ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Справа № 911/69/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017
у справі№ 911/69/17
Господарського судуКиївської області
за позовомДержавної екологічної інспекції у Запорізькій області
доПублічного акціонерного товариства "Запорізький хлібзавод № 5"
простягнення 644919,14 грн

за участю представників:
позивачане з'явився;
відповідачаКалниш В.Г._- адвокат дов. від 14.08.2017;

ВСТАНОВИВ:

04.01.2017 Державна екологічна інспекція у Запорізькій області звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Запорізький хлібзавод № 5" шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 644919, 14 грн. Позов обґрунтовано вимогами статті 1166 Цивільного кодексу України, статей 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", статей 47, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та здійсненням відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що спричиняє шкоду державі, яку просить стягнути позивач.

Відповідач проти позову заперечив, вказав, що було неможливо вчасно переоформити дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з причин невідповідності законодавства та несвоєчасного оформлення документів державними органами, враховуючи, що він здійснював всі залежні від нього організаційно-господарські заходи для недопущення правопорушення, що звільняє відповідача від відповідальності у розумінні статті 1166 Цивільного кодексу України за відсутності в його діях вини та причинного зв'язку між його діями та збитками.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2017 (суддя Шевчук Н.Г.) у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (судді: Власов Ю.Л. - головуючий, Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) рішення господарського суду залишено без мін, як законне і обґрунтоване.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди без врахування вимог статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, статей 11, 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" дійшли помилкових висновків про відсутність в діях відповідача вини, оскільки вказані норми передбачають, що здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу заборонено, посилання відповідача на несвоєчасне отримання дозволу з причин незаконних дій дозвільного органу не може бути підставою для визнання дій відповідача правомірними та звільняти останнього від відповідальності за завдану шкоду, враховуючи, що незаконність дій дозвільного органу не оскаржувалась та не визнавалась у визначеному порядку адміністративного судочинства недійсною.

Позивач не скористався процесуальним правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції свого представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що 21.12.2012 відповідачу видано дозвіл № -69 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами зі строком дії до 25.11.2013.

17.05.2013 відповідач та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО Універсал" уклали договір № 10/13 на створення (передачу) технічної продукції, предметом якого є розробка звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферу від стаціонарних джерел проммайданчика відповідача (77 джерела); розробка документів по обґрунтуванню обсягів викидів для одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від устаткування проммайданчика відповідача; отримання від імені відповідача дозволу на викиди в атмосферне повітря. Термін дії договору до 30.10.2013. Відповідно до календарного плану робіт за договором - у жовтні 2013 року вказано "здача матеріалів, що обґрунтовують викиди забруднюючих речовин в атмосферу на узгодження в ОблСЕС, в Дозвільний центр і Держуправління екологічної безпеки в Запорозькій області та отримання дозволу на викиди в атмосферне повітря".

02.10.2013 відповідач звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації із запитом № 02/880 від 26.09.2013 про величини фонових концентрацій забруднюючих речовин. Листом № 2375/2 від 28.10.2013 Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації повідомив відповідача, що Порядок визначення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі не приведений у відповідність до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації повноважень органів виконавчої влади у сфері екології та природних ресурсів, у тому числі на місцевому рівні" та не визначена організація, яка буде здійснювати видачу та установлення величин фонових концентрацій, тому повертає документи без розгляду.

Також суд встановив, що листом № 3/02.1-22/04.1 від 07.02.2014 Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації надав відповідачу значення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферне повітря для розробки документів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин, а листом № 678/02.1-24/04.1 від 01.04.2014 Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації повідомив відповідача та Головне управління Держсанепідемслужби у Запорізькій області про видачу відповідачу дозволу на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря № -25 від 01.04.2014 терміном дії до 31.03.2019.

У період відсутності дозволу відповідач у звичайному режимі здійснював свою діяльність з виготовлення хліба, не перевищуючи звичайних викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря.

У період з 19.05.2014 по 27.05.2014 позивач провів перевірку дотримання відповідачем природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено акт, в якому зафіксовано, що в термін з 25.11.2013 по 01.04.2014 відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що є порушенням статей 10 та 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Збитки, заподіяні державі в результаті порушення природоохоронного законодавства відповідачем, розраховані позивачем на підставі "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 № 639, та на підставі довідки відповідача від 24.04.2014 № 423 про фактичний час роботи джерел викиду, складають 644919,14 грн.

У запереченнях № 02/389 від 30.05.2014 на вказаний вище акт відповідач повідомив, що заява про видачу фонових концентрацій була повернута без розгляду, фонові концентрації були видані підприємству лише 07.02.2016, а 25.03.2014 документи на отримання дозволу були здані у відповідний Дозвільний центр.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність доказів порушення відповідачем прав Державної екологічної інспекції у Запорізькій області.

