РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"15" серпня 2017 р. Справа № 924/226/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Василишин А.Р. ,

суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- Голка Т.І. (довіреність №955 від 20.12.2016р.);

відповідача- не з'явився;

третьої особи 1- не зявився;

третьої особи 2- не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з господарським судом Хмельницької області апеляційну скаргу Відповідача-Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації Хмельницької області на рішення гос-подарського суду Хмельницької області від 16.05.2017р. у справі №924/226/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі

Хмельницької філії ПАТ «Укртелеком» м.Хмельницький

до Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної

державної адміністрації Хмельницької області

с.Мукша Китайгородська Кам'янець-Подільського р-ну Хмельницької обл.

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача-

1. ОСОБА_1 районна державна адміністрація м.Камянець-Подільський

2. Головне управління Державної казначейської служби України у

Хмельницькій області м.Хмельницький

про стягнення 99 370 грн. 01 коп. відшкодування за надані телекомунікаційні послуги,-

Представнику розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 Господарського про-цесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу зая-влено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16.05.2017р. у справі №924/226/ 17 (суддя Магера В.В.), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.05.2017р. було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Хмельницької філії ПАТ «Укртелеком» (надалі в тексті Товариство) до Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації Хмельницької області (надалі в тексті Управління) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на сто-роні відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації (надалі в тексті Адмі-ністрація) та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій об-ласті (надалі в тексті Казначейство) про стягнення 99 370 грн. 01 коп. відшкодування за надані телекомунікаційні послуги.(т.2, арк.справи 65-68).

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що Позивач, як оператор телеко-мунікацій, надає послуги звязку споживачам, в тому числі й на пільгових умовах. У період з січ-ня 2016р. по січень 2017р. позивачем надано послуги звязку на пільговій основі. При цьому, голо-вним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних про-грам соціального захисту населення, в даному випадку щодо відшкодування витрат на послуги звязку, які надавались споживачам на пільгових умовах є Управління праці та соціального захис-ту населення, тому саме на останнє покладено обовязок щодо виконання зобовязань з оплати на-даних послуг звязку на пільгових умовах.(т.2, арк.справи 66-67).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, у якій просить скасувати рішення Хмельницької області від 16.05. 2017р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Крім того, просить відст-рочити виконання оскаржуваного рішення.(т.2, арк.справи 105-111).

Відповідач вказує, що укладення договору без бюджетних асигнувань відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу є недійсним. Управління не вправі самостійно реєструвати бюджетні зобов-язання, а тому оскільки про надання телекомунікаційних послуг сторони не укладали, то в остан-нього відсутній обовязок їх оплачувати.(т.2, арк. справи 106-108).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. поновлено про-пущений строк та прийнято апеляційну скаргу Відповідача до провадження, справу призначено до слухання.(т.2, арк.справи 103, 104).

06.07.2017р. поштою від Товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він про-сить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.(т.2, арк.справи 127-132).

Крім того, у звязку із перебуванням у щорічній відпустці судді Гудак А.В. та судді Розіз-наної І.В. на підставі розпорядження керівника апарату від 07.08.2017р. автоматизованою систе-мою документообігу суду проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, визначено коле-гію: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р., суддя Гулова А.Г. За наслідками пов-торного автоматизованого розподілу між суддями судової справи №924/226/17 колегія суддів ух-валою від 08.08.2017р. прийняла апеляційну скаргу до свого провадження, а також задоволила клопотання Позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з господарсь-ким судом Хмельницької області.(т.2, арк.справи 133, 141, 142, 143-144).

Також, у звязку із перебуванням у щорічній відпустці судді Гулової А.Г. на підставі роз-порядження керівника апарату від 14.08.2017р. автоматизованою системою документообігу суду проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, визначено колегію: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. За наслідками повторного автоматизова-ного розподілу між суддями судової справи №924/226/17 колегія суддів ухвалою від 15.08.2017р. прийняла апеляційну скаргу до свого провадження.(т.2, арк.справи 151, 152, 153).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 15.08.2017р. представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав свої пояснення.

