ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р. Справа № 922/1485/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2263 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 27.06.17 у справі

за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", м. Київ,

до ТОВ "Експотрейд Компані", м. Харків,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд компані" про стягнення 1104,16 витрат по заміні тягового двигуна та 31 223,56 грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань згідно договору №ПЗ/НРП-152020/НЮ надання послуг по капітальному ремонту лінійного обладнання від 30.12.2015 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.06.2017 року (суддя Жельне С.Ч.) позовні вимоги задоволені повністю.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати в частині стягнення штрафу у розмірі 26683,76 грн.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

30.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПОТРЕЙД КОМПАНІ" (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" (Замовник), укладено договір №ПЗ/НРП-152020/НЮ на надання послуг по капітальному ремонту лінійного обладнання. (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1. Договору Відповідач (Виконавець) зобов'язувався у 2015 році надати Послуги по капітальному ремонту лінійного обладнання, у відповідності до обсягів згідно додатку №1 "Обсяги та вартість Послуг", який є невід'ємною частиною договору, а Замовник прийняти і оплатити такі послуги.

У відповідності з п.2.1. зазначеного договору Виконавець гарантував якість капітального ремонту лінійного обладнання та їх працездатність протягом гарантійного терміну згідно додатку №3 "Перелік гарантійних термінів", який є невід'ємною частиною даного Договору, при дотриманні Замовником умов експлуатації, а також виконання вимог Правил технічного обслуговування та поточних ремонтів, Інструкцій, технічної й технологічної документації, яка затверджена у встановленому порядку.

Гарантії Виконавця та якість капітального ремонту лінійного обладнання визначається даним договором та "Положенням про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу" затвердженого наказом Міністерства транспорту України №261 від 22.04.2002р. (п.2.2. Договору)

Так, згідно Додатку №1 до договору №ПЗ/НРП-152020/НЮ Виконавець зобов'язався виконати капітальний ремонт в об'ємі КР-2 тягового двигуна РТ-51.

Пунктом 3.1. Договору сторонами обумовлено, що фактична вартість ремонту лінійного обладнання буде коригуватися по факту наданих Послуг, згідно обсягів та вартості Послуг (Додаток №1), протоколу узгодження договірної ціни капітального ремонту лінійного обладнання у 2015 році (Додаток №4) та згідно двосторонніх актів, пред'явлених до сплати Замовнику, в межах суми договору.

Враховуючи наведені у п.3.1. Договору умови, Додатком №4 Протоколу узгодження договірної ціни капітального ремонту лінійного обладнання у 2015 році сторони визначили, що вартість капітального ремонту Тягового двигуна РТ-51 в обсязі КР-2 разом з ПДВ складає 156 117,78 грн.

Відповідачем було проведено капітальний ремонт двигуна РТ-51 №17979/221, що підтверджується підписаним сторонами Актом надання послуг №27 від 16.11.2016 року.

Як зазначає позивач, тяговий двигун РТ-51 №17979/221, після ремонту надійшов до виробничого підрозділу моторвагонного депо Фастів-1 регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 17.11.2016 року. 29.11.2016 року в процесі експлуатації тягового двигуна у гарантійний період було виявлено дефект заводського ремонту, який виключив можливість його подальшої експлуатації, а саме - пробій ізоляції обмотки якоря тягового двигуна РТ-51 №17979/221 на вагоні №547-06, пробіг після заводського ремонту склав 3 тис. км.

Пунктом 2.5. Договору сторони передбачили, що на виявлені позивачем дефекти ремонту в гарантійний термін експлуатації складається акт-рекламація.

Так, на виконання умов договору 14.12.2016р., комісією у складі спеціалістів моторвагонного депо Фастів-1, яке є виробничим підрозділом регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та представника відповідача за довіреністю №26 від 24.11.2016р. ОСОБА_3 було проведено розслідування виходу з ладу тягового двигуна РТ-51№17979/221 за наслідком якого складено акт-рекламація №38.

Згідно копії акту-рекламації №38 від 14.12.2016, при огляді тягового двигуна РТ-51 №17979/221 було виявлено, що в гарантійний термін експлуатації стався випадок з ладу тягового електродвигуна РТ-51 №17979/221 з причин розбандажування якоря. Причиною виникнення дефекту є неякісне виконання ремонту ТОВ "Експотрейд Компані".

Як вбачається з пункту 11 підписаного сторонами Акту-Рекламації №38 від 14.12.2016, телеграмою від №РПЧ-8/3315 від 29.11.2016 Виконавець повідомлявся про факт виявлення дефекту у ремонті та про необхідність прибуття представника виконавця для участі в комісійному складанні акту-рекламації.

Твердження відповідача, стосовно невідповідності акту-рекламації №38 від 14.12.2016 нормам "Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу" затвердженого наказом Міністерства транспорту України №261 від 22.04.2002р. у зв'язку із відсутністю його затвердженої форми у самому Договорі № №ПЗ/НРП-152020/НЮ від 30.12.2015р., а також позбавлення відповідача можливості на об'єктивне з'ясування причин виходу з ладу тягового двигуна №17979/221 є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в акті-рекламації №38 представниками сторін зауважень про порушення експлуатації двигуна виявлено не було (пункт 13 акту) та у відповідно до акту прийому-передачі від 27.12.2016 року (а.с.105) ТОВ "Експотрейд компані" прийняло для виконання гарантійного ремонту тяговий двигун РТ-51 №17979/221.Отже, дані обставини підтверджують визнання відповідачем факту неякісного ремонту тягового двигуна та повністю спростовують викладені відповідачем у запереченнях доводи.