Переглядаючи справу за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в діях відповідача вини, враховуючи здійснення відповідачем своєчасних належних заходів для отримання відповідного дозволу та бездіяльність уповноваженого органу щодо надання такого дозволу.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Приписами статті 153 Господарського кодексу України встановлений обов'язок суб'єктів господарювання здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цивільну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Згідно з вимогами статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, в повному обсязі.

За змістом статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням з територіальним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я. За приписами статей 33, 34 вказаного Закону "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціального уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 302 затверджено Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами обліку підприємств установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, згідно змісту якого дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного у дозволі терміну.

Відповідно до пунктів 2 та 4 Порядку визначення граничнодопустимих викидів є обов'язковою умовою для видачі дозволу на викиди в атмосферне повітря. Порядком визначення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.07.2001 № 286, встановлено, що необхідною умовою при визначенні гранично допустимих викидів є отримання величин фонових концентрацій забруднювальних речовин в атмосферне повітря.

Підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 № 639, встановлено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, зокрема, вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства. Згідно з положеннями пункту 2.2 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Суд апеляційної інстанції встановив, що термін дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, наданого відповідачу, закінчився 25.11.2013, при цьому відповідач завчасно до закінчення дії дозволу (17.05.2013) уклав договір на розробку документів по обґрунтуванню обсягів викидів для одержання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, отримання від імені відповідача дозволу на викиди в атмосферне повітря та також заздалегідь (02.10.2013) звернувся до Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації про надання величини фонових концентрацій забруднюючих речовин. Разом з тим, Департамент повернув документи відповідача без розгляду з підстав неузгодженості законодавчого регулювання даних відносин та надав відповідачу значення величин фонових концентрацій забруднюючих речовин в атмосферне повітря для розробки документів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин лише 07.02.2014.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідач на виконання свого обов'язку своєчасно та належним чином звернутися за отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на наступний період часу розпочав цю процедуру завчасно та в установленому порядку, при цьому своєчасне отримання відповідачем дозволу безпосередньо залежало від правомірної поведінки уповноваженою державою органу з надання величини фонових концентрацій забруднюючих речовин, а припинення відповідачем його діяльності з виготовлення хлібу протягом періоду затримки надання йому дозволу спричинило б значні соціальні наслідки, більші, ніж діяльність у звичайному режимі зі звичайними викидами забруднюючих речовин; відтак, відповідач спростував свою вину у несвоєчасному отриманні дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Скаржник у касаційній скарзі помилково посилається на те, що обставини щодо незаконності відмови Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації можуть встановлюватися лише в межах адміністративного судочинства, оскільки господарські суди, розглядаючи в порядку господарського судочинства справи про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства України про охорону навколишнього природного середовища, зобов'язані повно та достовірно встановити всі істотні обставини такої справи, в тому числі й неправомірну поведінку осіб. Відсутність доказів оскарження відповідачем дій позивача в адміністративному порядку та наслідків такого оскарження не позбавляє господарський суд можливості самостійно надати оцінку діям уповноваженого органу та з'ясувати вину відповідача у вчиненні цивільного правопорушення, як те й здійснено судами попередніх інстанцій; доводів про те, що обставини щодо правомірності поведінки встановлені на підставі недопустимих чи неналежних доказів касаційна скарга не містить.

Також суд апеляційної інстанції дослідив та мотивовано відхилив доводи позивача про відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну природному середовищу незалежно від наявності чи відсутності вини, враховуючи вид діяльності відповідача та зміст визначеного щодо нього порушення (здійснення викидів без дозволу).

Відтак, апеляційний суд, керуючись приписами вищенаведених норм права, наведеними обставинами справи, дійшов цілком обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову і такі обставини не спростовано доводами касаційної скарги.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського судів, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди вирішили спір відповідно до вимог статей 4-2, 4-3, 33, 34, 43, 84, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, надали оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, та доводам сторін, відповідно відобразивши це в судових рішеннях; підстав для задоволення касаційної скарги та скасування рішень судів попередніх інстанцій за умов та доводів, викладених у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.08.2017 скаржнику надано відстрочення сплати судового збору до закінчення розгляду касаційної скарги, враховуючи відсутність доказів такої сплати, з Державної екологічної інспекції у Запорізькій області підлягає стягненню 11608,55 грн за розгляд касаційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №911/69/17 Господарського суду Київської області залишити без змін.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 72-А, ) до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код класифікації доходів бюджету: 22030104, , рахунок отримувача: №0007, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019) 11608 (одинадцять тисяч шістсот вісім) гривень, 55 копійок судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Т. Дроботова