ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р.Справа № 922/2010/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення 39916,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (відповідача) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 39916,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Позивач в судове засідання свого повноважного представника не направив. Через канцелярію суду подав додаткові документи згідно заяви за вх. №25305 від 07.08.2017 р., також позивач зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без участі представника позивача; у разі необхідністю відкладення розгляду справи розгляд справи розгляд справи повести в режимі відеоконференції.

Суд вважає, що в даному разі обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів справи достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, тому вважає за необхідне клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. До господарського суду Харківської області 07.08.2017р. повернулась ухвала від 19.06.2017р. про порушення провадження у справі, яка була направлена на адресу відповідача: АДРЕСА_1, з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи господарським судом встановлено наступне.

02.10.2014 р. між ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" (страхувальник) та ТОВ "ХЕЙЦТЕХНІК" (страховик) було укладено договір №06/02-40К-056741 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) (далі по тексту - договір страхування), за яким був застрахований автомобіль Volkswagen Toureg д.н. НОМЕР_2, що належить страховику - ТОВ "ХЕЙЦТЕХНІК".

04.12.2014 р. в с. Петриків, Тернопільської області, сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля Volkswagen Toureg (власник ТОВ "ХЕЙЦТЕХНІК") та автомобіля Маn д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3.

Зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Фрунзенського районного суду Харкова від 16.01.2015 р. по справі №645/11188/14-ц.

Згідно рахунку №882 від 08.12.2014р. ТзОВ "Терко Авто Інтернешнл" вартість матеріального збитку завданого автомобілю Volkswagen Toureg становить 39916,00 грн. Вказана сума страхового відшкодування була визначена наступним чином: 39 916,00 грн. (вартість ремонту згідно рахунку №882 від 08.12.2014 р. ТзОВ "Терко Авто Інтернешнл" ) - 0,00 грн. (франшиза згідно п. 13 Договору страхування) = 39 916,00 грн.

Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена ТзОВ "Терко Авто Інтернешнл" згідно платіжного доручення № ЗР 063630 від 11.12.2014 р.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, (ст. 1187 ЦК України).

Як зазначав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.12.2015 р. у справі № 6-2587цс15: статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Постановою Фрунзенського районного суду Харкова від 16.01.2015 р. по справі №645/11188/14-ц встановлено, що винним у дорожньо - транспортній пригоді був водій ОСОБА_3

Cудом встановлено, що ОСОБА_3 працював по трудовому договору, який зареєстровано за №2 - 05.12.2013р. на час вчинення ДТП у ФОП ОСОБА_2, що підтверджено листом Харківського міського центру зайнятості на запити ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (аркуші справи №30). Також зазначено, що вказаний трудовий договір станом на момент надходження запиту на 21.04.2017р. є діючим.

Також згідно довідки Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 20.04.2017р. №5296/10/20-31-13-01 наданої на запит Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" зазначено, що відповідач ФОП ОСОБА_2 у грудні 2014 року перебував у трудових відносинах з трьома громадянами, в тому числі й з винним у дорожньо - транспортній пригоді 04.12.2014р. ОСОБА_3 (аркуш справи №29)

На момент дорожньо - транспортної пригоди відповідач не мав діючого полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

18.12.2014р. та 29.09.2015р. позивач направляв на адресу винного у дорожньо - транспортній пригоді, що мала місце 04.12.2014р. в с. Петриків, Тернопільської області - ОСОБА_3 із вимогою відшкодування суми збитків у розмірі 39916,00 грн., проте вказані претензії залишились без відповіді вказаної особи.

29.09.2015 р. позивач в порядку досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із претензією №59-1 від 29.02.2015р., в якій позивач вимагав відшкодування суми у розмірі 39916,00 грн., яка нанесена ОСОБА_3, який є винним у ДТП, що відбулося 04.12.2014р. що знаходиться з відповідачем у трудових відносинах. Однак відповідач на вказану претензію не відреагував та суму боргу не сплатив.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 39916,00 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, , Столична філія ПАТ КБ "Приватбанк", р/р 0813, МФО 380269) кошти в розмірі 39916,00 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44, , Столична філія ПАТ КБ "Приватбанк", р/р 0813, МФО 380269) судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.08.2017 р.

Суддя Ю.В. Светлічний