РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Справа № 918/259/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Левчук І.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №20 від 13 квітня 2017 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №б/н від 01 березня 2017 року)

третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області на рішення господарського суду Рівненської області від 06.06.17 року у справі №918/259/17 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма "Укртрансагент"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Чернігівська митниця Державної фіскальної служби України

про розірвання договору оренди та зобов'язання повернення державного майна

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Войтюк В.Р.) від 06 червня 2017 року у справі №918/259/17 було відмовлено у позові Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма "Укртрансагент" (надалі відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Чернігівська митниця Державної фіскальної служби України про розірвання договору оренди та зобов'язання повернення державного майна.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що розірвання договору оренди в судовому порядку допускається виключно у випадках, визначених чинним законодавством України, зокрема, статтею 291 Господарського кодексу України та статтями 651, 783 Цивільного кодексу України, а також умовами укладеного договору. Водночас, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту невиконання відповідачем встановлених Договором оренди зобовязань. Крім того, позивач отримав та продовжує отримувати те, на що очікував при укладенні договору оренди, відповідач не перешкоджає позивачу у досягненні цілей договору оренди, а тому істотних порушень умов договору зі сторони відповідача, які могло б стати підставою для розірвання укладеного договору оренди в судовому порядку, також немає.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 06 червня 2017 року по справі №918/259/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області в повному обсязі. Регіональне відділення не погоджується з вказаним рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що об'єкт оренди розташований в зоні митного контролю. Відповідно до статті 332 Митного кодексу України режим зони митного контролю - це встановлені законодавством України з питань державної митної справи приписи, заборони та/або обмеження щодо перебування в зоні митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення та громадян, розташування в ній споруд та обєктів, а також проведення у цій зоні господарських робіт. Проведення господарських робіт у зоні митного контролю відбуваються з дотриманням режиму зони митного контролю і допускаються тільки з дозволу керівника відповідної митниці (митного поста) та за погодженням з начальником відповідного органу охорони державного кордону. Відповідно до розділу 2 Інструкції про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську та іншу діяльність, повязану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затвердженої наказом Державної митної служби. Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 січня 2006 року №51/49 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2006 року № 176/12050) для здійснення господарської діяльності в зоні митного контролю необхідно отримати рішення про можливість розміщення підприємства у відповідній зоні. Господарським судом Рівненської області, при винесені рішення не було враховано, що ТОВ КФ "Укртрансагент" не отримала рішення про можливість розміщення товариства у зоні митного контролю. Відповідними діями орендар свідомо створив умови, за якими майно, що виступає договором оренди використане згідно мети договору бути не може. Судом при винесені оскаржуваного рішення не враховано, що орендарем не виконується пункт 5.15 договору. Так, перевіркою встановлено та зазначено в акті, що об'єкти оренди не є відокремленим від інших приміщень службового модуля, не має окремого входу/виходу. Відповідне приміщення використовується представниками управління боротьби з митними правопорушеннями митниці та правоохоронними органами під час виконання ними службових обов'язків у пункті пропуску. Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки спільному висновку Державної фіскальної служби та Державної прикордонної служби, яким також підтверджено невиконання ТОВ КФ "Укртрансагент" пункту 5.15 договору. Отже, у зв'язку з порушенням ТОВ КФ "Укртрансагент" істотних умов договору оренди, регіональне відділення значною мірою позбавлено того, на що розраховувало при укладенні договору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07 липня 2017 року у справі №918/259/17 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 03 серпня 2017 року.

Від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю комерційна фірма "Укртрансагент" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що протиправне ненадання відповідачу відповідного дозволу органом митного контролю та органом охорони державного кордону унеможливлюють доступ відповідача до приміщення, в тому числі, з метою здійснення переобладнання відповідно до умов пункту 5.15 договору оренди. Неможливість доступну відповідача до орендованого відповідно до умов договору оренди майна, що належить до державної власності, жодним чином не пов'язана з якими-небудь відповідними діями відповідача, а зумовлена виключно протиправними діями з боку зазначених державних органів. Крім того, зобов'язання з проведення переобладнання приміщення не порушене відповідачем, оскільки строк його виконання не настав. Пункт 8.3 договору оренди надає позивачу як орендодавцю приміщень здійснювати виключно контроль за станом приміщень, за результатами якого складається акт обстеження, а не контроль за використанням майна та виконанням умов договору оренди. Дії позивача щодо проведення 07 березня 2017 року позапланових заході контролю і сам акт огляду від 07 березня 2017 року є незаконними, оскільки були відсутні визначені законодавством правові підстави (щорічний план-графік, своєчасне повідомлення та ін.), у зв'язку з чим, акт огляду від 07 березня 2017 року не може бути допустимим доказом порушення відповідачем умов договору оренди. Позивач отримав та продовжує отримувати те, на що очікував при укладенні договору оренди, відповідач не перешкоджає позивачу у досягненні цілей договору оренди, тобто, відповідачем не допущено істотного порушення умов договору оренди зі сторони відповідача, яке могло б стати підставою для розірвання укладеного договору оренди в судовому порядку.