Відповідача та Треті особи не забезпечили явку своїх представників у призначене на 15.08. 2017р. судове засідання, хоч про час та місце розгляду скарги були повідомлені у встановленому порядку.(т.2, арк.справи 125, 139-140). Однак, поштою 14.08.2017р. від Управління та від Казна-чейства надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.(т.2, арк.справи 146, 149).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що предметом діяльності ПАТ «Укртелеком», зокрема, є на-дання телекомунікаційних послуг, у тому числі місцевого, міжнародного та рухомого (мобільно-го) звязку, компютерного звязку, радіозвязку, послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.

Позивач Хмельницька філія ПАТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом та діє на підставі положення про Житомирську філію ПАТ «Укртелеком», затвердженого рішенням Нагля-дової ради ПАТ «Укртелеком».(т.1, арк.справи 170).

Матеріалами справи стверджено, що у період з січня 2016 року по грудень 2017 року Това-риство надало телекомунікаційні послуги населенню на пільговій основі на суму 99 370 грн. 01 коп., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету, про що свідчать роз-рахунок видатків на відшкодування витрат, повязаних із наданням пільг, за період з січня 2016р. по січень 2017р. разом зі списками громадян, які відповідно до законодавства мають пільги, а та-кож яким у вказаний період надавались позивачем телекомунікаційні послуги (за формою 2 пільга компенсуючий орган 0000 Райфінвідділ).(т.1, арк.справи 10-155).

З матеріалів справи вбачається, що на претензії про відшкодування витрат на надання теле-комунікаційних послуг пільговим категоріям, які вбачаються з листів Позивача від 07.10.2016р. №03/3639, лист від 23.06.2016р. №05/2391, від 08.08.2016р. №05/2907, від 17.10.2016р. №05/6735 разом зі звітами форми « 2пільга», Відповідач листами від 05.05.2016р. №2288, від 14.07.2016р. № 2694, від 26.07.2016р. №2714 повідомляв, що районним бюджетом не передбачено коштів на надання пільг населенню на послуги звязку на 2016р., січень 2017р., тому відшкодування не про-водилось.(т.1, арк.справи 156-165; т.2, арк.справи 1-19).

Крім того, матеріали справи містять:

- лист Головного управління держказанчейської служби України у Хмельницькій області від 04.04.2017р. №02-21/403, яким повідомлено Відповідача, що по головному розпоряднику кош-тів Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 РДА не були заплановані видатки по КФК 090214 «пільги окремим категоріям громадян із послуг звязку» у 2016-2017 ро-ках.(т.1, арк.справи 187).

- акт звірки взаєморозрахунків, з кого вбачається, що сторони погодились, що у Відповіда-ча перед позивачем за січень-грудень 2016 р. існує заборгованість в сумі 99 370 грн. 01 коп.(т.2, арк.справи 60).

Як вже зазначалося суд першої інстанції задоволив позов, присудивши до стягнення з Від-повідача на користь Позивача 99 370 грн. 01 коп. компенсації за надані телекомунікаційні послу-ги.(т.2, арк.справи 65-68).

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і про-цесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом позову є стягнення компенсації за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення.

Зобовязанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Згідно зі статтею 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарсь-ких відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до зако-ну, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовя-зання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжи-ти усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси дру-гої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаєть-ся, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального стату-су», Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Закону України «Про статус і соці-альний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» та Закону України «Про охорону дитинства» для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги звязку.

Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законо-давства України.(ч.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації»).

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених пос-тановою КМУ №295 від 11.04.2012р., визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлен-ня ним документа, що підтверджує право на пільги.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивач як оператор телекомунікацій, надає послуги звязку споживачам, в тому числі й на пільгових умовах.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінан-сування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціа-льного захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, згідно п.2 якого фінансу-вання видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення про-вадиться за рахунок субвенцій передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного зна-чення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фак-тично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надава-чами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 чи-сла місяця, що настає за звітним, щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електро-енергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (ут-римання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг звязку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування).(п.5 Порядку).

Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, непроведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 11 січня 2005р. №20.

Варто також зазначити, що абз.2 п.12 Порядку, фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету передбачено, що погашення кредиторської заборгованості за заз-наченими державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на поча-ток року, провадиться першочергово.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №117 від 29.01.2003р. «Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі Реєстр), автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із зако-нами України (далі пільговики).

