РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"03" серпня 2017 р. Справа № 918/1379/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Дужич С.П. ,

суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- не зявився;

відповідача 1- не зявився;

відповідача 2- ОСОБА_1 (довіреність №23-01/02 від 23.01.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача 2-Державного під-приємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення господарського суду Рівненської області від 28.02.2017р. у справі №918/1379/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс» м.Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Вівад»

с.Кургани Березнівського р-ну Рівненської обл.

2. Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості

«Укрспирт» м.Бровари Київської обл.

про стягнення 2 051 529 грн. 89 коп. основного боргу, інфляційних та річних,-

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 22, 28 Господарського про-цесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28.02.2017р. у справі №918/1379/16 (суддя Торчинюк В.Г.) з урахуванням заяв про зменшення та збільшення позовних вимог частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Техінсервіс» (нада-лі в тексті Товариство) до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Вівад» (надалі в тек-сті Фірма) та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укр-спирт» (надалі в тексті Підприємство) про стягнення 2 051 529 грн. 89 коп. основного боргу, інф-ляційних втрат та річних.(т.1, арк.справи 219-227).

Рішенням присуджено до стягнення з Підприємства на користь Товариства 1 718 823 грн. інфляційних втрат, 207 029 грн. -3% річних та 28 888 грн. витрат по оплаті судового збору. Припи-нено провадження в частині стягнення Підприємства інфляційних втрат в сумі 42 495 грн. 32 коп. та 3 % річних в сумі 20 503 грн. 36 коп. Крім того, відмовлено у стягненні з Підприємства 50 370 грн. 20 коп. суми основного боргу та відмовлено у позовній вимозі до Фірми щодо стягнення 1 000 грн. заборгованості за договором поруки №2 від 11 вересня 2012р.(т.1, арк.справи 226-227).

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що 02 та 26 березня 2014р. Відповідач сплатив 51307 грн. 20 коп. основного боргу. В частині стягнення 20 503 грн. 36 коп. -3% річних та 42 495 грн. 32 коп. інфляційних втрат, нарахованих за видатковими накладними з 06 червня 2014р. по 24 липня 2014р. за період з 11 червня 2014р. по 28 липня 2014р. провадження у справі припинено на підставі пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України. Разом з тим, на переконання суду 1 718 823 грн. інфля-ційних втрат та 207 029 грн. -3% річних нараховані обґрунтовано та підлягають стягненню з Від-повідача. Крім того, з ТзОВ Фірми «Вівад» в повному обсязі стягнута сума за договором поруки №2 від 11 вересня 2012р. рішенням господарського суду Рівненської області від 28.03.2016р. у справі №918/1393/15.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, у якій просить скасувати рішення Рівненської області від 28.02.2017 року в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові, покласти судові витрати на Позивача.(т.2, арк.справи 6-10).

Обґрунтовуючи скаргу Скаржник зазначає, що приймаючи рішення господарський суд не-повно зясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального пра-ва, вважає, що суд не дослідив обставини укладення договору про відступлення права вимоги між ТзОВ «Група компаній «Техінсервіс» та ТзОВ «Трейзахід» в сумі 1 748 016 грн. 31 коп., отже нале-жним стягувачем в даному випадку щодо вказаної суми є саме ТзОВ «Трейдзахід». Крім того, суд приймаючи рішення у даній справі порушив правила територіальної підсудності.(т.2, арк.справи 7-8).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 12.06.2017р. поновлено про-пущений строк, прийнято до провадження та призначено розгляд скарги Відповідача-2 на 03.08. 2017р.(т.2, арк.справи 4-5).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 03.08.2017р. представник Відповідача-2 підтри-мав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової пози-ції. Натомість Відповідач-1 та Позивач не забезпечили явку своїх представників у призначене на 03.08.2017р. судове засідання. Разом з тим, у день судового засідання 03.08.2017р. на електронну адресу суду надійшло клопотання Позивача про відкладення розгляду справи (т.2, арк.справи 28-29), яке було відхилене, з огляду на те, що явка представників обовязковою не визнавалась, а ма-теріалів справи достатньо для розгляду спору по суті.(т.2, арк.справи 5).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Група компаній «Техінсервіс»-продавець та Дер-жавне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»-покупець уклали до-говір №110912 від 11.09.2012р. (надалі в тексті Договір), відповідно до пункту 1.1 якого прода-вець зобовязується передати у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплати-ти товар мелясу бурякову ДСТУ 3696-98 (ГОСТ 30561-98).(т.1, арк.справи 10-11).

