ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" серпня 2017 р. Справа № 922/2064/14

вх. № 138

Суддя господарського суду: Ольшанченко В.І.

при секретарі судового засідання: Чернова В.О.

за участю представників:

стягувача - гол. юрисконсульта Відділу загальної судової роботи Юридичного департаменту ОСОБА_1 (довіреність №14-68 від 14.04.2017 р.),

боржника - пров. юрисконсульта ОСОБА_2 (довіреність №727/17 від 26.06.2017 р.),

Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - заст. начальника Червонозаводського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 (довіреність №820/203-03 від 29.12.2016 р.),

розглянувши скаргу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (Харківська обл., смт. Хорошеве)

про стягнення 21651841,88 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (надалі - боржник) подало до господарського суду Харківської області скаргу №693/17 від 20.06.2017 р. (вх.№138 від 21.06.2017 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить:

1) визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 29.05.2017 р. ВП №45469503 про арешт коштів боржника;

2) скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 р. ВП №45469503 про арешт коштів боржника.

Свої вимоги боржник обґрунтовує тим, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на рахунок №260075316 у ПАТ «Мегабанк» м. Харкова, з якого протягом існування КПТМ здійснюються сплата податків з доходів працівників, сплата єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та видача заробітної плати працівникам підприємства, а також порушенням права власності територіальної громади сіл, селищ, міст Харківського району, в особі Харківської районної ради Харківської області, як власника всього рухомого (в тому числі і грошових коштів) і нерухомого майна, яке закріплене за КПТМ на праві господарського відання, що суперечить ч.ч. 1-3, 6 ст. 319 ЦК України, ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Стягувач у письмових запереченнях на скаргу боржника, вважає, що скарга боржника є безпідставною та необґрунтованою, доводи, викладені в ній, суперечать нормам матеріального права, у зв'язку з чим скарга не підлягає задоволенню, та просить прийняти відповідне судове рішення, яким у задоволенні скарги боржника №693/17 від 20.06.2017 р. на дії органу ДВС відмовити у повному обсязі.

05.07.2017 р. боржник надав письмові додаткові пояснення, в яких повідомив суд, що Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на підставі наказу №157 від 26.06.2017 р. було включено боржника до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання. В зв'язку із вищевказаними обставинами, як зазначає боржник у поясненнях, він звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій та зняття арешту з коштів на рахунках КПТМ по ВП №45469503, але до цього часу арешт з його рахунків не знятий.

Стягувач у письмових поясненнях на додаткові пояснення боржника до скарги від 20.06.2017 р. №693/17 (в порядку ст.22 ГПК України), вважає, що внесення боржника 26.06.2017 р. до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб'єктів господарювання, не є підставою для визнання дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 29.05.2017 р. ВП №45469503 про арешт коштів боржника незаконними, оскільки дії щодо зупинення та зняття арешту з рахунків у випадку, визначеному п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", повинні бути вчинені державним виконавцем протягом строку, встановленого ч. 2 ст. 34 та абз. 2 ч. 2 ст. 59 цього ж Закону, з моменту, коли державному виконавцю стало відомо про настання вказаних обставин на підставі належного повідомлення про них боржником (з наданням відповідних доказів).

24.07.2017 р. розгляд скарги по даній справі був відкладений на 07.08.2017 р. о 14:30 год.

Боржник надав клопотання, в якому просить долучити дане клопотання разом з додатком до матеріалів справи №922/2064/14.

Розглянувши це клопотання, суд вважає за необхідне відхилити його, як необґрунтоване.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надав відзив на скаргу та витребувані судом документи.

Дослідивши матеріали справи по скарзі Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та вислухавши пояснення представників сторін і Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.07.2014 р. по справі №922/2064/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за договором №13/2619-БО-32 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. в сумі 19623757,50 грн., 3% річних за період з 14.02.2013 р. по 04.04.2014 р. в загальній сумі 484632,70 грн., інфляційні за період з лютого 2013 р. по лютий 2014 р. в загальній сумі 224212,38 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 14.02.2013 р. по 04.04.2014 р. в загальній сумі 1319239,30 грн. та судовий збір в сумі 73080,00 грн.