Від Чернігівської митниці Державної фіскальної служби України надійшли пояснення №2430/7125-7010/25 від 20 липня 2017 року у яких зазначено, що однією з основних умов, як конкурсу, так і договору оренди (пункт 5.15) було переобладнання орендованого приміщення за рахунок орендаря (без компенсації витрат на його здійснення) з метою унеможливлення доступу сторонніх осіб до службових приміщень митного посту та Державної прикордонної служби. Дана основна умова конкурсу та договору оренди орендарем не виконана й до теперішнього часу. Крім того, за період з 30 серпня 2016 року по 20 липня 2017 року на рахунки Чернігівської митниці ДФС не надходила орендна плата за користування нежитловим приміщенням площею 14,7 кв.м службового блоку в пункті пропуску через державний кордон України "ОСОБА_3 - ОСОБА_4", що знаходиться на балансі Державної фіскальної служби України та перебуває в оперативному управлінні (користуванні) Чернігівської митниці ДФС, та розташоване за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, село Скиток, вулиця Лісна, 54. Вирішення питання розміщення підприємства в пункті пропуску знаходиться поза компетенцією позивача та не є виключною компетенцією третьої особи, а відповідач по справі не доклав необхідних зусиль для отримання такого дозволу та не виконав до теперішнього часу одну з обов'язкових умов проведеного конкурсу (пункт 5.15 договору) переобладнання орендованого приміщення за рахунок орендаря (без компенсації витрат на його здійснення) з метою унеможливлення доступу сторонніх осіб до службових приміщень митного посту та Державної прикордонної служби.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 серпня 2016 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційною фірмою УКРТРАНСАГЕНТ укладено договір оренди №111-16 державного нерухомого майна - нежитлових приміщень площею 14,7 кв.м службового блоку в пункті пропуску через державний кордон України "ОСОБА_3 - ОСОБА_4", розташованого за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с.Скиток. вул. Лісна, 54, що обліковується на балансі Державної фіскальної служби України та перебуває в оперативному управлінні (користуванні) Чернігівської митниці ДФС.

Згідно пункту 1.2 договору майно передається в оренду для надання послуг митного брокера.

За пунктом 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Орендна плата визначена на підставі методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2016 року 807,20 грн. (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3 договору орендар зобов'язаний: ефективно використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору; своєчасно і у повному обсязі сплачувати оренду плату до державного бюджету та користувачу (у платіжних дорученнях, які оформляє орендар, вказується "Призначення платежу" за зразком, який надає орендодавець листом при укладанні договору оренди), компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі сплати податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Пунктом 5.15 договору визначено, що орендар зобов'язується переобладнати орендовані приміщення за власний рахунок (без компенсації витрат на переобладнання) з метою унеможливлення доступу сторонніх осіб до службових приміщень митного посту та Державної прикордонної служби.

Відповідно до пункту 6.1. договору орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов договору.

Згідно пункту 8.1 договору орендодавець має право контролювати з можливим залученням користувача виконання умов договору використання майна, переданого в оренду за договором, і у разі необхідності спільно з користувачем вживати відповідних заходів реагування.

Орендодавець має право здійснювати контроль за станом майна шляхом візуального обстеження зі складанням акта обстеження (пункт 8.3 договору).

У відповідності до пункту 10.1 цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 30 серпня 2016 року до 28 серпня 2019 року включно.

Майно, що виступає обєктом договору було передано орендарю за актом приймання-передачі від 30 серпня 2016 року.

Як вбачається судами з матеріалів справи, обєкт оренди (майно згідно договору) розташований в зоні митного контролю.