Відповідно до п.2.1 Договору, кількість товару, одиниці виміру та ціна одиниці товару виз-начаються сторонами у специфікаціях, які є невідємною частиною Договору.

Поставка товару здійснюється на умовах DAP (доставка до місця) відповідно до Інкотермс 2010. Оплата товару за даним Договором здійснюється Покупцем за кожну поставлену партію то-вару протягом 2 (двох) банківських днів з моменту його поставки та прийомки на складі Покупця на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних (п.п.3.1, 3.2 Договору).

Передача товару (здача-приймання) здійснюються у відповідності з інструкціями «Про по-рядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості» №П-7 і «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів на-родного споживання по кількості» №П-6.

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили відповідальність за невчасну оплату поставленого товару. Так, у випадку невиконання зобовязання по оплаті товару у розмірі, порядку та строки пе-редбачені Договором, Покупець зобовязується сплатити на користь Продавця пеню у розмірі 0,9% від суми грошового зобовязання за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2013р., а в частині розрахунків до повного погашення.

Договір підписано уповноваженими представниками, скріплено відтисками печаток сторін. (т.1, арк.справи 11).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору продавець передав, а покупець при-йняв товар, зокрема, на суму 51 307 грн. 20 коп. по видатковій накладній №ГК-0000151 від 27.01. 2014р.(т.1, арк.справи 12).

Матеріали справи містять платіжні доручення від 26.03.2014р. з посиланням на Договір, з яких вбачається, що Відповідач-2 перерахував Позивачеві 5 000 000 грн.(т.1, арк.справи 27-31).

Як вбачається з матеріалів справи, по видатковій накладній №ГК-0000151 від 27.01.2014р. Позивач нарахував (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) на суму основно-го боргу 51 307 грн. 20 коп. за загальний період з 30.01.2014р. по 31.12.2014р. інфляційні втрати в сумі 12 632 грн. та 3% річних в сумі 1 416 грн. 92 коп.(т.1, арк.справи 135-136).

Матеріалами справи стверджено, що під час провадження в суді першої інстанції Позивач по-дав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд додатково стягнути з Відповідача-2 річні та інфляційні, з яких:

- 103 598 грн. 12 коп. -3% річних, нараховані з 11.06.2014р. по 28.07.2014р. на суму боргу по видаткових накладних від 06.06.2014р. по 24.07.2014р., а також за період з 15.03.2016р. по 18.07. 2016р. по видаткових накладних за період з 06.06.2014р. по 24.107.2014р., 123 701 грн. 59 коп. -3% річних, нараховані за період з 01.08.2014р. по 22.12.2016р. по видаткових накладних за період з 05.03.2014р. по 16.03.2014р., з 28.03.2014р. по 31.03.2014р.;

- інфляційні втрати в сумі 418 130 грн. 52 коп., нараховані за період з 11.06.2014р. по 28.07. 2014р., з 15.03.2016р. по 23.06.2016р. нараховані за видатковими накладними за період з 06.06.2014 року по 24.07.2014р. та інфляційні втрати в сумі 1 341 743 грн. 54 коп. нараховані за період з 01.07. 2014р. по 20.12.2016р. по видатковим накладним за період з 05.03.2014р. по 16.03.2014р., з 28.03. 2014р. по 31.03.2014р.(т.1, арк.справи 144-163).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ Фірма «Вівад»-поручитель та ТзОВ «ГК «Техінсервіс»-кредитор уклали договір поруки №2 від 11.09.2012р. (надалі в тексті Договір пору-ки), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором грошовою сумою в роз-мірі 100 000 грн., за виконання ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»-борж-ником зобовязань, що виникли з Договору від 11.09.2012р. №11/09/12, укладеного Кредитором і Боржником. У разі порушення боржником зобовязань, забезпечених порукою, боржник і поручи-тель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Договір поруки вступає в силу з мо-менту його підписання сторонами і діє до моменту протягом 5 років від дати підписання, але не пізніше моменту припинення поруки згідно вимог цивільного законодавства. Вказаний Договір по-руки підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 13).

