УХВАЛА

03 серпня 2017 року Справа №16/64/2011

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального теплопостачаючого підприємства "Алчевськтеплокомуненерго", м.Алчевськ Луганської області

про стягнення 11721906 грн. 28 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.07.2017 №31/13-2899 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

орган виконання судових рішень Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув;

від органу виконання судового рішення представник не прибув,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 16.06.2011 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального теплопостачаючого підприємства "Алчевськтеплокомуненерго", задоволено частково. Стягнуто з Комунального теплопостачаючого підприємства "Алчевськтеплокомуненерго", м. Алчевськ Луганської області, вул. ім. Леніна, 126, ід. код 02132266 на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, вул. ім. Шолуденка, 1, ід. код 31301827 суму боргу у розмірі 9715406 грн. 77 коп., пені у сумі 216267,49грн., інфляційних нарахувань у сумі 911730 грн. 22 коп., 3% річних у сумі 346438 грн. 89 коп., витрати по держмиту у сумі 25500грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.

На виконання вказаного рішення видано відповідний наказ від 09.09.2011 №16/64/2011.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (стягувач) 21.07.2017 звернулося до господарського суду Луганської області зі скаргою від 13.07.2017 №31/13-2899 на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з вимогами:

1.Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП№483079524;

2.Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП№48307952.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що 26.06.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №48307952 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Копію даної постанови стягувач отримав 06.07.2017 (згідно штампу вхідної кореспонденції стягувача).

Як зазначає заявник скарги, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, застосувавши п. 2, 5, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження та посилаючись на приписи Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території».

Позивач вищезазначену постанову вважає безпідставною та незаконною, у звязку з чим і звернувся до суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

З метою розгляду вказаної скарги, ухвалою господарського суду Луганської області від 21.07.2017 було відновлено втрачену справу в частині процесуальних документів суду та скаргу призначено до розгляду на 03.08.2017.

У судове засідання 03.08.2017 представники сторін та органу виконання рішення не прибули.

Від позивача (заявника скарги) через канцелярію суду надійшов лист від 01.08.2017 №31/13-3089, в якому позивач вимоги скарги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити її.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані позивачем докази своїх вимог до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу вищої сили, суд дійшов висновку що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу господарського суду Луганської області від 09.09.2011 №16/64/2011, відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №48307952.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 26.06.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 2, 5, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон).

На підставі п. 2, 5 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації, наданої Державною фіскальною службою України боржник має відкриті рахунки в установах банків, на які державним виконавцем накладено арешт. Державним виконавцем неодноразово спрямовувались платіжні вимоги до установ банків та частково списані грошові кошти з рахунків боржника, які в подальшому розподілялись у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, на банківських рахунках боржника маються грошові кошти, боржник веде господарську діяльність та отримує доходи в грошових коштах, має у власності транспортні засоби та згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не перебуває в процесі припинення та зареєстрований за адресою : 94214, м. Алчевськ Луганської області, вул. Леніна, 126.

Аналізуючи правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, викладені в ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", орган виконання рішення у даній справі не мав законних підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки боржник є встановленю юридичною особою, яке не перебуває у процесі припинення, що зареєстрований за адресою: 94214, м. Алчевськ Луганської області, вул. Леніна, 126, має власне майно, на яке може бути звернено стягнення.

Суд звертає увагу органу виконання рішень, що приписи п.7 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" стосуються боржника-фізичної особи.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи заявника правомірними, тому скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст 129-1 Конституції України, ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1.Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.07.2017 №31/13-2899 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2.Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП№483079524.

3. Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2017 ВП№48307952.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення.

Суддя Р.М. Шеліхіна