КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2017 р. Справа№ 910/3633/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

представники сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р.

по справі № 910/3633/17 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

про стягнення 23 805,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 3% річних в розмірі 1 701,74 грн. інфляційні втрати в розмірі 7 449,11грн., пеню в розмірі 4 991,08 грн. та судовий збір в розмірі 944,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. по справі №910/3633/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» прийнято до провадження.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги відповідача та просить рішення в частині оскарження його відповідачем залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Також, не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. в частині стягнення пені та інфляційних втрат, та стягнути 8 637,73 грн. пені, 13 277,72 грн. витрати від інфляції та 1 701,74 грн. 3% річних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 прийнято до провадження.

Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» заперечує проти апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. по справі №910/3633/17 та просить відмовити у задоволенні позову.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 заявлено клопотання про повернення судового збору, оскільки сплачено у розмірі більшому ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».

Розпорядженням №09-52/2309/16 від 20.06.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 20.06.2017р., в зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М., який не є головуючим суддею, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017р. апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. по справі № 910/3633/17 прийнято до провадження у визначеному складі колегії.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений статтею 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позивач просить суд змінити рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. по справі №910/3633/17 в частині розміру пені та інфляційних втрат про часткове задоволення позову про стягнення пені та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача та задовольнити позовні вимоги і стягнути з Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» 8637,73 грн. пені, 13277,72 грн. втрат від інфляції та 1701,74 грн. 3% річних з новим розподілом судових витрат, а апеляційну скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення.

Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9. цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

23.06.2014р. між Фізичною Особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (орендар) укладено Договір оренди нежилого приміщення № 1/1, за умовами якого, орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення (далі - об'єкт оренди) загальною площею 88,6 кв.м., яке розташоване у будівлі за адресою: 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок № 25, приміщення № 41.

23.06.2014р. орендодавець передав, а оренда прийняв об'єкт оренди по акту прийому-передачі нежилого приміщення.

В силу ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №910/16507/16, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2017р. з відповідача на користь позивача стягнуто 193 499,91 грн. основного боргу по сплаті орендної плати за період з березня по липень 2016р., 26 065,37 грн. пені, 4 029,19 грн. інфляційних втрат та 2 506,85 грн. 3 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. у справі №910/16507/16 виконано 03.02.2017р.

Позивачем заявлено до стягнення 8637,30 грн. пені, 13277,72 грн. інфляційні втрати та 1890,40 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Разом з цим, пунктом 9.4. договору сторони передбачили, що у випадку прострочки орендарем сплати орендної плати більше ніж на місяць, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочки. Сплата пені не звільняє орендаря від проведення передбачених Договором розрахунків.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Перевіривши перерахунок судом першої інстанції розміру пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, Київський апеляційний господарський суд вважає його обґрунтованим та арифметично вірним.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційних скаргах колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. у справі №910/3633/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017р. у справі №910/3633/17 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/3633/17 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко