ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р. Справа № 911/1881/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі Філії управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ"

до Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації

про стягнення 19892,82грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №2-400 від 28.12.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №1020 від 19.07.2017).

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі Філії управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації про стягнення 19892,82грн у т.ч.:

- 16 977,49грн заборгованості за послуги з транспортування природного газу;

- 1844,35грн пені за період з 21.01.2017 по 16.06.2017;

- 205,13грн 3% річних за період з 21.01.2017 по 16.06.2017;

- 865,85грн втрат від інфляції за період лютий травень 2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №/03-9173/16з від 01.12.2016 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в частині оплати за надані послуги у встановлені договором строки.

Відповідач у справі Відділ освіти Ставищенської районної державної адміністрації у відзиві на позов визнає заявлені вимоги частково, а саме щодо сплати боргу в сумі 16 977,49грн, щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що фінансується за рахунок бюджетних коштів та провести розрахунок в 2017 році за договором за 2016 рік не мав можливості..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників стрін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" в особі Філії управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ", (газотранспортне підприємство) та Відділом освіти Ставищенської районної державної адміністрації (замовник) було укладено типовий договір на транспортування газу магістральними трубопроводами №/03-9173/16з (далі - договір).

Таким чином, укладений сторонами договір та додаткові угоди є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Згідно умов якого, газотранспортне підприємство зобов1язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами договору.

Згідно п. 5.4 договору, вартість фактично наданих послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

У відповідності до умов п. 5.5 договору, остаточний розрахунок за надані у звітному періоді послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Договір набирає чинності з 01.10.2016 і діє в частині надання послуг до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань.

Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду №1 від 05.12.2016, за якою погодили, що дія вищевказаного договору поширюється на відносини сторін з 01.10.2016. А також доповнено п. 5.9, відповідно до якого загальна сума договору складає 30744,73грн.

Як вбачається з акту №12-16-/03-9173/16з від 31.12.2016 позивачем надано відповідачу послуги на суму 16 977,49грн.

Так, звертаючись з позовною заявою до суду, позивач зазначає, що відповідачем не сплачена сума боргу в розмірі 16 977,049грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку щодо оплати наданих послуг та застосування до відповідача відповідальності за порушення відповідного обовязку, яка встановлена договором та чинним законодавством України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобовязання з оплати до 20 числа місяця наступного за звітним.

Отже, останнім днем виконання зобовязання з оплати, є 20 числа місяця, що слідує за звітним.

Проте, відповідачем доказів оплати наданих послуг за грудень 2016 на суму 16 977,49грн суду не надано.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення 16 977,49грн боргу за надані в грудні 2016 року послуги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 205,13грн за період з 21.01.2017 по 16.06.2017 та 865,85грн втрат від інфляції за період лютий-травень 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача на відсутність бюджетного фінансування у 2017 році за договором, що укладався в 2016 році, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Як передбачено ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання, аналогічну норму містить ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю, тому у випадках порушення грошового зобов'язання не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (див. п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, нарахованих позивачем за період з 21.01.2017 по 16.06.2017, з урахуванням вимог чинного законодавства, встановив, що поданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, а відтак вимоги в частині стягнення 205,13грн 3% річних та 865,85грн втрат від інфляції є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1844,35грн пені за період з 21.01.2017 по 16.06.2017.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що за порушення строків оплати замовник сплачує на користь виконавця пеню у подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що за розрахунком суд розмір пені за заявлений позивачем період складає 1844,73грн.

Поряд з цим, згідно п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до ч. 1 ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Окрім того, згідно ч.2 відповідної норми, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також, відповідно до чч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даній справі обставиною, яка має істотне значення і заслуговує на увагу при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки, є те, що відповідач у даній справі є юридичною особою, яку віднесено до органу державної влади, та яка здійснює діяльність регулювання у сфері охорони здоровя, освіти, культури та інших соціальних сферах, тобто не займається підприємницькою діяльністю безпосередньо.

Окрім того, оскільки позивач не довів того, що вказаним порушенням йому заподіяно збитків, у розмірі, який є рівним заявленому розміру неустойки або більше такого розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки на 50% від обґрунтованого до стягнення розміру.

Таким чином, вимоги в частині стягнення пені задовольняються судом в сумі 922,37грн, в задоволенні вимог про стягнення 921,98грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1600,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти Ставищенської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі Філії управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ" 16 977,49грн основного боргу, 922,37грн пені, 205,13грн 3% річних, 865,85грн втрат від інфляції, а також 1600,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 921,98грн пені в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.08.2017.

Суддя С.І. Чонгова