ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 р. Справа № 917/837/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Союз", вул. Стрітенська, 36, к. 508, м. Полтава

до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36000

про визнання недійсним рішення

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2 від 24.05.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №02/3013 від 12.07.2017р.

Розглядається позов про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/34-рш від 28.03.2017р. у справі №02-02-50/17-2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема, на те, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи і які визнано встановленими, очевидна невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та з порушенням норм матеріального права. Позивач зазначає, що відповідачем встановлено помилкове визначення монопольного (домінуючого) становище щодо ТОВ «Полтава - союз», а саме зайняття монопольного становища на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами в межах м. Полтава протягом 2013-2016 років на ринку «Господарський». За таких умов, на думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для визнання його дій порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та накладення штрафу.

10.07.2017р. від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 8565).

19.07.2017р. відповідач надав суду відзив на позов (вх. №9003 від), в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

31.07.2017р. відповідачем надані доповнення до відзиву (вх. № 9456).

Представник позивача позов підтримав за обгрунтуванням, наведеним у позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Спірним Рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02/34-рш від 28.03.2017 року у справі №02-02-50/17-2017 встановлено :

1. Визнати, що товариство з обмеженою відповідальністю «Полтава-союз» займає монопольне (домінуюче) становища на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі господарськими товарами на ринках» в межах м. Полтава з часткою, що перевищує 35 % протягом 2013-2016 років.

2. Визнати, що ТОВ «Полтава-союз» вчинило правопорушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку «Комплексні послуги з надання місць для торгівлі господарськими товарами на ринках», шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, а саме : встановлення економічно необгрунтованої вартості 1 кв.м торговельного місця на ринку «Господарський».

3. За порушення, зазначене в пункті 2 цього рішення, накласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Полтава - союз» штраф у розмірі 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн.

4. Зобов'язати ТОВ «Полтава-союз» в місячний термін з дня отримання рішення привести вартість оренди 1 кв.м Торговельного місця на комунальному ринку «Господарський» до економічно обґрунтованого рівня.

ТОВ Полтава-союз листом № 28/03-02 від 28.03.2017р. до початку засідання Адміністративної колегії, на якому було прийняте оскаржуване рішення, не визнало порушень та подало відповідачу свої заперечення.

Статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Скориставшись наданим йому правом на оскарження рішення позивачем подана позовна заява про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/34-рш від 28.03.2017р. у справі №02-02-50/17-2017, в якій стверджується, що відповідачем встановлено помилкове визначення монопольного (домінуючого) становище щодо ТОВ «Полтава - союз», а саме зайняття монопольного становища на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами в межах м. Полтава протягом 2013-2016 років на ринку «Господарський», а відтак у його діях відсутні підстави для винесення спірного рішення.

В судовому засіданні 01.08.2017р. представник позивача повідомив про допущення помилки у зазначенні територіальних (географічних) меж товарного ринків на території, прилеглої до ринку в радіусі 500 метрів, оскільки у спірному рішенні визначено монопольне становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами в межах м. Полтава.

Відповідач у відзиві, заперечуючи проти позову вказує, що Монопольне становище ТОВ «Полтава-Союз» було встановлено у відповідності до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарюваня на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України в 05.03.02 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2002 року № 317/6605 (надалі - Методика).

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, розглядаючи позов про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, суд зобов'язаний перевірити наявність чи відсутність визначених законом підстав для визнання рішення органу Антимонопольного комітету України недійсним.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначені Законом України "Про захист економічної конкуренції", який спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону економічна конкуренція (конкуренція ) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" останнім регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією. ОСОБА_3 застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

З метою встановлення порядку визначення монопольного (домінуючого) становища суб"єктів господарювання на ринку розпорядженням Антимонопольним комітетом України від 05.03.2002 року № 49-р затверджено Методику визначення монопольного (домінуючого) становища суб"єктів господарювання на ринку, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб"єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб"єктів господарювання, груп суб"єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (п. 1.2 Методики).

П. 2 Методики передбачено орієнтовні дії, які необхідно здійснити для визначення монопольного (домінуючого ) становища суб"єктів господарювання.

П. 2.2. Методики передбачено, що етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб"єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені п. 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції" забороняються дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), що полягають у схиленні суб'єктів господарювання, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю до порушень законодавства про захист економічної конкуренції, створенні умов для вчинення таких порушень чи їх легітимації.

Згідно з ч. 7 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, вчинення дій, заборонених згідно із статтею 17 цього Закону.

За статтею 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

У п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що у сфері здійснення контролю за дотримання законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, наступні повноваження, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідачем визначено, що ТОВ «Полтава-Союз» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами на ринку в територіальних межах м. Полтави з часткою, що перевищує 35% у період 2013-2016 років та, згідно аналізу наданих Позивачем калькуляцій, матеріалів та документів, доведено, що Позивачем встановлено економічно необгрунтовану вартість оренди 1 кв.м торговельного місця на ринку «Господарський».

