РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа №906/215/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників:

позивача - Налапко М.М. (договір про надання правової допомоги від 22.03.2017 року)

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона"

відповідач: Фізична особа-підприємць ОСОБА_3

про стягнення 84911,95 грн.

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області №906/215/17 від 10.05.2017 року, з (суддя Тимошенко О.М.), позов задоволено частково, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона" - 64 000 грн. боргу, 8 263,04 грн. пені, 4 672,56 грн. інфляційних; 1 449,70 грн. судового збору.

Відмовлено в позові в частині стягнення 6436,91грн. пені, 1539,44 грн. інфляційних.

Рішення господарського суду Житомирської області мотивоване тим, що відповідач допустив заборгованість по орендній платі згідно договору оренди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач орендованим майном не користувався, що земельна ділянка передана йому в оренду є його власністю, а тому на його думку судом було безпідставно стягнуто орендну плату з вересня 2016 року по січень 2017 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 року у справі №906/215/17, колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю., прийнято до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.07.2017 року.

19.06.2017 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17, а апеляційну скаргу без задоволення.

29.06.2017 року від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 надійшла заява про призначення розгляду апеляційної скарги на іншу дату.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №01-04/840 від 03.07.2017 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Павлюк І.Ю., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/215/17.

Автоматизованою системою документообігу суду, визначено колегію суддів для розгляду справи №906/215/17 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року у справі №906/215/17, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17 прийнято до провадження у новому складі колегії: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Савченко Г.І.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року у справі №906/215/17, розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.08.2017 року та зобов'язано позивача та відповідача надати докази .

27.07.2017 року, на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу з додатками, в якому просить рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17, а апеляційну скаргу без задоволення.

31.07.2017 року від апелянта надійшла заява, в якій ФОП ОСОБА_3, просить перенести розгляд апеляційної скарги у зв'язку з його хворобою.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №01-04/1045 від 02.08.2017 у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Савченка Г.І., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/215/17.

Автоматизованою системою документообігу суду, визначено колегію суддів для розгляду справи №906/215/17 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 року у справі №906/215/17 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17 прийнято до провадження у новому складі колегії: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А.

В судове засідання 03.08.2017 року з'явився представник позивача. відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання.

Розглянувши заяву апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що випадку неявки в судове засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з статтею 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Таким чином, представляти інтереси юридичних осіб в суді при розгляді даної справи може бути будь-яка особа, наділена повноваженнями на представництво відповідною довіреністю.

Доказів неможливості направлення представника чи неможливості розгляду справи без участі апелянта апеляційному суду надано не було.

Окрім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст.77 ГПК).

Таким чином, на підставі викладеного, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, заява апелянта про відкладення розгляду апеляційної скарги задоволенню не підлягає.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, неодноразово заслухала представника позивача, вивчила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, відзив на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.364 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21.08.2015 року між ТОВ "Житомирська СПМК" та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди №21/08-1 строком з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, цим Договором регулюються правовідносини, пов'язані з передачею позивачем відповідачу у строкове платне користування нежилого приміщення (далі об'єкт оренди) та автоплощадки (далі Площадка), яке належить Орендодавцеві на праві власності (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20). В оренду передаються майно за адресою АДРЕСА_1

- Об'єкт оренди - нежиле приміщення, що є частиною ангару загальною площею 346,4 м2 ;

- Площадка, що знаходиться біля Об'єкта оренди.

На виконання п.3.4 договору, за Актом приймання передачі від 01.09.15 відповідач прийняв в оренду майно зазначене у договорі оренди (а.с.22).

Розділом 5 договору, передбачено, що розмір орендної плати за Об'єкт оренди становить 3000,00 грн., Площадки - 1000,00 грн. щомісячно. Загальний розмір орендної плати становить 4000,00 грн. на місяць. Орендна плата сплачується Орендарем щомісяця не пізніше 10 банківських днів наступного місяця за попередній місяць. Орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря та фактичного використання ним і об'єкта оренди та площадки.

Відповідно до п. 8.1. Договору, після закінчення терміну оренди Орендар зобов'язаний передати Орендодавцю об'єкт оренди та площадку протягом п'яти календарних днів з моменту закінчення терміну оренди за Актом прийому-передачі.