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Авто-номної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних під-розділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Згідно з п.10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вар-тості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Із матеріалів справи вбачається, що Відповідач отримував від Позивача розрахунки за пе-ріод січень 2016р. січень 2017р. за формою « 2-пільга», а Позивач, підписавши акт звірки розра-хунків по заявленій до стягнення заборгованості вчиняв дії, які свідчать про визнання боргу. На-томість, із змісту направлених Позивачу листів вбачається, що такі кошти не відшкодовувались із посиланням на те, що районним бюджетом вони не передбачались.

Пунктом 2.2 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджет-них коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012р., розпорядники бюд-жетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобовязання подають до відпо-відного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджет-них коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових (у двох примірниках) та електронних но-сіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобовязання.

Згідно ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобовязання щодо виплати субси-дій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Каз-начейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.(ст.102 Бюджетного кодексу України).

З огляду на зазначені приписи законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного виснов-ку, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання дер-жавних програм соціального захисту населення, в даному випадку щодо відшкодування витрат на послуги звязку, які надавались споживачам на пільгових умовах є Управління праці та соціально-го захисту населення Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 районної державної адміністрації Хмельницької області, тому саме на нього покладено обовязок з оплати наданих послуг звязку на пільгових умовах.

Обовязок доказування і подання доказів встановлено статтею 33 ГПК України.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів спра-ви у січні-грудні 2016р. Позивач надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, обчис-ливши вартість даних послуг в загальній сумі 99 370 грн. 01 коп.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів відшкодування Позивачеві такої компен-сації Відповідачем.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що з у листі від 30.06.2011 року №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України розяснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одер-жувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих жит-лово-комунальних послуг та послуг звязку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від виз-начених на цю мету бюджетних призначень.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, колегія суддів відхиляє доводи Відпові-дача щодо несвоєчасного подання Позивачем документів на відшкодування компенсації за надані протягом січня-грудня 2016р. послуги та як наслідок порушення вимог п.4 ст.48 Бюджетного ко-дексу України.

Так, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансуван-ня видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або частково-го звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умо-вах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Доводи Відповідача щодо відсутності правових підстав для здійснення відшкодування вит-рат на послуги звязку для пільгових категорій через зміни в законодавстві, а саме відсутністю у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатків у вигляді субвенції з дер-жавного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, відхиляються колегією суддів оскільки за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Дію нормативно-правового акта в часі тре-ба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-пра-вовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що у Відповідача були усі правові підстави для від-шкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення.

Крім того, щодо доводів Відповідача про неможливість здійснення вищевказаного відшко-дування у звязку з відсутністю бюджетних асигнувань для таких виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України не передбачено такої підстави для зві-льнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможли-вості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рі-шення від 20 березня 2002р. №5-рп/2002, від 17 березня 2004р. №7-рп/2004, від 1 грудня 2004р. № 20 рп/2004, від 9 липня 2007р. №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 9 липня 2007року №6-рп/2007, Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобовязань щодо окремих осіб ставить грома-дян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобовязана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсут-ності правового регулювання покладаються на державу.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006р. №3477-IV суди застосовують при розг-ляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі «Кечко проти Ук-раїни» (заява №63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення Суду). У звязку з цим, Євро-пейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, пре-валювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005р. у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсут-ність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05. 2012р. у справі №11/446.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян при цьому, зобовязання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання. Такої ж думки дотримується Ви-щий господарський суд України, що знайшло відображення у постанові від 12.04.2017р. у справі №927/1039/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовна вимога про стягнення 99 70 грн. 01 коп., яка підлягає задоволенню, тому апеляційну скаргу Відповідача належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, разом із апеляційною скаргою Відповідач подав клопотання про відстрочку ви-конання рішення суду першої інстанції, яке відхиляється судом як безпідставна, оскільки відпо-відно до статті 121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціати-вою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це пи-тання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, колегія суддів не розглядаючи по суті вказану заяву, зазначає, що апеляційна інстанція не наділена правом видавати виконавчі документи, а тому така заява не може бути при-йнята до розгляду.

Так, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність виснов-ків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобовязань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а то-му рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задо-волення.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржу-ваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського су-ду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодек-су України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення ОСОБА_1 ра-йонної державної адміністрації Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельни-цької області від 16.05.2017р. у справі №924/226/17 залишити без задоволення, а рішення суду пер-шої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційно-му порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №924/226/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.