ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 909/823/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Дроботової Т.Б., Мачульського Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Івано-Франківської міської ради
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017
у справі№909/823/16 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомПершого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах держави
доІвано-Франківської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Передмістя 2000", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Благо Інвест Сервіс"
провизнання незаконним та скасування в частині рішення Івано-Франківської міської ради №220-6 від 08.07.2016
У судовому засіданні взяли участь представники:

від прокуратури: Гришина Т.А. (прокурор відділу ГПУ);

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи-1: не з'явилися;

від третьої особи-2: не з'явилися;

В С Т А Н О В И В :

Перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури (далі - позивач, прокуратура) подав позов в інтересах держави до Івано-Франківської міської ради (далі - відповідач, Рада) про визнання незаконним та скасування п.7 рішення 6 сесії 7 скликання Івано-Франківської міської ради №220-6 від 08.07.2016 в частині поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 2,2905 га по вул. Юліана Целевича в м. Івано-Франківську, укладеного між Івано-Франківською міською радою та ТОВ "Передмістя 2000" від 23.05.2011.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017, позовні вимоги задоволено повністю. Суди визначились, що пролонгація договору на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не може мати місце, оскільки відповідно до п. 8 договору строк його дії закінчився 14.11.2014.

Івано-Франківська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення і постанову у справі скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити. Скарга мотивована тим, що п.7 спірного рішення Ради не порушує права або інтереси держави, і приймаючи оскаржуване рішення міська рада діяла в межах повноважень визначених ст. 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому, на думку скаржника, даний позов не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Від прокуратури Івано-Франківської області отримано відзив на касаційну скаргу, за змістом якого позивач просить оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що на підставі рішення 5 сесії 6 скликання Івано-Франківської міської ради №49-5 від 03.02.2011 року між Івано-Франківською міською радою та ТОВ фірма "Екстім" укладено договір №153 від 23.05.2011 оренди земельної ділянки площею 2,2905 по вул. Юліана Целевича в м. Івано-Франківську, для будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з комплексом розширеної інфраструктури торгівлі та побутового обслуговування населення, кадастровий номер :01:008:0057.

Відповідно до п. 42 вказаного договору він набуває чинності з моменту підписання сторонами та державної реєстрації, що була проведена 14.11.2011 року.

Пунктом 8 договору визначено строк його дії - 3 роки, тобто до 14.11.2014.

Поряд з цим, судами встановлено і те, що під час дії договору орендар порушував умови договору щодо сплати орендної плати у період 2013-2014 років, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 259228,89 грн., що підтверджується інформацією ДПІ у м. Івано-Франківську №991/909-15-125-03-32/1842 від 19.08.2016 року.

Після закінчення дії договору Івано-Франківська міська рада рішеннями №1684-52 від 24.02.2015 року, №1775-54 від 26.05.2015 року відмовила орендарю в продовженні даного договору внаслідок порушення його умов в частині сплати вартості користування земельною ділянкою.

Проте, після закінчення дії договору оренди землі, не зважаючи на неодноразову відмову у його пролонгації, заявою від 31.05.2016 року ТОВ "Передмістя 2000", як правонаступник ТОВ фірми "Екстім", звернулось до міського голови Івано-Франківська з проханням поновити термін дії договору оренди земельної ділянки внаслідок чого, спірним п.7 рішенням Івано-Франківської міської ради №220-6 від 08.07.2016 вирішено поновити термін оренди земельної ділянки ТОВ "Передмістя 2000" на три роки. На підставі вказаного рішення між Івано-Франківською міською радою та ТОВ "Передмістя 2000" укладено додаткову угоду, відповідно до якої термін дії договору визначено до 08.07.2019 року.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.31 Закону України "Про оренду землі"- договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правове регулювання поновлення договору оренди землі унормовано положеннями ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка об'єднує два випадки пролонгації договору оренди:

1. Визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди. Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідно встановити наступні юридичні факти:

- орендар належно виконує свої обов'язки за договором;

- орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк;

- до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди;

- орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та про своє рішення.

2. Поновлення договору оренди землі у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Для застосування частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів:

- орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою;

- орендар належно виконує свої обов'язки за договором;

- відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди;

- сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, умова про належне виконання орендарем своїх обов'язків за договором є необхідною для застосування положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у обох з вищевказаних випадках.

Задовольняючи даний позов суди законно виходили з того, що пролонгація за обома правовими конструкціями встановленими положеннями названої статті не може мати місце у даних правовідносинах, позаяк орендар втратив переважне право на пролонгацію договору через порушення своїх обов'язків щодо сплати орендних платежів, про що йому було повідомлено змістом рішень Ради №1684-52 від 24.02.2015 року, №1775-54 від 26.05.2015 року.

Тому за обставин, що склались між сторонами, пролонгація договору на підставі ст. 33 названого Закону з прийняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування є безпідставною, оскільки цей правочин припинив свою дію.

Відповідно до ст.144 Конституції України - органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України унормовано, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відтак, оскільки в силу п.8 договору оренди він припинив свою дію 14.11.2014 року, спірний п.7 рішення Ради №220-6 від 08.07.2016, як прийнятий на підставі положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі", тобто з порушенням законодавства, що регулює питання пролонгації договорів оренди землі, правомірно визнано судами незаконним та скасовано.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення та постанови у справі, оскільки не спростовують вищенаведеного. При цьому, їм надавалась оцінка судами попередніх інстанції відповідно до їх повноважень, визначених Господарським процесуальним кодексом України, і вони були мотивовано відхилені.

Так, суди визначились, що прокуратурою обґрунтовано підстави для захисту інтересів держави, порушених шляхом пролонгації Радою договору зі спливом майже двох років після закінчення його дії, та всупереч, як фактичним обставинам, так і власним рішенням про відмову у продовженні правовідносин найму земельної ділянки через наявність значної заборгованості з оплати вартості користування об'єктом оренди.

Також судами підставно відхилені посилання на правомірне застосування Радою при прийнятті спірного пункту рішення положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки право на пролонгацію за правовими конструкціями названої статті орендар втратив не тільки внаслідок порушення умов договору, а й внаслідок того, що таку ситуацію орендарем не виправлено, заборгованість погашена не була, через що йому було двічі відмовлено у продовжені користування земельною ділянкою. Оскільки договір припинив свою дію, він не може бути продовжений.

Щодо посилань скаржника на невірно обраний прокурором спосіб захисту, то їх також мотивовано відхилено апеляційною інстанцію, позаяк право на пролонгацію договору оренди виникло не автоматично в силу положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а на підставі оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене підстави для скасування законних та обґрунтованих судових актів та задоволення касаційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 у справі №909/823/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Т.Б. Дроботова

Г.М. Мачульський