Відповідно до статті 332 Митного кодексу України режим зони митного контролю - це встановлені законодавством України з питань державної митної справи приписи, заборони та/або обмеження щодо перебування в зоні митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення та громадян, розташування в ній споруд та обєктів, а також проведення у цій зоні господарських робіт. Проведення господарських робіт у зоні митного контролю відбуваються з дотриманням режиму зони митного контролю і допускаються тільки з дозволу керівника відповідної митниці (митного поста) та за погодженням з начальником відповідного органу охорони державного кордону.

Відповідно до розділу 2 Інструкції про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську та іншу діяльність, повязану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затвердженої наказом Державної митної служби. Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 січня 2006 року №51/49 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2006 року № 176/12050) для здійснення господарської діяльності в зоні митного контролю необхідно отримати рішення про можливість розміщення підприємства у відповідній зоні.

02 вересня 2016 року та 26 вересня 2016 року відповідач направив третій особі заяви з проханням видати Рішення про можливість розміщення у міжнародному автомобільному пункті пропуску "Нові Яриловичі", за видом діяльності: надання митно-брокерських послуг.

Чернігівська митниця ДФС листом від 23 грудня 2016 року № 4279/7/25-70-03 повідомила Регіональне відділення щодо прийняття спільного висновку Державної фіскальної служби України та Державної прикордонної служби України про неможливість розміщення ТОВ КФ УКРТРАНСАГЕНТ в зоні митного контролю, а листом від 19 вересня 2016 року №3121/7/25-70-18-01 повідомила ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ" про неможливість розміщення в зоні митного контролю та відмові у наданні відповідного рішення.

Наказом Регіонального відділення від 07 березня 2017 року №176 було створено робочу групу з працівників Регіонального відділення для огляду об'єкта оренди за договором оренди № 111-16 від 30 серпня 2016 року: державного нерухомого майна - нежитлових приміщень площею 14,7 кв.м службового блоку в пункті пропуску через державний кордон України "ОСОБА_3 - ОСОБА_4", розташованого за адресою: Чернігівська обл., Ріпкинський район, с. Скиток, вул. Лісна, 54.

Матеріалами справи підтверджується, що робочою групою регіонального відділення за участю представника Чернігівської митниці ДФС було проведено огляд обєкта оренди, за результатами якого складено відповідний акт огляду.

У вказаному акті зафіксовано, що орендоване приміщення представниками ТОВ "УКРТРАНСАГЕНТ" не використовується, діяльність визначена умовами договору оренди не здійснюється, представники орендаря на обєкті оренди відсутні.

На переконання позивача, в акті зафіксовано порушення ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ" вимог частини 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умов пункту 5.1 договору оренди, які передбачають використовувати орендоване майно відповідно до його мети використання.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у звязку з відмовою Чернігівською митницею ДФС у прийнятті рішення, щодо розміщення в зоні митного контролю, позивачем було направлено для відповідача лист від 07 березня 2017 року №18-04-00812 в якому повідомлено, про неможливість забезпечення доступу орендарю до об'єкта оренди, тому запропоновано для ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ" достроково розірвати договір оренди №111-16 від 30 серпня 2016 року.

Крім того, 09 березня 2017 року повторно було направлено лист для відповідача, в якому запропоновано достроково розірвати договір оренди.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача, щодо погодження розірвання в добровільному порядку договору оренди.

Отже, враховуючи усе зазначене вище, позивач звернувся до господарського суду Рівненської області та просив розірвати договір оренди.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що істотними умовами договору оренди, серед іншого, є відновлення обєкта оренди, виконання зобов'язань, відповідальність сторін, обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Одночасно з цим, стаття 32 Закону України "Про оренду державного та комунального майна визначає, що контроль за використанням майна, переданого в оренду покладається на органи, які відповідно до цього Закону здійснюють державну політику у сфері оренди. Дана норма кореспондується з пунктом 8.1 Договору.

Відповідно до пункту 8.3. Договору оренди Орендодавець має право здійснювати контроль за станом Майна шляхом візуального обстеження зі складанням акта обстеження.

Контроль за станом майна передбачає перевірку орендодавцем виключно фізичного стану орендованих Приміщень на предмет наявності чи відсутності пошкоджень переданого в користування державного майна.

