ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Справа № 914/2856/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"
на рішення та постановуГосподарського суду Львівської області від 12.12.2016 Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017
у справі№ 914/2856/16 Господарського суду Львівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"
Простягнення 178287,82 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Старчик А.А.,

від відповідача: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 у справі № 914/2856/16 (суддя Сухович Ю.О.) частково задоволено позов. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 122992,97 грн. інфляційних нарахувань, 38191,49 грн. три проценти річних та 2417,77 грн. витрат з оплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 914/2856/16 (у складі колегії суддів: Матущака О.І.-головуючого, Дубник О.П., Зварич О.В.) рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2856/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішенням та постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 914/2856/16, і прийняти нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі скаржник посилається на недотримання судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (покупець) 23.06.2015 укладено договір №15-762-Б купівлю-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. п. 1.2, 2.1, 3.3, 3.4, 5.1, 6.1 вказаного договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам, організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів (надалі споживачам покупця).

Продавець передає покупцеві у період з 01.07.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 14200,00 тис. куб. м (чотирнадцять мільйонів двісті тисяч куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): у III кварталі 1000,00 тис. куб. м: липень - 300,00 тис. куб. м; серпень - 300,00 тис. куб. м; вересень - 400,00 тис. куб. м; у IV кварталі 13 200,00 тис. куб. м: жовтень 1 000,00 тис. куб. м; листопад 3 200,00 тис. куб. м; грудень 9 000,00 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюються НКРЕКП.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий період.

В подальшому 26.10.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу № 15-762-Б від 23.06.2015 відповідно до п. 1 якої п. 5.2. ст. 5 "Ціна газу" викладено у наступній редакції: "п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.11.2015 становить 6469,63 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу за регульованим тарифом, крім цього податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати ціна за 1000 куб. м газу - 6469,63 грн., крім цього ПДВ 20% 1293,93 грн., усього з ПДВ 7763,56 грн."

Сторонами 02.11.2015 укладено додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу № 15-762-Б від 23.06.2015 відповідно до п. 1 якої п. 6.2. та п. 6.4. ст. 4 "Порядок та умови проведення розрахунків" викладено у наступній редакції: - "п. 6.2. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ". "п. 6.4. Сторони погоджуються, що посилання на призначення платежу та розрахунковий період при перерахуванні коштів покупцем є обов'язковим".

Між сторонами 25.11.2015 укладено додаткову угоду № 3 до договору купівлі-продажу природного газу №15-762-Б від 23.06.2015 відповідно до п.1 якої п.5.2. ст.5 "Ціна газу" викладено у наступній редакції: "п.5.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.12.2015 становить 6474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і розподіл природного газу за регульованим тарифом, крім цього податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати ціна за 1000 куб. м газу - 6474,00 грн., крім цього ПДВ 20% - 1294,80 грн., усього з ПДВ 7768,80 грн."

На виконання умов договору ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставлено протягом липня-жовтня 2015 року, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 25882884,72 грн. відповідно до актів приймання-передачі природного газу: від 31.07.2015 на суму 2182458,96 грн.; від 31.08.2015 на суму 2041720,56 грн.; від 30.09.2015 на суму 2622660,48 грн.; від 31.10.2015 на суму 19036044,72 грн.

Відповідачем проведено повну оплату за природній газ на загальну суму 25882884,72 грн. Проте платежі здійснено несвоєчасно, з порушеннями умов п. 6.1. договору у зв'язку з чим позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу три проценти річних та інфляційних нарахувань, які відповідно до поданого ним розрахунку позовних вимог становлять 139986,03 грн. інфляційних нарахувань та 38301,79 грн. 3% річних.

Позивач просить стягнути з відповідача 178287,82 грн., з яких: 139986,03 грн. інфляційних нарахувань та 38301,79 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 193, 265 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. За відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 655, 692 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий період.

Факт поставки відповідачу газу протягом липня-жовтня 2015 року на загальну суму 25882884,72 грн., підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу: від 31.07.2015 на суму 2182458,96 грн.; від 31.08.2015 на суму 2041720,56 грн.; від 30.09.2015 на суму 2622660,48 грн.; від 31.10.2015 на суму 19036044,72 грн.

Факт повної сплати відповідачем заборгованості за договором № 15-762-Б купівлю-продажу природного газу від 23.06.2015 на загальну суму 25882884,72 грн. сторони не заперечують.

Відповідно до ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з позицією місцевого господарського суду, що при нарахуванні інфляційних втрат позивач неправильно розрахував їх суму за зобов'язаннями жовтня 2015 року, інфляційні втрати за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 необхідно нараховувати від суми боргу 8237057,83 грн., що становлять 57659,40, а не 74652,46 грн. як вказав позивач, тому до стягнення підлягають втрати від інфляції в сумі 122992, 97 грн.

Крім цього, перевіривши розрахунок 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення 38191,49 грн. 3% річних, оскільки 3% річних за вересень 2015 року повинні розраховуватись за період з 21.09.2015 по 28.09.2015, а не з 20.09.2015 (який є вихідним днем).

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 914/2856/16 Господарського суду Львівської області прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 914/2856/16 Господарського суду Львівської області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгазбут" на рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 914/2856/16 Господарського суду Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2016 та постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 у справі № 914/2856/16 Господарського суду Львівської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.