеню відповідно до п. 7.6 договору, так як строк нарахування пені встановлюється з наступного дня невиконання п. 4.5 договору, разом з тим, договір № 439915 не містить пункту 4.5. Також, у судовому засіданні представником відповідача надано додаткові письмові заперечення (доповнення до заперечення) на позов з контррозрахунком, згідно з яким сума основного боргу складає 112500,00 грн. Щодо суми пені відповідача вказує на не визначення умовами договору строку нарахування пені. Сума 3% річних за розрахунком відповідача складає 2605,33 грн., сума інфляційних втрат 9219,07 грн. При цьому, розрахунок здійснено відповідачем виходячи із простроченої суми заборгованості в розмірі 188750,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

07.05.2015р. між Державним підприємством Науково-виробниче обєднання Павлоградський хімічний завод (Підрядником, позивачем у справі) та Публічним акціонерним товариством Янцівський гранітний карєр (Замовником, відповідачем у справі) було укладено договір № 439915 на здійснення вибухових робіт (надалі Договір), відповідно до умов якого в порядку та на умовах договору, визначених даним договором, Підрядник прийняв на себе зобовязання зі здійснення вибухових робіт на ПАТ Янцівський гранітний карєр, а Замовник зобовязався прийняти та оплатити виконані роботи (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору результатом виконаних робіт (продукцією) Позивача є підірвана гірнича маса, яка забезпечує роботу гірничо-транспортного комплексу.

Згідно із п. 4.3 Договору здача та приймання робіт оформлюється актом не пізніше 3-х (трьох) днів після виконання вибухових робіт. Оплаті підлягає вся взірвана гірнича маса, зазначена в Акті виконаних робіт.

Вартість робіт за Договором узгоджується сторонами та зазначається в Додатках до даного договору (п. 5.1 Договору). Орієнтовна сума по Договору складає 1042000,00 грн., ПДВ 20% - 208400,00 грн., всього 1250400,00 грн. (п. 5.2 Договору).

Пунктом 5.5 Договору сторонами передбачено, що при виконанні вибухових робіт Замовник здійснює 50% передплати від передбачуваного обєму вибухових робіт за 10 банківських днів до початку робіт, дата здійснення яких вказується у графіку проведення вибухових робіт.

Відповідно до п. 5.6 Договору залишок суми Замовник сплачує протягом 30-ти календарних днів з дня підписання Акта про виконання робіт. У випадку не підписання акта виконаних робіт протягом 3-х днів та відсутності мотивованої відмови у його підписання, акт виконаних робіт вважається підписаним Замовником на четвертий робочий день після отримання Акта виконаних робіт.

За визначенням п. 6.2 Договору № 439915, максимальний розмір куска взорваної гірничої маси по ребру не повинен перевищувати 0,8 метру, при цьому вихід негабаритних кусків після масового вибуху не повинен перевищувати 8%.

Згідно із п. 7.6 Договору за несвоєчасну або неповну оплату послуг Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, починаючи з наступного дня невиконання п. 4.5 даного договору, а за прострочку більш ніж 30 календарних днів сплачує штраф в розмірі 20% вказаної вартості.

Даний договір вступає в силу з моменту підписання та діє по 31 грудня 2015 р. (п. 12.1 Договору).

У випадку, якщо за 30 днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін письмово на заявила про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний рік (п. 12.2 Договору).

Судом встановлено, що, зважаючи на відсутність відповідних письмових заяв сторін, на даний час Договір є діючим.

07.05.2015р. між позивач та відповідачем підписано Протокол № 1 узгодження договірної ціни на здійснення вибухових робіт, згідно з яким сторонами було досягнуто згоди про розмір договірної ціни на виконання вибухових робіт в розмірі 12,50 грн. за метр кубічний гірничої маси з ПДВ.

26.10.2016 р. між сторонами підписано Акт № 3/2016 здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно з яким за замовленням ПАТ «Янцівський гранітний карєр» позивачем було проведено, а відповідачем прийнято без зауважень вибухові роботи на загальну суму 339810,00 грн., з ПДВ. Кількість гірничої маси визначена в розмірі 23500 метрів кубічних.