Разом з цим, згідно акту огляду було встановлено, в ході проведення огляду виявлено, що нежитлове приміщення Орендарем не використовується, діяльність визначена умовами Договору не здійснюється, представники Орендаря на Обєкті оренди відсутні, отже на переконання позивача, через невикористання приміщення, відповідачем порушено пункт 5.1 договору, який зазначався вище.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими твердженнями апелянта, оскільки, як зазначалося вище, ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ", постійно вчинялися дії, для отримання рішення, у відповідності до якого, відповідач мав би змогу, отримати доступ до об'єкта оренди.

Також, апелянт, своїм листом від 07 березня 2017 року, підтвердив те, що відповідач не може використовувати орендоване приміщення, через те, що орендодавець не може забезпечити доступ орендарю до об'єкта оренди. Відтак, з зазначеного судами обох інстанцій вбачається, що ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ", позбавлене можливості використовувати орендоване приміщення, виключно через дії позивача та третьої особи, а тому і порушень пункту 5.1 у діях позивача судами не вбачається.

Доводи апелянта щодо того, що невикористання приміщення відповідачем у своїй господарській діяльності є порушенням умов договору та є підставою розірвання договору не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Зазначені вище норми права та пункту 5.1 договору стосуються захисту обєкта оренди від нецільового використання та жодним чином не зобовязують орендаря використовувати надане у користування майно. Використання орендованого майна є правом, а не обовязком орендаря за договором.

Порушення пункту 5.1. Договору оренди та частини 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" полягає у використанні орендованого майна всупереч цільовому призначенню та умовам договору, або ж у наявності суттєвих недоліків приміщення (відсутність запланованих ремонтів, тощо), а не у невикористанні орендованого майна орендарем.

Оскільки у акті огляду, на який посилається позивач, відсутні посилання на те, що приміщення знаходиться у занедбаному стані, або ж використовується не за призначенням, відтак, зазначене свідчить про безпідставність тверджень Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області.

Крім того, на переконання апелянта, Орендарем не виконується пункт 5.15 Договору, зокрема, об'єкт оренди не є відокремленим від інших приміщень службового модуля, не має окремого входу/виходу.

Водночас, як було встановлено вище, ТОВ КФ "УКРТРАНСАГЕНТ", позбавлене можливості використовувати орендоване приміщення, через ненадання доступу орендодавцем для орендаря та неприйняття третьою особою рішення, яким було б надано дозвіл для відповідача користуватися орендованим приміщенням.

Також, колегія суддів звертає увагу на той факт, що умовами договору не встановлений конкретний строк або термін, впродовж якого відповідач зобов'язаний переобладнати об'єкт оренди (зробити окремий вхід).

Тому твердження апелянта, щодо невиконання пункту 5.15 договору відповідачем є передчасними та такими, що не відповідають дійсності.

Частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, як вірно встановлено місцевим судом позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту невиконання відповідачем встановлених Договором оренди зобовязань.

Колегія суддів зазначає, що розірвання Договору оренди в судовому порядку допускається виключно у випадках, визначених чинним законодавством України, зокрема, статтею 291 Господарського кодексу України та статтями 651, 783 Цивільного кодексу України, а також умовами укладеного договору.

Відповідно до статті 291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Частиною 2 вказаної статті встановлює, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Згідно з частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму. в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Стаття 783 Цивільного кодексу України визначає підстави розірвання договору найму на вимогу наймодавця. Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Однак, умови укладеного Договору оренди та положення статей 291 Господарського кодексу України та 783 Цивільного кодексу України не передбачають таких підстав розірвання договору оренди на вимогу наймодавця, які зазначені в позовній заяві.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування статті 651 Цивільного кодексу України, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6- 75цс13).

Зі змісту укладеного Договору оренди судами вбачається, що при його укладенні регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, як Орендодавець, розраховував на отримання орендної плати від здачі в оренду державного майна.

Твердження третьої особи про наявність заборгованості з орендної плати не підтверджені належними та допустимим доказами. Крім того, актом огляду від 07 березня 2017 року підтверджується, що орендна плата відповідачем сплачувалась та сплачується в повному обсязі і заборгованість відсутня.

Отже, апелянт отримав та продовжує отримувати те, на що очікував при укладенні договору оренди, відповідач не перешкоджає позивачу у досягненні цілей договору оренди, а тому істотних порушень умов договору зі сторони відповідача, які могло б стати підставою для розірвання укладеного Договору оренди в судовому порядку, також немає.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, існування обставин для розірвання договору оренди та повернення орендованого майна.

Таким чином, доводи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених статтею 104 ГПК України, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 06.06.17 р. у справі №918/259/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/259/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.