Монопольне становище ТОВ «Полтава-Союз» було встановлено у відповідності до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України в 05.03.02 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2002 року № 317/6605 (надалі - Методика).

При цьому, відповідачем було враховано, що Постановою КМУ від 29.07.2009 №868 «ОСОБА_1 питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків» затверджено Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків (надалі -Положення). У Положенні під терміном «ринок» розуміється об'єкт торгівлі, на території якого суб'єкт господарювання, що має право на користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій даний об'єкт розташований, організовує та /або забезпечує створення належних умов для провадження торговельної діяльності підприємцями.

Послуги з обслуговування та утримання торговельних місць на території ринку надаються суб'єктом господарювання, який є юридичною особою.

Об'єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать.

Для розрахунку частки суб"єкта господарювання на ринку відповідачем враховано, що відповідно до листа виконавчого комітету Полтавської міської ради від 08.04.2016р. № 04.2-27/1/3021 у м.Полтаві станом на 01.04.2016р. діє ринок "Господарський", який є єдиним, що повністю орієнтований на продаж господарських товарів.

Позивач не надав доказів, які б спростовували розмір його частки на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринку.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

За умови визначення становища суб'єкта господарювання на ринку відповідно до положень частини другої або п'ятої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», обов'язок доведення того, що він зазнає значної конкуренції покладається на такого суб'єкта господарювання (постанова ВГСУ від 04.12.2007 у справі №1/57-26/12; пункт 10 Оглядового листа ВГСУ від 22.10.2008 №01-8/634 та пункт 15.3 Рекомендації Президії ВГСУ від 29.10.2008 №04-5/247).

Позивач, під час розгляду справи, жодним чином не зазначив та не довів, що він зазнає значної конкуренції та не надав переліку своїх конкурентів.

З врахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача, що ТОВ «Полтава-Союз» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами на ринку в територіальних межах м. Полтави з часткою, що перевищує 35% у період 2013-2016 років.

Відповідачем, в ході розгляду справи № №02-02-50/17-2017, проаналізовано надані Позивачем калькуляції, матеріали та документи, внаслідок чого встановлено, що Позивачем встановлено економічно необгрунтовану вартість оренди 1 кв.м торговельного місця на ринку «Господарський», тобто при встановленні з 01.09.2016 року нової вартості 1 кв.м торгову місця на зазначеному ринку, Позивачем були встановлені необгрунтовані витрати на оплату праці, адміністративні витрати, витрати на матеріали та інвентар та встановлено рівень рентабельності, що не відповідає законодавчому рівню.

Так, відповідно до оскаржуваного рішення, відповідачем, крім іншого, було встановлено, що заробітна плата, закладена у нову вартість оренди 1 кв.м торгового місця (з 01.09.2016р. по всіх ринках, на яких здійснюється діяльність позивача, збільшена на 1004%, що потягло збільшення додаткової заробітної плати та розмір єдиного соціального внеску. Беручи за основу січневий фонд оплати праці, річний на 2017 рік має складати 203301 грн. Проте, запланований фонд оплати праці (за всіма ринками) складає 1788632,00 грн., що перевищує фактичний фонд оплати праці у 8,8 раз. Таким чином, у рішенні встановлено, що основна та додаткова заробітна плата, що включена в тариф 1 кв.м по ринку «Господарський» є необґрунтованою.

Крім цього, при винесенні спірного рішення відповідачем було встановлено, що позивач неправомірно включив до розрахунку тарифу 1 кв. м. вартість комунальних послуг (водо-, енергопостачання, тощо), оскільки згідно умов договорів, укладений з підприємцями про надання в оренду торгівельного місця, вартість комунальних послуг не входить в орендну плату та відшкодовується орендарем в сумі фактичних витрат.

Також відповідачем у спірному рішенні було здійснено розрахунок адміністративних витрат та встановлено, що адміністративні витрати, закладені у калькуляції розміру плати за надання в оренду 1 кв.м. торгової площі на ринку «Господарський» не відповідають розрахунку адміністративних витрат, наданих листом від 10.03.2017р. № 10/03-1. Крім цього встановлено факт відсутності договору на санітарні послуги та невідповідність розподілу витрат на канцтовари, заправку картриджів та РКО Положенню (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".

Таким чином, при встановленні з 01.09.2016р. нової вартості 1 кв.м. торгового місця на ринку «Господарський» позивачем були встановлені необґрунтовані витрати на оплату праці, адміністративні витрати, витрати на матеріали та інвентар та встановлено рівень рентабельності, що не відповідає законодавчому рівню.