Відповідачем, на виконання п. 5.5 Договору здійснено передплату вартості робіт в загальному розмірі 90000,00 грн., що підтверджується доданими звітами по дебетовим та кредитовим операціям по рахунку від 13.10.2016 р. та 26.10.2016 р. (арк. справи 53, 54).

В подальшому, 25.11.2016р. відповідачем в якості оплати по Договору на розрахунковий рахунок позивача перераховано суму в розмірі 15000,00 грн., що підтверджується доданим звітом по дебетовим та кредитовим операціям по рахунку від 25.11.2016 р. (арк. справи 55).

За доводами позивача, станом на момент розгляду справи сума заборгованості відповідача за Договором за виконані роботи складає 234810,00 грн.

За неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором щодо дотримання строків оплати вартості виконаних вибухових робіт позивачем нараховано відповідачу суму 13618,98 грн. інфляційних втрат, суму 3533,03 грн. 3% річних, суму 32492,82 грн. пені та суму 46962,00 грн. штрафу.

Направлена позивачем на адресу відповідача претензія від 20.01.2017р. (вих. №25/247-2) щодо сплати заборгованості та нарахованих санкцій залишена останнім без відповіді та задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр грошових коштів в розмірі 331416,83 грн., в тому числі: 234810,00 грн. основного боргу, 13618,98 грн. інфляційних втрат, 3533,03 грн. - 3% річних, 32492,82 грн. пені та 46962,00 грн. штрафу, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в ст. 526 Цивільного кодексу України.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі № 439915 на здійснення вибухових робіт, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити роботу.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вказує позивач і підтверджується матеріалами справи, на виконання умов укладеного між сторонами Договору, позивачем було проведено, а відповідачем прийнято без зауважень вибухові роботи на загальну суму 339810,00 грн., що підтверджується Актом № 3/2016 здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 26.10.2016 р. (копія акту міситься в матеріалах справи - арк. справи 16).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Жодних зауважень щодо якості виконаних робіт в Акті про виконання робіт не зафіксовано. Проте, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості виконаних робіт, всупереч умов Договору та вимог закону, в повному обсязі та в обумовлений Договором строк не виконав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість за Договором.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобовязання, та факт несплати відповідачем у повному обсязі та у визначений зобовязанням термін виконаних підрядних робіт суд вважає доведеним. Доказів погашення суми боргу за прийняті від позивача вибухові роботи відповідачем суду не надано.

Як встановлено судом, вартість будівельних робіт частково сплачено в якості передплати 90000,00 грн. та 15000,00 грн. після підписання Акта здачі-прийняття виконаних робіт, залишок боргу складає 234810,00 грн.

Посилання відповідача, що позивачем в Акті 3/2016 здачі-прийняття робіт було збільшено суму виконаних робіт на 46060,00 грн., оскільки виходячи з узгодженої в протоколі №1 узгодження договірної ціни за 1 куб. м гірничої маси - 12,05 грн., розмір вартості виконаних робіт становить 293750,00 грн., суд відхиляє як необґрунтовані. Позивачем до матеріалів справи надано належним чином засвідчену копію додаткової угоди до Договору від 21.10.2016 р., згідно з якою сторони домовилися встановити ціну на здійснювані роботи за 1 куб. м - 14,46 грн., з ПДВ. Також цією угодою сторони змінили та виклали у наступній редакції п. 5.5. та п. 5.6 договору, а саме: «п. 5.5. - Замовник здійснює 100% оплату за обєм взірваної гірничої маси у день проведення вибухових робіт; п 5.6. виключити з договору на строк дії даної додаткової угоди.». Дана додаткова угода є невідємною частиною Договору. Вступає в законну силу з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2016р. (п. 4, п. 5 додаткової угоди).

Також суд звертає увагу, що за визначенням п. 4.3 Договору, оплаті підлягає вся взірвана маса, зазначена в Акті виконаних робіт.

Отже, узгоджена сторонами в Акті № 3/2016 здачі-прийняття робіт сума в розмірі 339810,00 грн. підлягає оплаті в повному обсязі.

