ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 912/2743/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддівХодаківської І.П., Данилової М.В.
розглянувши касаційну скаргуБобринецької міської ради Кіровоградської області
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017
у справі № 912/2743/15 Господарського суду Кіровоградської області
за позовомБобринецького районного споживчого товариства
доБобринецької міської ради Кіровоградської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаКолективне підприємство "Ринок" Бобринецького районного споживчого товариства
провизнання недійсним рішення

в судовому засіданні взяли участь представники :
- позивачане з'явились
- відповідачане з'явились
- третьої особине з'явились

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року Бобринецьке районне споживче товариство звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до відповідача про визнання недійсними рішень Бобринецької міської ради Кіровоградської області № 643 та № 644 від 11.01.2002.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Бобринецьке районне споживче товариство від права постійного користування земельною ділянкою не відмовлялось, рішення про припинення права користування земельною ділянкою відповідачем не приймалось. На підтвердження цієї обставини надано ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26.11.2014, прийняту в кримінальному провадженні № 1-кп/383/144/14 (справа № 383/1340/14-к).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 04.08.2015 (суддя Поліщук Г.Б.), залишеним без змін, з тих же підстав, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 (головуючий Парусніков Ю.Б., судді Верхогляд Т.А., Вечірко І.О.), позов задоволено. Визнано недійсним рішення Бобринецької міської ради № 643 від 11.01.2002 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Бобринецького районного споживчого товариства" та рішення Бобринецької міської ради № 644 від 11.01.2002 "Про надання Колективному підприємству "Ринок" Бобринецького районного споживчого товариства у постійне користування земельну ділянку для розміщення колгоспного ринку". Здійснено розподіл судових витрат.

В січні 2017 року Бобринецька міська рада Кіровоградської області звернулась до Господарського суду Кіровоградської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Кіровоградської області від 04.08.2015 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), у зв'язку з істотними для справи обставинами, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 16.02.2017 (суддя Шевчук О.Б.), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 (головуючий Сизько І.А., судді: Джихур О.В., Орєшкіна Е.В.) вказану заяву залишено без задоволення, а судове рішення - без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Бобринецька міська рада Кіровоградської області звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а провадження у даній справі припинити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, 31.07.2017 від скаржника надійшло клопотання про припинення провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Обґрунтовуючи наявність підстав для припинення провадження у даній справі, скаржник зазначає про непідвідомчість даного спору господарському суду.

Зазначене клопотання залишається колегією суддів без задоволення з підстав, наведених у мотивувальній частині постанови.

У зв'язку з відпусткою судді Сибіги О.М., здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий - Корсак В.А., судді - Ходаківська І.П., Данилова М.В. для розгляду даної справи (протокол від 31.07.2017).

Бобринецьке районне споживче товариство та Колективне підприємство "Ринок" Бобринецького районного споживчого товариства не надіслали відзив на касаційну скаргу, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Сторони у справі та третя особа не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції 02.08.2017, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 04.08.2015 у справі № 912/2743/15, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Бобринецької міської ради № 643 від 11.01.2002 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Бобринецького районного споживчого товариства" та рішення Бобринецької міської ради № 644 від 11.01.2002 "Про надання Колективному підприємству "Ринок" Бобринецького районного споживчого товариства у постійне користування земельну ділянку для розміщення колгоспного ринку". Здійснено розподіл судових витрат.