Суд погоджується із твердженням відповідача щодо правомірності висновку про необґрунтованість вартості 1 кв.м торговельного місця на ринку "Господарський". Так, в п. 10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" вказано, що Закон не покладає на Антимонопольний комітет України та його органи здійснення контролю за ціноутворенням у сфері застосування вільних цін і тарифів. Водночас за пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлення, зокрема, таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Отже, господарським судам у вирішенні спорів слід мати на увазі, що зазначені органи можуть здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції і у встановленні та застосуванні вільних цін і тарифів.

Позивачем не доведено, що зроблений відповідачем висновок щодо необґрунтованості вартості оренди 1 кв. м торговельного місця на ринку «Господарський» є хибним, доказів, які б спростовували вказаний висновок відповідача позивач не надав.

Отже твердження позивача про обґрунтованість нової вартості оренди 1 кв. м торговельного місця на ринку «Господарський» судом до уваги не береться.

Не знайшло також підтвердження в процесі розгляду справи твердження позивача щодо того, що оренда за своєю правовою природою не відноситься до поняття продукції, товарів або послуг.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про захист економічної конкуренції" ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція; товар - будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов'язання та права (зокрема цінні папери).

Згідно із ст. 2 Закону України Про захист економічної конкуренції Цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства від 26.12.2011р. № 15.

У вирішенні спірних питань, пов'язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на певних ринках товарів, господарським судам слід мати на увазі таке.

- Установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

- ОСОБА_2 чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. Тому, зокрема, не можуть братись до уваги посилання сторін спору на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, не передбачений законом.

Дослідження товарного ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринках відповідачем було проведено відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку.

Комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами являють собою надання підприємцям у користування (оренду) місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами, а також послуг з обслуговування цих торгівельних місць, такі як прибирання території, вивезення сміття, електропостачання, водопостачання та водовідведення, охорона тощо.

При визначені товарних меж ринку було встановлено, що групою взаємозамінних товарів в розумінні пункту 5.1 Методики, а отже, й товарними межами ринку є комплексні послуги з надання торговельних місць шляхом виділення земельної ділянки під палатки та контейнери, оскільки:

- ринок Господарський ТОВ Полтава-Союз здійснює діяльність на ринку надання торговельних місць шляхом виділення земельної ділянки під палатки та контейнер, а саме оренди торговельного місця, що розташоване на території ринку;

- споживачами зазначених послуг є приватні підприємці, які реалізують непродовольчі (господарські) товари на ринку;

- особливістю надання зазначених послуг для їх споживачів є можливість для споживача одночасно отримати ці послуги в одного суб'єкта господарювання. Це дає йому можливість реалізувати свій товар (широкий асортимент промислових товарів) як окремо, так і одночасно через отримані торговельні місця (палатки та контейнери). Крім цього, великий вибір товарів господарського призначення є більш привабливим для покупців, оскільки дає можливість покупцю заощадити час та певні грошові кошти у пошуках (придбанні) товарів на спеціалізованих ринках, яким є ринок "Господарський" у м.Полтава.

Особливістю надання комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами для споживачів є можливість отримати їх лише в межах суб'єктів господарювання, які мають статус ринку, інші суб'єкти господарювання надавати такі послуги не можуть.

Таким чином, твердження позивача стосовно того, що він не надає комплексні послуги з надання місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на ринку Господарський не відповідають дійсності.

Крім того, судом взято до уваги, що норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. Тому, зокрема, не береться до уваги посилання позивача на те, що ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, за своєю правовою природою не відноситься до поняття продукції, товарів або послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 15) для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13-15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15-1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з'ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб'єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

В пункті 15.5 Постанови Пленуму ВГСУ № 15 зазначено, що господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак, господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Крім того, що господарський суд не вправі ні самостійно, ані шляхом призначення судової експертизи визначати товарні межі ринку для встановлення монопольного (домінуючого) становища субєкта господарювання, після того, як це зробило територіальне відділення АМК, і таким чином перебирати на себе повноваження останнього (листи Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням конкурентного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України" № 01-8/2361 від 24.10.2006р., № 01-08/627 від 25.11.2009р.).

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач, зазначаючи про те, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, не доведення обставин, що мають значення для справи і які визнано встановленими, очевидна невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, не довів та не підтвердив належними доказами дане твердження.

Посилання позивача на те, що відповідачем неправильно визначено, що ТОВ «Полтава-Союз» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами на ринку в територіальних межах м. Полтави з часткою, що перевищує 35% у період 2013-2016 років спростовується матеріалами справи.

Зокрема, матеріалами справи та доводами, що наведені судом вище, доведено правомірність визначення в Рішенні товарних меж ринку. Щодо визначення територіальних меж ринку представник позивача в судовому засіданні повідомив про допущення помилки у зазначенні територіальних (географічних) меж товарного ринків на території, прилеглої до ринку в радіусі 500 метрів, оскільки у спірному рішенні визначено монопольне становище на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі господарськими товарами в межах м. Полтава. На неправильність визначення відповідачем ринку саме в межах м. Полтава а ні позивач у позові та додаткових поясненнях, а ні його представник в судовому засіданні не вказував. Так само, оскаржуючи рішення, позивач не вказував на помилковість визначених відповідачем часових меж ринку.