15.08.2014 р. на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 28.07.2014 р. був виданий відповідний наказ.

13.11.2014 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №45469503 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області по справі №922/2064/14 та боржнику встановлено строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови на самостійне виконання рішення.

Пунктом 3 цієї ж постанови державний виконавець постановив, що у разі ненадання боржником документального підтвердження про виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом.

Як убачається з копій матеріалів виконавчого провадження №45469503, в зв'язку з невиконанням боржником наказу суду у наданий строк, на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" 22.12.2014 р. державним виконавцем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Листом №3599/1 від 30.12.2014 р. боржник повідомив державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриті у банківських установах поточні рахунки та рахунки із спеціальним режимом використання, в якому спірний рахунок №260075316 у ПАТ «Мегабанк» м. Харкова вказаний як звичайний поточний рахунок.

На підставі рішення суду, вищевказаного листа боржника та постанови про стягнення виконавчого збору головним державним виконавцем накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках фінансових установ, а саме: у Харківському ГРУ ПАТ КБ ПриватБанк, ПАТ "Мегабанк", в тому числі і на рахунок №260075316 у ПАТ «Мегабанк» м. Харкова, філії ХОУ АТ Державний ощадний банк, АТ "ОСОБА_4 ворота", АТ "ОСОБА_5 Аваль", про що свідчить копія постанови державного виконавця від 06.04.2015 р.

07.05.2015 р. старшим державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

29.05.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була винесена постанова про арешт коштів боржника в розмірі 23897414,06 грн., які містяться на всіх рахунках, відкритих у: ПАТ "Мегабанк", в тому числі і на рахунок №260075316 у ПАТ «Мегабанк» м. Харкова, філії ХОУ ПАТ Державний ощадний банк України, ПАТ "ОСОБА_5 Аваль", філії "Харківське головне регіональне управління" ПАТ КБ ПриватБанк.

ПАТ «Мегабанк» надав державному виконавцю листа від 13.06.2017 р., в якому вказав, що постанова прийнята до виконання, станом на 13.06.2017 р. на рахунках боржника недостатньо коштів для звернення стягнення за виконавчим документом, окрім рахунку, який було відкрито як окремий рахунок для зарахування страхових коштів, які можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Відповідно до п. 2 ст. 34 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» зазначені кошти не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Однак, ПАТ «Мегабанк» у своєму листі не вказав номеру цього рахунку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав скарги, суд дійшов висновку про повну відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Згідно ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Конституційний Суд України в п. 2.1 рішення від 26.06.2013 р. по справі №5-рп/2013 (1-7/2013) вказав, що обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч. 4 ст.13, ч. 1 ст. 55, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012), невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Таким чином, обовязкове виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий захист.

Спосіб, умови та порядок примусового виконання рішень судів на України регламентовано Законом України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 р. (надалі - Закон).

За ст. 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 цього Закону встановлює основні засади виконавчого провадження, до яких відносяться верховенство права, обов'язковість виконання рішень, законність, справедливість, неупередженість та об'єктивність, розумність строків виконавчого провадження та інші.

Відповідно до ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, а також інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Положеннями ст. 13 Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, на державного виконавця покладається обов'язок застосовувати заходи примусового виконання рішень шляхом вчинення у визначені Законом строки виконавчих дій.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому Законом (ч. 5 ст. 13 цього Закону).

Відповідно до ч. 8 ст. 48 зазначеного Закону виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 цього ж Закону, виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону, у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Доводи боржника про те, що дії органу ДВС з винесення оскаржуваної постанови порушують права територіальної громади сіл, селищ, міст Харківського району, в особі Харківської районної ради Харківської області - власника всього рухомого (в тому числі і грошових коштів) і нерухомого майна, яке закріплюється за КПТМ на праві господарського відання, є взаємовиключними, оскільки якщо майно не є власністю боржника, то право оскарження для захисту порушених прав та інтересів згідно з приписами Закону України "Про виконавче провадження", належить не боржнику, а власнику майна.