За п.9.1 договору, в разі несвоєчасної сплати орендної плати, орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, за кожен день прострочки, від несвоєчасно сплаченої суми.

Судом першої інстанції встановлено, що акт прийому-передачі майна від орендаря огрендодавцю не складався, позивач не заперечував щодо користування відповідачем майном після закінчення дії договору оренди, що про свідчить факт нарахування орендної плати, тому договір оренди вважається продовженим до 31.08.2017 року.

За таких обставин господарський суд Житомирської області дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості по орендній платі за період з жовтня 2015 року по січень 2017 рік в розмірі 64000 грн., є правомірною, а тому задоволив позов в цій частині.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.9.1 договору просив стягнути з відповідача пеню за весь час прострочення усіх платежів починаючи з жовтня 2015 року, що згідно розрахунку позивача становить 14699,95 грн.(а.с.13).

Перевіривши розрахунок пені, який надав позивач, суд першої інстанції дійшов висновку, що він неправильний, тому здійснив свій розрахунок з врахуванням положень ст.232 ч.6 ГК України, де вказано. що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши власний розрахунок суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір пені за період до 31.01.2017 року по простроченим орендним платежам з жовтня 2015 року по січень 2017 року становить 8263,04 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 6212,00 грн. інфляційних, які обраховані за період з листопада 2015 року по січень 2017 року на суму боргу по оренді.

Перевіривши розрахунок інфляційних, який надав позивач, суд першої інстанції також дійшов висновку, що він неправильний, а тому здійснив свій розрахунок, згідно якого розмір інфляційних по січень 2017 року по простроченим орендним платежам починаючи з жовтня 2015 р. становить 4672,56 грн.

Оскільки відповідач доказів сплати боргу не надав, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 76 935,60 грн., з яких: 64 000,00грн. боргу з оренду, 8 263,04грн. пені, 4672,56 грн. інфляційних. У стягненні 6 436,91 грн. пені та 1 539,44 грн. інфляційних слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог до відповідача згідно здійсненого судом першої інстанції перерахунку пені та інфляційних втрат за вказаний період.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Посилання апелянта на те, що він не користувався переданим йому в оренду майном колегією суддів не приймається до уваги, оскільки апелянтом не надано доказів того, що між позивачем та відповідачем підписувався акт прийому-передачі відповідно до п.п. 3.4., 8.2., 8.3. договору оренди або, що відповідач звертався до позивача із відповідною заявою про повернення орендованого ним майна, тощо.

Щодо доводів апелянта про те, що земельна ділянка, яку передано йому в оренду (в договорі оренди №21/08-1 від 21.08.2015 року значиться як автоплощадка), є його власністю на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2008 року та державного акту серії НОМЕР_1 площею 818 кв.м., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у п. 1.1. договору оренди №21/08-1 від 21.08.2015 року, окрім іншого вказано, що за цим договорои орендарю передається об'єкт оренди - нежиле приміщення, що є частиною ангару загальною площею 346,4 кв.м, та площадка, що знаходиться біля об'єкта оренди.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно з відомостями, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі (1/2 арочного складу), загальною площею 346,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 3085339. (а.с.93)

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником об'єкту нерухомого майна загальною площею 950,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 20. Складовими частинами об'єкту є: ТОП, Б площею 346,4 кв.м.; КПП, В, площею 80,9 кв.м.; стоянка для автомашин, Г, площею 523,3 кв.м. (а.с.91).

Враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що майно: ТОП, Б, площею 346,4 кв.м. та стоянка для автомашин, Г площею 523,3 кв.м. належить позивачу та були передані відповідачу в оренду.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року у справі №906/215/17 апелянта було зобов'язано надати для огляду в судовому засіданні оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 818 кв. м., що розташована в АДРЕСА_1 на території Кам'янської сільської ради Житомирського району, Житомирської області, однак апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності на спірну земельну ділянку, яку йому було передано в оренду, такі докази також відсутні в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 32 ГПК України Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

А тому, судова колегія вважає, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 10.05.2017 року у справі №906/215/17 - залишити без змін.

3. Справу №906/215/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.