ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017р. Справа № 914/1509/17

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Петровської Н., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «ІМЕКС ХІМГРУПП», м.Черкаси

до відповідача Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 29 866,40 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник (довіреність від 01.08.2017 р.)

від відповідача: ОСОБА_2-представник за довіреністю

Представнику позивача та відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «ІМЕКС ХІМГРУПП» до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення заборгованості в розмірі 29 866,40 грн.

Ухвалою від 24.07.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03.08.2017 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання з»явився, проти позову не заперечив, відзив на позов не подав.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Науково-виробнича фірма «ІМЕКС ХІМГРУПП» (позивач) через авторизований електронний майданчик SmartTender.biz прийняло участь у відкритих торгах (аукціонах) №249843 та №251853, що проводилися в електронній системі публічних закупівель ProZorro Державним підприємством Львівський бронетанковий завод (надалі відповідач).

07.09.2016 року позивач отримав електронного листа через електронний майданчик SmartTender.biz, в якому зазначалося, що позивач був визнаний переможцем відкритих торгів №249843 за лотом 8: найменування Уайт-спірит в кількості 2000 шт., одиниця вимірювання кг, ціна 17,64 грн., на суму 35 280,00 грн.

12.09.2016 року позивач отримав електронного листа через електронний майданчик SmartTender.biz, в якому зазначалося, що позивач був визнаний переможцем відкритих торгів №251853 за лотом 3 та за лотом 1:

Лот 3 розчинник 646 в кількості 800, одиниця вимірювання кг, ціна 15,19 грн., сума 12 152,00 грн.

Лот 1 рідина низько замерз. Або тосол 40, або 65 в кількості 200, одиниця вимірювання кг, ціна 13,36 грн., на суму 2 672,00 грн.

На підставі усних правочинів, укладених за підсумками відкритих торгів (аукціонів) №249843 та №251853, позивач протягом вересня-листопада 2016 року поставив відповідачу товар, а саме тосол та розчинники в асортименті, за видатковими накладними:

- №РН-0000244 від 08.09.2016 року на суму 13 532,82 грн.

- №РН-0000292 від 12.10.2016 року на суму 32 006,02 грн.

- №РН-0000325 від 09.11.2016 року на суму 13 596,36 грн.

Всього на загальну суму 59 071,66 грн.

Отримання цього товару підтверджується підписом представника відповідача на вищезазначених видаткових накладних,що скріплений печаткою відповідача.

15.09.2016 року відповідач перерахував оплату за товар в сумі 21 168,00 грн., згідно платіжного доручення №1335 від 15.09.2016 року.

26.10.2016 року відповідач перерахував оплату за товар в сумі 4 894,40 грн., згідно платіжного доручення №34 від 26.10.2016 року.

15.11.2016 року відповідач повернув товар за накладною на повернення товару ВЧ-355 від 15.11.2016 року на суму 3 206,40 грн. Таким чином, як стверджує позивач, заборгованість відповідача становить 59 071,66 (21 168,00 + 4 894,40 + 3 206,40) = 29 866,40 грн.

03.02.2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про виконання грошового зобов»язання в сумі 29 866,40 грн. (лист б/н від 02.02.2017 року).

16.02.2017 року позивач отримав відповідь від відповідача (лист вих.№263 від 08.02.2017 року), якою відповідач повністю визнав борг, але погасити заборгованість не може, посилаючись на відсутність коштів.

22.02.2017 року позивач повторно направив на адресу відповідача вимогу про виконання грошового зобов»язання в сумі 29 866,40 грн. (лист б/н від 22.02.2017 року).

В березні 2017 року позивач отримав відповідь від відповідача (лист вих.№525 від 02.03.2017 року), зазначивши, що останній повністю визнає борг, проте станом на момент звернення з позовом свої зобов»язання з оплати товару відповідач не виконав.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем в повному обсязі.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзиву на позов не подав, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Тобто, в даному випадку, зобов»язання у відповідача виникло на підставі юридичного факту, що започаткувало договірні правовідносини між двома господарюючими суб»єктами відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, ч.2 ст.640, ст.-ст. 641-642 ЦК України.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначаються Законом України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 р. № 922-VIII (далі - Закон № 922-УШ).

Відповідачем були оголошені відкриті торги, за результатами проведення яких в системі ProZorro позивача було визнано переможцем процедури закупівлі по лотах 8, 3 та 1.

Відповідно до ст. 32 Закону № 922-УШ замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. Основні вимоги до договору про закупівлю визначені ст. 36 Закону № 922-УШ.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Учасник - переможець процедури закупівлі під час укладення договору повинен надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами укладено усні договори по поставці товару, а саме тосол та розчинники в асортименті, за видатковими накладними: №РН-0000244 від 08.09.2016 року на суму 13 532,82 грн., №РН-0000292 від 12.10.2016 року на суму 32 006,02 грн., №РН-0000325 від 09.11.2016 року на суму 13 596,36 грн.

Будь-яких зауважень зі сторони відповідача у видаткових накладних не зазначено. Відтак, відповідач, підписуючи видаткові накладні, погодився із обємом та вартістю поставленого товару.

Відповідач взятих на себе договірних зобов'язань із оплати поставленого товару належним чином не виконав, внаслідок чого, враховуючи часткові проплати відповідача, утворилась заборгованість з оплати поставленого товару в розмірі 29 866,40 грн. Доказів погашення вказаної заборгованості станом на час розгляду справи по суті сторонами суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань.

Також, відповідачем долучено до матеріалів справи копію Акту звірки на суму 29 866,40 грн. за період з 16.07.2015 року по 31.07.2017 року, підписаний та скріплений печатками обох сторін.

У відповідності до п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013 року за № 10, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, не подав доказів погашення боргу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «ІМЕКС ХІМГРУПП» до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення заборгованості в розмірі 29 866,40 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судовий збір у відповідності до статті 49 ГПК України слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, 73; ) на користь Приватного підприємства Науково-виробнича фірма «ІМЕКС ХІМГРУПП» (вулиця Волкова,36, м.Черкаси, 18016, код ЄДРПОУ 84093) заборгованість в розмірі 29 866,40 грн., а також 1600,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2017 р.

Суддя Горецька З. В.