ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Справа № 906/1306/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Карабань В.Я. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, м. Овруч,

на рішення господарського суду Житомирської області від 18.04.2017

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2017

у справі № 906/1306/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, в особі Житомирської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії), м. Житомир,

до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Управління праці та соціального захисту населення), м. Овруч,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України в Овруцькому районі Житомирської області (далі - Казначейство), м. Овруч,

про стягнення 57 026,96 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення про стягнення 57 026,96 грн. компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.04.2017 у справі № 906/1306/16 (суддя Сікорська Н.А.), яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (судді Грязнов В.В. - головуючий, Мельник О.В., Розізнана І.В.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 56 710,49 грн. компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати; у решті позову - відмовлено.

Управління праці та соціального захисту населення, посилаючись на порушення та неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Укртелеком" в особі Житомирської філії просило залишити судові акти попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

До касаційної скарги касатором додано клопотання про зупинення виконання судових рішень зі справи, які оскаржуються до розгляду касаційної скарги у справі Вищим господарським судом України. Аналогічні клопотання також направлені скаржником до Вищого господарського суду України 26.06.2017 та 12.07.2017.

Згідно з приписами частини першої статті 1211 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Відповідна процесуальна дія є правом суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що справу № 906/1306/16 передано на розгляд колегії суддів 04.08.2017 (згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями); ухвала про прийняття касаційної скарги Управління праці та соціального захисту населення до розгляду винесена 07.08.2017 з призначенням судового розгляду на 15.08.2017, касаційна інстанція вважає недоцільним, у даному випадку, вчинення відповідної процесуальної дії, оскільки зупинення виконання оскаржених судових рішень має обмежений строк дії, а саме до закінчення їх перегляду в порядку касації, що фактично становило б 8 календарних днів.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- предметом діяльності ПАТ "Укртелеком" згідно зі статутом є, зокрема надання телекомунікаційних послуг, у тому числі місцевого, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, комп'ютерного зв'язку, радіозв'язку, послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг;

- Житомирська філія ПАТ "Укртелеком" є відокремленим підрозділом Товариства та діє на підставі положення про Житомирську філію ПАТ "Укртелеком", затвердженого рішенням наглядової ради ПАТ "Укртелеком";

- у період з січня 2015 року по грудень 2015 року позивач надав телекомунікаційні послуги населенню на пільговій основі на загальну суму 274 789,39 грн. (вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету), про що свідчать: зведений розрахунок заборгованості за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, акти звірки розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги форми 3-пільга станом на 01.09.2015 та станом на 01.08.2015, розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг та зведений розрахунок за надані послуги у грудні 2015;

- з урахуванням перевіреного відповідачем розрахунку наданих послуг за грудень 2015 року, останнім (відповідачем), зокрема зазначено, що споживачі: ОСОБА_4 о/р НОМЕР_1, ОСОБА_5 о/р НОМЕР_2 - не мають права на пільгу, ОСОБА_6 о/р НОМЕР_3 - на обліку в ЄДАРП з 03.01.2017, ОСОБА_7 о/р НОМЕР_4 на обліку в ЄДАРП з 28.01.2016, ОСОБА_8 о/р НОМЕР_4 на обліку в ЄДАРП з 25.03.2016, ОСОБА_9 о/р НОМЕР_5 на обліку в ЄДАРП з 23.03.2016, ОСОБА_10 о/р НОМЕР_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11 о/р НОМЕР_7 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12 о/р НОМЕР_8 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13 о/р НОМЕР_9 на обліку в ЄДАРП не перебуває, ОСОБА_14 о/р НОМЕР_10 - помер ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_15 о/р НОМЕР_11 - помер ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_17 о/р НОМЕР_12 на обліку в ЄДАРП не перебуває; ОСОБА_18 о/р НОМЕР_13, ОСОБА_19 о/р НОМЕР_14 - призупинено право на пільги відповідно до Постанови № 389 від 04.06.2015. За висновком відповідача позивач невірно здійснив нарахування на відшкодування послуг зв'язку, наданих на пільгових умовах у грудні 2015 року на загальну суму 316,47 грн.;

- головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в даному випадку, щодо відшкодування витрат на послуги зв'язку, які надавалися споживачам на пільгових умовах протягом січня - грудня 2015 року є Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА Житомирської області, а тому відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій;

- витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг у грудні 2015 року пільговим категоріям споживачів, відповідачем відшкодовані не були.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя зазначеної статті).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина друга статті 193 ГК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено, зокрема такими Законами України як: "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про прокуратуру", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За приписами частини третьої статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Норми відповідних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондується з безумовним обов'язком держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Згідно з пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 97 Бюджетного кодексу України).

Статтею 89 та статтею 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Пунктами 3, 4 Порядку (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевий держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення; а перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя;

Згідно з пунктами 5, 7, 8 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів і не залежать від бажання сторін.

При цьому, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, або повне чи часткове звільнення від обов'язку щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин першої - четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

За своїм правовим статусом позивач є особою приватного права, суб'єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність на власний ризик та має право на оплату наданих ним споживачам послуг у повному обсязі.

За змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446).

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, положеннями законодавства передбачено відшкодування позивачу понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах, яке (відшкодування) повинно здійснюватися головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, й таким розпорядником є відповідач; при цьому, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для позбавлення позивача права на відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем. За наведених обставин, судами попередніх інстанцій обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині вимог про стягнення 56 710,49 грн. компенсації (з урахуванням необґрунтованості позову в частині вимог про стягнення 316,47 грн. компенсації).

При цьому, апеляційним господарським судом мотивовано спростовано твердження відповідача про непідвідомчість даного спору господарським судам, з урахуванням того, що спір у справі, що розглядається стосується належного виконання відповідачем свої зобов'язань і жодна із сторін спору у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції по відношенню до іншої сторони, відповідно, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції (як помилково вважає відповідач) і підлягає вирішенню господарським судом за правилами ГПК України.

Доводи Управління праці та соціального захисту населення не спростовують висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях попередніх інстанцій. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 18.04.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 зі справи № 906/1306/16 залишити без змін, а касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області - без задоволення.

Суддя В. Палій

Суддя В. Карабань

Суддя В. Студенець