Матеріали справи також містять:

- рішення господарського суду Рівненської області від 28.03.2016р. у справі №918/1393/15, яке набрало законної сили та яким, зокрема, стягнуто солідарно з ТзОВ Фірма «Вівад» та ДП спир-тової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ТзОВ «ГК «Техінсервіс» 100 000 грн. за Договором поруки від 11.09.2012р. №2.(т.1, арк.справи 106-110).

- рішення господарського суду Рівненської області від 20.12.2016р. у справі №918/1034/16, яке набрало законної сили та яким, зокрема, стягнуто по видатковим накладним з 06.06.2014р. по 24.07.2014р. за період з 11.06.2014р. по 28.07.2014р. в сумі 20 503 грн. 36 коп. -3% річних та 42 495 грн. 32 коп. інфляційних втрат.(т.1, арк.справи 119-126).

- постанову Відділу ДВС від 23.11.2016р. ВП №52070996 про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено стягувача з ТзОВ «Група компаній «Техінсервіс» на ТзОВ «Трейдза-хід» по виконанню наказу господарського суду Рівненської області від 28.07.2016р. №918/308/16. (т.1, арк.справи 190).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача-2 безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, є стягнення боргу, інфляційних та річних за договором.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобовязанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських дого-ворів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбаче-них цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного вико-нання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарсь-кого інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, перед-бачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи стверджено, що 11.09.2012р. з моменту укладення Договору між сторо-нами виникли відносини поставки, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, яке містять статті 265 ГК України та 712 ЦК України: коли продавець (постачальник), який здійс-нює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у вла-сність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повя-заних з особистим, сі-мейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов-язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, тому в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України та п.п. 3.1, 3.2 Договору факт прийняття Відповідачем-2 товару зумовлює виникнення у нього зобовязання оплатити вартість цього товару.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та стверджується матеріалами справи Відповідач-2 по видатковій накладній від 27.01.2014р. №ГК-0000151 на суму 51 307 грн. 20 коп. оп-латив поставлений товар 26.03.2014р.(т.1, арк.справи 12, 27-31).

Таким чином суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з Відповідача-2 на ко-ристь Позивача 50 370 грн. 20 коп. основного боргу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або од-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(ст.ст. 526, 530 ЦК України).

Позивач також заявив додаткові грошові вимоги.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів приймає до уваги, що за невчасну оплату отриманого товару, Позивач заявив до стягнення з Відповідача-2, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, інфляційні втрати в сумі 12 632 грн. та 3% річних в сумі 1 416 грн. 92 коп., нара-хованих на суму основного боргу 51 307 грн. 20 коп. за період з 30.01.2014р. по 31.12.2014р.

При цьому, здійснивши перерахунок вказаних інфляційних та річних, колегія суддів погод-жується із висновком суду першої інстанції, що Позивач невірно визначив загальний період, оскі-льки борг по видатковій накладній від 27.01.2014р. №ГК-0000151 на суму 51 307 грн. 20 коп. пога-шений 26.03. 2014р., а тому правомірно нараховані та підлягають стягненню за період з 30.01.2014 р. по 25.03.2014р. 1 443 грн. 37 коп. інфляційних втрат та 231 грн. 94 коп. -3% річних.

Крім того, дослідивши суми нарахованих згідно ст.625 ЦК України втрати від інфляції та 3% річних, заявлених у заяві про збільшення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню є вимоги про стягнення з Відповідача-2 на користь Позивача є 1 717 349 грн. інфляційних втрат та 206 797 грн. -3% річних.

При цьому, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі на підставі п.2 ст.80 ГПК України в частині стягнення 20 503 грн. 36 коп. -3% річних та 42 495 грн. 32 коп. інфля-ційних втрат нарахованих по видатковим накладним з 06.06.2014р. по 24.07.2014р. за період з 11.06. 2014р. по 28.07.2014р., оскільки рішенням господарського суду Рівненської області у справі №918/ 1034/16 між тими ж сторонами та щодо того ж предмету вже стягнуто з Відповідача-2 інфляційні втрати та 3% річних по видаткових накладних за період з 06.06.2014р. по 24.07.2014р., нарахування яких здійснювалося за період з 11.06.2014р. по 28.07.2014р, а тому подвійно заявлено до стягнення з Відповідача-2 інфляційних втрат в сумі 42 495 грн. 32 коп. та 3% річних в сумі 20 503 грн. 36 коп. за вказаний період.