Так, ч. 1 ст. 59 Закону встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

При цьому, ч. 2 ст. 96 ЦК України встановлено, що юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Вказана норма кореспондується з приписами ст. 219 ГК України, якою визначено що, за невиконання або неналежне виконання господарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Такий виняток передбачений, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження".

Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Таким чином, посилання боржника на те, що винесення Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови від 29.05.2017 р. ВП №45469503 про арешт коштів боржника суперечить ч.ч. 1-3, 6 ст. 319 ЦК України, ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та порушує права територіальної громади сіл, селищ, міст Харківського району, в особі Харківської районної ради Харківської області - власника всього рухомого (в тому числі і грошових коштів) і нерухомого майна, яке закріплюється за КПТМ на праві господарського відання, суд вважає помилковими та такими, що суперечать вищезазначеним нормам ЦК України, ГК України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України Про виконавче провадження.

Посилання боржника у скарзі на те, що постанова про арешт коштів боржника порушує права територіальної громади Харківського району Харківської області, як власника всього рухомого (в тому числі і грошових коштів) і нерухомого майна, яке закріплюється за КПТМ на праві господарського відання, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки діючим законодавством боржнику не надано право звертатися з відповідною скаргою в інтересах інших осіб.

До того ж, Харківська районна рада Харківської області не була ані стороною, ані третьою особою у справі, а також навіть стороною виконавчого провадження.

Посилання боржника на те, що арешт накладено, у тому числі і на рахунок №260075316 у ПАТ "Мегабанк" м. Харкова, МФО 351629, з якого протягом існування КПТМ здійснюється сплата податків з доходів працівників, сплата єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та видача заробітної плати працівникам підприємства, тобто він не використовується для здійснення інших господарських операцій, суд вважає необґрунтованими та документально не підтвердженими, оскільки, як убачається з копії листа боржника за №3599/10 від 30.12.2014 р., в якому він сам надав інформацію державному виконавцю щодо його відкритих рахунків, зазначений рахунок є поточним, а не рахунком із спеціальним режимом використання.

Крім того, як вже зазначалося, на цей рахунок Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був накладений арешт ще у 2015 році і з того часу статус рахунку не змінювався і арешт, накладений на нього, не знімався та не оскаржувався боржником.

Дана обставина свідчить про те, що арешт не заважав та заважає боржнику виплачувати заробітну платню працівникам та сплачувати внески до Пенсійного Фонду України.

Боржник не надав на вимогу суду доказів використання рахунку №260075316 у ПАТ "Мегабанк" м. Харкова виключно для виплати робітникам заробітної плати та сплати внесків до ПФ України або наявності у вказаного рахунку спеціального статусу, який не дозволяє спрямовувати кошти на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Отже, при винесенні постанови від 29.05.2017 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженню №45469503 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 15.08.2014 р. у справі №922/2064/14 Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України правомірно керувався положеннями ст.ст. 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи з аналізу вищевказаної імперативної норми, господарський суд не скасовує постанов органів ДВС, оскільки він їх не приймав. Це є виключним правом лише начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, в порядку, визначеному у ч. 3 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження.

Скаржник не вимогу суд не уточнив які саме дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про арешт коштів від 29.05.2017 р. він вважає незаконними.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на принцип диспозитивності, суд не вбачає підстав для задоволення скарги Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації №693/17 від 20.06.2017 р. (вх.№138 від 21.06.2017 р.).

Керуючись ст.ст. 59, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Відхилити скаргу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації №693/17 від 20.06.2017 р. (вх.№138 від 21.06.2017 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №922/2064/14 повністю.

Суддя Ольшанченко В.І.