Не є обгрунтованим також посилання позивача на те, що в основу оскаржуваного рішення відповідач поклав Постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. № 1548, а саме пункт 12 який було доповнено абзацом згідно з Постановою Кабінету Міністрів України N 1978 (1978-2002-п) від 25.12.2002р. в редакції Постанови Кабінету Міністрів України N 278 (278-2009-п) від 05.03.2009р.,(граничні розміри плати за послуги, що надаються у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів; граничні рівні цін, нормативи рентабельності (у розмірі не вище 20 відсотків) за надання в оренду торгових приміщень (площ), торговельно-технологічного та/або холодильного устаткування у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів), яка визнана незаконною та скасована Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2010р. у справі № 2а-4429/09/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.16.2011р. та ухвалою Вищого адміністративного суду (№ К/9991/40323/11).

Так, судом встановлено, що при винесення рішення адміністративна колегія ПОТВ АМК України дійсно керувалася абзацом 28 п. 12 додатку до Постанови Кабінету Міністрів від 25.12.1996р. № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)", відповідно до якого державні адміністрації регулюють (встановлюють) граничні розміри плати за послуги, що надаються у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів; граничні рівні цін, нормативи рентабельності (у розмірі не вище 20 відсотків) за надання в оренду торгових приміщень (площ), торговельно-технологічного та/або холодильного устаткування у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів.

Вказана норма втратила чинність з 01.07.2017р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 07.06.2017р. № 394 "Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. N 1548 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України". Тобто, на момент винесення спірного рішення абзац 28 п. 12 додатку до Постанови Кабінету Міністрів від 25.12.1996р. № 1548 був чинним.

Щодо постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2010р. у справі № 2а-4429/09/2670 на яку посилається позивач, то нею визнано незаконною та скасовано Постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 278 Про заходи стабілізації цін за надання послуг та оренду трогових приміщень (площ) у торговельних обєктах, на рахунках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів в умовах фінансово-економічної кризи.

Тобто, твердження позивача про те, що в основу оскаржуваного рішення відповідач поклав нечинну норму є безпідставним та судом до уваги не приймається.

Крім цього, в додаткових поясненнях позивач зазначає, що у рішенні № 02/38-рш зазначено, що розгляд справи за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідачем розпочато на підставі депутатського звернення, хоча ст. 36 Закону України Про захист економічної конкуренції не встановлює такої підстави для початку розгляду справи.

Судом встановлено, що в спірному рішенні зазначено наступне: Територіальним відділенням на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 06.10.2016р. № 5-01/9559 здійснюється розгляд Депутатського звернення Депутата Полтавської міської ради ОСОБА_3, направленого на адресу Комітету від 03.10.2016р. № 121 та звернення до територіального відділення від 06.09.2016р. № 100, від 22.09.2016р. № 114 та від 03.10.2016р. № 113 щодо підняття ТОВ "Полтава-Союз" вартості надання в оренду торгових місць на комунальних ринках м. Полтави.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України Про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за:

- заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.

Згідно п. 11.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку можуть бути використані такі джерела інформації:

- статистична інформація (дані) - офіційна державна інформація, яка характеризує масові явища та процеси, що відбуваються в економічній, соціальній та інших сферах життя України та її регіонів;

- адміністративні дані - дані, отримані на підставі спостережень, проведених органами державної влади (за винятком органів державної статистики), органами місцевого самоврядування та іншими юридичними особами відповідно до законодавства та з метою виконання адміністративних обов'язків та завдань, віднесених до їх компетенції.

Крім того, також можуть бути використані відомості про діяльність суб'єктів господарювання, які отримані органами Антимонопольного комітету, іншими державними органами за поточний та попередні роки.

Так, відповідач зазначає, що для визначення монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку комплексних послуг з надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами на ринку, він користувався даними Виконавчого комітету Полтавської міської ради, даними Головного Управління статистики в Полтавський області, даними КП Полтава-Сервіс Полтавської міської ради та даними, наданими особисто суб'єктами господарювання, а саме: ТОВ "Марлана", ТОВ Фенікс А та ТОВ "Полтава- Союз, тобто у повній відповідності до п.11.1 Методики.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, не знайшли свого підтвердження, позивач, заявляючи позов про визнання недійсним рішення, не довів належними і допустимими доказами, що оспорюване ним рішення є необґрунтованими та безпідставними, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/34-рш від 28.03.2017р. у справі №02-02-50/17-2017 відсутні.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.08.2017р.

Суддя Киричук О.А.