Крім того, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання Скаржника на неналежного Позивача у даній справі щодо вимог про стягнення інфляційних та річних, враховуючи, що поста-новою Відділу ДВС від 23.11.2016р. ВП №52070996 замінено стягувача з ТзОВ «Група компаній «Техінсервіс» на ТзОВ «Трейдзахід» по виконанню наказу господарського суду Рівненської облас-ті від 28.07.2016р. №918/308/16, проте вказана постанова не свідчить про відступлення права вимо-ги щодо інфляційних та річних, зазначених у заяві про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що звертаючись із позовом, ТзОВ «ГК «Техінсервіс» проси-ло стягнути із ТзОВ Фірми «Вівад» 1 000 грн. за Договором поруки.

Так, відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, за без-печеного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. По-ручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, рішенням господарського суду Рівненської області від 28.03.2016р. у справі № 918/1393/15, яке набрало законної сили та яким, зокрема, стягнуто солідарно з ТзОВ Фірма «Вівад» та ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ТзОВ «ГК «Техінсер-віс» 100 000 грн. за Договором поруки від 11.09.2012р. №2. Таким чином порука Відповідача-1 при-пинилася шляхом задоволення вимог рішенням суду у справі №918/1393/15, а тому суд першої ін-станції правомірно відмовив у стягненні 1 000 грн. з ТзОВ Фірми «Вівад».

Колегія суддів також відхиляє як безпідставні посилання Скаржника на порушення правил територіальної підсудності, виходячи з того, що згідно ч.3 ст.15 ГПК України, справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Позивач предявив вимогу про стягнення забор-гованості до двох відповідачів ТзОВ Фірми «Вівад» (с.Кургани Рівненської області) та ДП спир-тової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (м.Бровари Київської області) і подав позов за місцем знаходження першого Відповідача до господарського суду Рівненської області.

Відповідно до статтей 64, 65 ГПК України, суддя на стадії прийняття позовної заяви до про-вадження у справі вчиняє необхідні процесуальні дії перелік яких у статті 65 ГПК України не є ви-черпним. Однак оцінку обставинам справи по суті позовних вимог суд на цій стадії давати не впра-ві. Крім того, на стадії порушення провадження у справі та підготовки матеріалів до розгляду в пер-шій інстанції суд не вправі зясовувати чи насправді порушено права та охоронювані законом інте-реси позивача зі спору, оскільки це можливо зробити лише з дотриманням основних засад судо-чинства (ст.129 Конституції України) у судовому процесі за результатами розгляду порушеної спра-ви.(постанова Верховного суду України від 15.10.2002р.)

Таким чином, господарський суд на стадії прийняття позовної заяви чи підготовки справи до розгляду був не вправі надавати оцінку Договору поруки №2 та визначати наявність чи відсут-ність підстав для відповідальності ТзОВ Фірми «Вівад». Крім того, суд першої інстанції правомір-но зазначив, що відповідно до норм статті 17 ГПК України в будь-якому випадку справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому господарському суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог з Відповіда-ча-2 на користь Позивача підлягає до стягнення 1 718 823 грн. втрат від інфляції та 207 029 грн. -3% річних. При цьому, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню є вимоги про стягнення з Відповідача-2 50 370 грн. 20 коп. суми основного боргу та з Відповідача-1 1 000 грн. заборгованості за договором поруки №2 від 11.09.2012р. Крім того, в частині стягнення 42 495 грн. 32 коп. інфляційних втрат та 20 503 грн. 36 коп. -3% річних провадження у справі підлягає припи-ненню.

Відтак, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Отже, з вищевикладених мотивів колегія суддів зазначає, що фактичні обставини, які вхо-дять до предмета доказування у цій справі, зясовані судом першої інстанції з достатньою повно-тою. В той же час, судом першої інстанції в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і обєктив-но розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтуван-ня своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права і обовязки сторін, вра-ховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

З огляду на викладене, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апеляційним судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуаль-ного кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інс-танції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм мате-ріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без за-доволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодек-су України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисло-вості «Укрспирт» на рішення господарського суду Рівненської області від 28.02.2017р. у справі №918/1379/16 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/1379/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Демидюк О.О.