Підставою для прийняття цього рішення став встановлений судом факт порушення відповідачем приписів пункту 21 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" при прийнятті оспорюваних рішень № 643 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою Бобринецького районного споживчого товариства" та № 644 "Про надання Колективному підприємству "Ринок" Бобринецького районного споживчого товариства у постійне користування земельну ділянку для розміщення колгоспного ринку". Водночас судом було враховано те, що наявність оспорюваних рішень Бобринецької міської ради в документальній формі перешкоджає позивачеві у здійсненні ним права постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акта ІІ-КР № 000300 від 05.06.1997. Відновлення права позивача на подальше здійснення землекористування можливе лише шляхом визнання недійсними вказаних рішень.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилається на те, що після закінчення розгляду справи №912/2743/15 Бобринецькою міською радою було встановлено обставини, які не були відомі та мають істотне значення для правильного вирішення спору; 21.12.2016 від архівного відділу Бобринецької районної державної адміністрації на адресу Бобринецької міської ради надійшла копія протоколу дев'ятнадцятої сесії Бобринецької міської ради двадцять третього скликання від 11.01.2002; вказану копію протоколу сесії, як і раніше, було надано архівним відділом Бобринецької районної державної адміністрації, проте, дана копія протоколу, що також надавалася архівною установою, кардинально відрізняється від тієї, що була долучена Бобринецьким районним споживчим товариством до позовної заяви, та була наявна у Бобринецької міської ради на час розгляду справи; спірні рішення № 643 та № 644 від 11.01.2002 не є окремими документами, а частиною протоколу сесії; в оригіналі вищезазначеного протоколу від 11.01.2002 відсутня інформація про розгляд, обговорення та прийняття інших рішень, а саме: №№610, 611, 612, 613, 614, 615, 616, 617, 618, 619, 620, 621, 622, 623, 624, 625, 626, 627, 628, 629, 636; в протоколі відсутня інформація про включення до порядку денного питань, за якими приймались рішення №№ 605, 632, 633, 634, 638, 639, 640, 641, 642, 643, 644; вищезазначені недоліки є доказом неналежного виконання секретарем Бобринецької міської ради своїх обов'язків щодо ведення 11.01.2002 запису ходу та складання протоколу засідання дев'ятнадцятої сесії Бобринецької міської ради двадцять третього скликання від 11.01.2002, а не підробки майже всіх рішень сесії; докази зацікавленості секретаря міської ради у підробці майже всіх рішень, що приймались сесією 11.01.2002, або відповідний вирок суду Бобринецьким районним споживчим товариством під час вирішення спору не надавались, отже, протокол засідання дев'ятнадцятої сесії Бобринецької міської ради від 11.01.2002 є таким, що не відповідає Конституції України та є недійсним, а тому не може братись судом до уваги, як доказ незаконності рішень міської ради; Бобринецька міська рада не заперечувала проти позову Бобринецького районного споживчого товариства, оскільки були відсутні підстави ставити під сумнів законність наданого позивачем протоколу сесії, який видавався архівною установою, де і зберігається оригінал протоколу; про протиправність дій секретаря Бобринецької міської ради при виконанні своїх обов'язків щодо ведення 11.01.2002 запису ходу та складання протоколу засідання дев'ятнадцятої сесії Бобринецької міської ради від 11.01.2002 стало відомо лише після отримання копії протоколу від архівного відділу Бобринецької районної державної адміністрації 21.12.2016, та вивчення його змісту.

Також, у доповненнях до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник вказував на те, що спірні рішення Бобринецької міської ради № 643 та № 644 підписані особисто міським головою ОСОБА_4 та не були підроблені секретарем виконавчого комітету міської ради м. Бобринець ОСОБА_5; під час розслідування кримінального провадження доведена вина ОСОБА_5 лише у підробленні підпису на державному акті на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 31.12.2001; слідством не встановлена вина або участь міського голови у злочині, вчиненому ОСОБА_5; позивач є засновником Колективного підприємства "Ринок", отже, фактично в результаті прийняття оспорюваних рішень ради земельна ділянка площею 12 298 кв.м. не вибувала з користування позивача, управління та контроль за діяльністю третьої особи також здійснює позивач, отже, обсяг прав позивача по відношенню до спірної земельної ділянки не зменшився; починаючи з 2002 року позивач не оскаржував правомірність набуття третьою особою прав на спірну земельну ділянку; доказом добровільної відмови позивача від спірної земельної ділянки є заява голови правління товариства ОСОБА_6 про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 12 298 кв.м., набуття права користування цією ділянкою Колективним підприємством "Ринок" Бобринецького районного споживчого товариства 31.12.2001 та відсутність заперечень з боку позивача та Бобринецької міської ради щодо законного використання спірної земельної ділянки третьою особою впродовж 2002-2015 років; на дев`ятнадцятій сесії Бобринецької міської ради депутатами були прийняті рішення №№ 643, 644, при цьому протиправні дії секретаря міськради ОСОБА_5 не можуть бути підставами для скасування законних рішень міської ради; Бобринецьким районним споживчим товариством були порушені строки позовної давності для звернення до господарського суду з позовною заявою, про застосування наслідків спливу якого заявляє відповідач у цій справі.

На думку заявника, врахування судом зазначених обставин, мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Колегія вважає висновки попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з підстав викладених у ній, достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Статтею 112 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, серед яких однією з підстав є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

В своїй постанові № 17 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" (із змінами і доповненнями) пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII ГПК України.

У з'ясуванні ж наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами згідно з пунктами 2 - 5 частини другої статті 112 ГПК України має значення тільки сам факт встановлення відповідних обставин після вирішення спору.

Днем встановлення нововиявлених обставин, про які йдеться в пункті 1 частини другої статті 112 ГПК України, слід вважати день, коли вони стали або повинні були стати відомими заявникові.

Таким чином, господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. При цьому, результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних по справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору.