Стосовно заявлених позивачем витрат по заміні тягового двигуна №17979/221 на вагоні електропоїзда серії ЕР-9М №547-06 згідно акту-рекламації №38 від 14.12.2016 суд зазначає наступне.

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що у разі нанесення Виконавцем Замовнику збитків внаслідок неякісного ремонту останні стягуються Замовником в повному обсязі понад штрафні санкції. Доказом понесених витрат є калькуляція, яка розраховується відповідно до "Методичних рекомендацій калькулювання вартості робіт та послуг структурних підрозділів локомотивного господарства", затверджених наказом Укрзалізниці №170 від 16.06.2005 (а.с.109-121).

Таким чином, відповідно до п.2.6. вищевказаного договору, калькуляція є належним доказом понесених витрат.

29.11.2016 року працівниками виробничого підрозділу регіональної "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" - Моторвагонним депо Фастів-1 були виконані роботи по заміні тягового двигуна РТ-51 №17979/221 на вагоні електропоїзда серії ЕР-9М №547-06 (зняття, вставлення) у зв'язку з виходом його з ладу. Дані обставини підтверджуються актом виконаних робіт від 30.11.2016 (а.с.123).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" витрати на оплату праці - це основна та додаткова заробітна плата.

Витрати по виплаті заробітної плати (як основної так і додаткової) підтверджуються наданими позивачем нарядами на відрядні роботи по заміні вузла за листопад 2016, платіжними відомостями №734, 733, 763, 764, платіжними дорученнями №2029, 2033 від 22.11.2016, №763, 764 від 06.12.2016 та довідкою від 09.06.2017р.

Таким чином, судом встановлено, що Позивач поніс витрати по заміні тягового двигуна №17979/221 на вагоні електропоїзда серії ЕР-9М №547-06 в сумі 1104,16 грн., що і зазначено в калькуляції (а.с.20) та довідці РПЧ-8-2010 від 09.06.2017р.(а.с.122).

Доказів сплати штрафу та витрат відповідачем суду не подано.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, за яким відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як зазначалося вище, пунктом 2.1. Договору зазначеного договору Виконавець гарантував якість капітального ремонту лінійного обладнання та їх працездатність протягом гарантійного терміну згідно додатку №3 "Перелік гарантійних термінів".

Факт встановлення представниками сторін дефекту двигуна в період гарантійного терміну експлуатації, який виключив можливість його подальшої експлуатації підтверджується матеріалами справи і дає підстави для висновку суду про неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наведена правова норма кореспондується зі ст. 906 Цивільного кодексу України: збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Згідно з ч.ч.1,2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Відповідачем не спростовано ті обставини, що позивачем понесень збитки у вигляді витрат за проведення робіт по заміні двигуна РТ-51 №17979/221. Протиправність поведінки відповідача полягає у порушенні ним умов договору №ПЗ/НРП-152020/НЮ від 30.12.2015 щодо гарантії якості капітального ремонту двигуна. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками обумовлюється тим, що дефект двигуна стався саме внаслідок неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов'язань. При цьому відповідач не довів суду відсутності своєї вини у завданні збитків внаслідок порушення договірного зобов'язання.

Наведене свідчить про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, які дають підстави для покладання на винну сторону відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Таким чином, заявлені позивачем до стягнення витрати в розмірі 1 104,16 грн. обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

В силу ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Зокрема, п. 2.6. Договору сторони погодили, що у випадку виходу з ладу неякісно відремонтованого лінійного обладнання в гарантійний період Виконавець сплачує Замовнику понесені витрати на усунення дефекту та штраф у розмірі 20% від вартості неякісно відремонтованих складових частин.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи те, що згідно з Додатком № 4 Протоколу узгодження договірної ціни капітального ремонту лінійного обладнання у 2015 році , вартість надання послуг з капітального ремонту Тягового двигуна РТ-51 КР-2 складає 156 117,78 грн., позивачем визначено розмір штрафу за неякісно виконаний ремонт двигуна у розмірі 31 223,56 грн. (156 117,78х20%=31 223,56 грн.)

За викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, встановлених п.1.1., 2.1. Договору, та про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 20% від розміру, встановленого п.2.6.договору, а саме у сумі 31 223,56 грн, тобто до стягнення з відповідача підлягає 31 223,56 грн. штрафу та 1 104,16 грн. збитків, а тому - позовні вимоги полягають задоволенню.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що при розгляді справи, місцевий господарським судом не вірно розраховано розмір штрафу.

Так, на думку відповідача, з урахуванням положень пункту 2.6 Договору, розмір штрафу складає 20% від вартості неякісно відремонтованих складових частин, тобто у даному випадку розмір штрафу складає 20% від вартості якора тягового двигуна, а не тягового двигуна РТ-51 в цілому.

Такі доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, у пункті 3 акту-рекламації від 14.02.2016 року складеного за участю представника відповідача "Найменування деталей, вузлів та агрегатів, які вийшли з ладу" вказано саме тяговий двигун РТ-51 зав. № 17979/221, а не якор тягового двигуна.

В пункті 14 згаданого акту рекламації сторонами зазначено про вихід з ладу тягового двигуна, а не якора.

За викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.06.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 03.08.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.