РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017Справа №910/10672/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»

до Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України»

про стягнення 54617,30 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Богдан С.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Дементьєва Г.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» про стягнення заборгованості в розмірі 54617,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №114112ED6YDB017 від 01.02.2017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів в частині своєчасної та повної оплати поставленого позивачем газу.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 48588,47 грн. основного боргу, 414,89 грн. 3% річних, 1965,33 грн. інфляційних втрат, 3648,61 грн. пені, за порушення останнім зобов'язання із своєчасної оплати поставленого за договором газу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача відзиву на позов не надав, проте в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (далі - позивач, постачальник) та Державною установою «Інститут охорони ґрунтів України» (далі - відповідач, споживач) було укладено Договір №114112ED6YDB017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити обсяг газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, річний плановий обсяг постачання газу визначений до 1.1 тис. куб. м. Планові обсяги постачання газу по місяцях становлять за лютий - 1.0 тис. куб. м, за березень - 0.1 тис. куб. м. (п.1.3 Договору).

Згідно з п.1.5 Договору, передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (пункти призначення).

Пунктом 2.9.1 Договору визначено, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п.2.9.2 Договору).

Згідно з п.2.9.3 Договору, споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.1 Договору, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

За умовами п.3.2 Договору, ціна газу становить 7379,83 грн. за 1000 куб. м., крім того, ПДВ 1475,97 грн., всього з ПДВ - 8855,80 грн.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.

Згідно з п.4.2 Договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахунковому періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього газу.

- Остаточний розрахунок по оплаті газу (п.3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 5.4.2 Договору визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

У відповідності до п.6.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно із договором і чинним законодавством України.

Згідно з п.6.2.1 Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Умовами розділу XI договору, зокрема визначено строк дії договору, відповідно до якого договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2017 по 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору, поставив відповідачеві у лютому 2017 року природний газ в обсязі 4,760 тис. куб. м. на загальну суму 48412,63 грн. та у березні 2017 року в обсязі 0,018 тис. куб. м. на загальну суму 175,84 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі природного газу №ЗЛВ00012553 від 28.02.2017 та №ЗЛВ00023644 від 31.03.2017 відповідно. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ не проведено, що, зокрема, підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою №Lvz0072-СК-4570-0717 від 31.07.2017, відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.07.2017 становить 48588,47 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно зі ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт існування заборгованості в розмірі 48588,47 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 1965,33 грн. інфляційних втрат та 414,89 грн. трьох відсотків річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за період з 11.03.2017 по 22.06.2017 за актом від 28.02.2017 та за період з 11.04.2017 по 22.06.2017 за актом від 31.03.2017 , судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до умов договору та вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 3648,61 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.2.1 Договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки за період з 11.03.2017 по 22.06.2017 за актом від 28.02.2017 та за період з 11.04.2017 по 22.06.2017 за актом від 31.03.2017 відповідно до якого сума пені становить 3648,61 грн., суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умовам закону та договору, відтак зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, зокрема виконання передбачених договором зобов'язань щодо повної оплати поставленого позивачем газу.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 75 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» (04112, м. Київ, вул. О. Теліги, буд. 8; ідентифікаційний код 25835792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42; ідентифікаційний код 39594527) 48588 (сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 47 коп. заборгованості, 414 (чотириста чотирнадцять) грн. 89 коп. 3% річних, 1965 (одна тисяча дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 33 коп. інфляційних втрат, 3648 (три тисячi шістсот сорок вісім) грн. 61 коп. пені, та 1600 (одна тисяча шістсот) грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 04.08.2017

Суддя Я.В. Маринченко