Розглядаючи заяву відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд встановив, що в основу судового рішення, яке відповідач просить переглянути за нововиявленими обставинами, було покладено встановлений судом факт не внесення до порядку денного сесії питання, пов`язаного з припиненням права постійного користування земельною ділянкою площею 12 298 кв.м. Бобринецькому районному споживчому товариству та надання цієї земельної ділянки Колективному підприємству "Ринок" для розміщення колгоспного ринку. З огляду на що, суд дійшов висновку про прийняття Бобринецькою міською радою оспорюваних рішень від 11.01.2002 № № 643 та 644 з порушенням пункту 21 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Новововиявлені обставини у справі № 912/2743/15 заявник пов'язує, зокрема, з копію протоколу дев'ятнадцятої сесії Бобринецької міської ради двадцять третього скликання від 11.01.2002, що отримано відповідачем 21.12.2016, відповідно до якого спірні рішення № 643 та № 644 від 11.01.2002 не є окремими документами, а є частиною протоколу сесії.

Колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано виходили з того, що наведені заявником обставини існували на день прийняття рішення у справі; протокол, наданий заявником, досліджувався судами попередніх інстанцій у вигляді витягу, як один із доказів по справі; надана відповідачем повна копія протоколу дев`ятнадцятої сесії Бобринецької міської ради від 11.01.2002 навпаки підтверджує незаконність рішень № 643 та № 644, оскільки до порядку денного сесії внесені 31 питання, серед яких відсутні питання щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою Бобринецьким районним споживчим товариством (рішення № 643) та про надання Колективному підприємству "Ринок" земельної ділянки у постійне користування (рішення № 644); рішення ради з № 639 по № 644 взагалі на окреме голосування не виносились.

Суди попередніх інстанцій встановили, що обставини, на які посилався заявник як на нововиявлені, за своєю суттю є новими доказами у справі, які не були вчасно надані заявником. Водночас судами враховано і те, що вказана заявником як нововиявлена обставина - протокол девятнадцятої сесії Бобринецької міської ради від 11.01.2002, не спростовує фактів, які покладені в основу рішення Господарського суду Кіровоградської області від 04.08.2015, та не свідчить про те, що врахування названого протоколу мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте у даній справі.

Стосовно інших доводів заявника суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що:

питання про відмову позивача від земельної ділянки та надання її в користування третій особі не розглядались на дев`ятнадцятій сесії Бобринецької міської ради у встановленому законом порядку, відсутні докази проходження процедури голосування цих рішень на сесії ради;

земельні питання розглядаються виключно на сесії міської ради, а доказом розгляду такого питання є протокол сесії міської ради, а не лише рішення, як окремий документ;

щодо схвалення Бобринецьким районним споживчим товариством, яке є засновником Колективного підприємства "Ринок", дій голови правління товариства та одночасно директора Колективного підприємства "Ринок" ОСОБА_6 в порядку ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України, направлених на зміну постійного користувача спірною земельною ділянкою, то ці доводи не впливають на оцінку законності процедури прийняття рішення сесією міської ради по земельним питанням та знаходяться поза межами перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами;

щодо незалучення господарським судом до участі у справі в якості третіх осіб фізичних осіб-підприємців ОСОБА_7 та ОСОБА_8, то такі процесуальні дії можливі до винесення рішення по справі, а не на стадії перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

щодо необхідності застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, то заява відповідачем суду першої інстанції до винесення рішення по справі не подавалась, крім того, висновок із зазначеної вимоги вже був здійснений судом апеляційної інстанції при перегляді рішення Господарського суду Кіровоградської області від 04.08.2015 в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій на підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів дійшли обґрунтованих висновків про те, що викладені у заяві обставини не можуть кваліфікуватися як нововиявлені у розумінні приписів п.1 ч.2 ст. 112 ГПК України, оскільки не спростовують фактів, які покладені в основу судового рішення про перегляд якого подано заяву, що стало підставою для відмови у її задоволенні.

Колегія суддів вважає за доцільне також зазначити, що заява про перегляд судового рішення на зазначених підставах не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, з огляду на наступне.

Так, принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judikata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду справи та винесення нового рішення.

Таким чином, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, скасування рішення суду, що набрало законної сили, в провадженні за нововиявленими обставинами за відсутності факту істотних обставин, з мотивів неправильного застосування судом норма матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 Першого протоколу до неї.

Заява відповідача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з підстав заявлених у ній, задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання скаржника про припинення провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з огляду на непідвідомчість спору господарському суду.

Відповідно п. 19 постанови пленуму Вищого господарського кодексу України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питань, пов'язаних з підвідомчістю справ у спорах, що виникають із земельних відносин, господарським судам слід враховувати викладене в пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

В п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто, чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі ст.1 ГПК України.

Господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності). Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даному випадку має приватноправовий характер, підвідомчий господарському суду, яким обґрунтовано розглянутий по суті.

Відповідно до статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішення або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одного доказу над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази. Ці обмеження поширюються і на права касаційної інстанції у перегляді рішення за нововиявленими обставинами.

Господарськими судами попередніх інстанцій дана належна юридична оцінка усім обставинам справи, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, відсутні.

Доводи, що викладені в касаційній скарзі не спростовують правильних висновків судів та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 у справі № 912/2743/15 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і І. П. Ходаківська

М. В. Данилова