Також відхиляються судом доводи відповідача щодо встановлення неякісного виконання вибухових робіт (акти від 29.11.2016 р. та від 19.05.2017 р. про встановлення негабаритної гірничої маси). Як вже зазначалося вище, акт № 3/2016 від 26.10.2016 р. підписано повноважним представником відповідача без зауважень, жодних посилань на неякісно виконані роботи Акт не містить. Щодо актів відповідача від 29.11.2016р. та від 19.05.2017 р. щодо визначення негабариту, суд зауважує, що зазначені акти складені відповідачем у односторонньому поряду і не можуть бути прийняті в якості належних доказів неякісного здійснення позивачем вибухових робіт. Умовами укладеного між сторонами Договору (п. 3.1.3) передбачено, що при неякісному підриванню блоку, зокрема, завищеному виходу негабаритної гірничої маси, причини, що призвели до цього, встановлюються двосторонньою комісією, з оформленням акту, підписаного обома сторонами.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає правомірними позовні вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Янцівський гранітний карєр» суми 234810,00 грн. основного боргу за договором і задовольняє їх в повному обсязі.

Крім вищезазначеної вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 13618,98 грн., суми 3% річних в розмірі 3533,03 грн., суми пені в розмірі 32492,82 грн. та суми штрафу в розмірі 46962,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення зобовязань, зобовязання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Кредитор вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство судом встановлено, за заявлений позивачем період прострочення заборгованості в сумі 234810,00 грн., визначений позивачем розмір інфляційних втрат є обґрунтованим та задовольняється судом у зазначеному позивачем розмірі 13618,98 грн. (за заявлений період з грудня 2016р. по квітень 2017р.).

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов до висновку, що вимоги про їх стягнення підлягають частковому задоволенню в розмірі 3510,60 грн.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 32492,82 грн. та штрафу в розмірі 46962,00 грн. за загальний період з 25.11.2016 р. по 26.05.2017р., позивач обґрунтовує п. 7.6 Договору, яким передбачено, що за несвоєчасну або неповну оплату послуг Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, починаючи з наступного дня невиконання п. 4.5 даного договору, а за прострочку більш ніж 30 календарних днів сплачує штраф в розмірі 20% вказаної вартості.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В свою чергу, п. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено частиною другою ст. 231 ГК України.

В разі порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України (сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості).

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, нарахування позивачем на підставі п. 7.6 Договору пені та штрафу за порушення відповідачем умов Договору слід визнати правомірним.

Перевіривши правильність розрахунку пені за заявлений позивачем загальний період з 25.11.2016 р. по 26.05.2017р. (з урахуванням часткової оплати 25.11.2016 р.), за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство з урахуванням вимог ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, суд знаходить підстави для її часткового задоволення в сумі 32205,93 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд визнав його вірним, вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі - 46962,00 грн.

Судом відхиляються заперечення відповідача стосовно неузгодження в п. 7.6 Договору строку нарахування пені з огляду на те, що строк нарахування пені встановлюється з наступного дня невиконання п. 4.5 Договору, який у Договорі відсутній. Описка в пункті Договору не змінює строків нарахування пені та виникнення прострочення суми заборгованості. Навіть за наявності описки в п. 7.6. договору, вказаним пунктом передбачена відповідальність замовника за несвоєчасну або неповну оплату послуг.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку позивачем доведено частково, а відповідачем не спростовано визнану судом обґрунтованою суму заборгованості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 234810,00 грн. основного боргу, 13618,98 грн. інфляційних втрат, 3510,60 грн. 3% річних, 32205,93 грн. пені та 46962,00 грн. штрафу. В решті заявлених позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Янцівський гранітний карєр (70050, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Кам`яне, вул. Зелена, буд. 30, ) на користь Державного підприємства Науково-виробниче обєднання Павлоградський хімічний завод (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, буд. 44, ) суму 234810 (двісті тридцять чотири тисячі вісімсот десять) грн. 00 коп. основного боргу, суму 13618 (тринадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 98 коп. інфляційних втрат, суму 3510 (три тисячі пятсот десять) грн. 60 коп. 3% річних, суму 32205 (тридцять дві тисячі двісті пять) грн. 93 коп. пені, суму 46962 (сорок шість тисяч девятсот шістдесят дві) грн. 00 коп. штрафу та суму 4966 (чотири тисячі девятсот шістдесят шість) грн. 61 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Суддя О.С. Боєва

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 15 серпня 2017 р.