ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.07.2017р. Справа №905/663/17

за позовом: Керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Бахмут

до відповідача 1: Бахмутської міської ради Донецької області, м.Бахмут,

до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Бахмут, код НОМЕР_1

про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та повернення земельної ділянки

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

прокурор: Хряк О.О. - за посв.

від відповідачів: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Керівник Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Бахмут звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідачів, Бахмутської міської ради Донецької області, м.Бахмут, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Бахмут про:

- визнання незаконним та скасування п.1.7 рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська»;

- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська площею 0,0104 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 10.12.2015р. між Артемівською міською радою Донецької області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

- зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0104 га у м.Бахмут Донецької області, вартістю 112121,89 грн Бахмутській міській раді Донецької області вартістю 112122,40 грн (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 44, ).

Ухвалою суду від 24.03.2017р. (суддя Мальцев М.Ю.) за вказаним позовом було порушено провадження по справі №905/663/17.

13.05.2017р., у зв'язку із відрахуванням зі штату головуючого судді Мальцева М.Ю., здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок чого її передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2017р. прокурора було зобов'язано визначитись з четвертим пунктом прохальної частини позову щодо вартості земельної ділянки.

За змістом заяви №80-3409-вих.17 від 15.06.2017р. Керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області при складанні позовної заяви №80-1527-вих.17 від 21.03.2017р. було допущено технічну помилку в п.4 резолютивної частини, а саме невірно зазначена вартість земельної ділянки площею 0,0104 га; просив вважати правильною наступну редакцію п.4 резолютивної частини: «Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0104 га у м.Бахмут Донецької області, вартістю 112121,89 грн Бахмутській міській раді Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 44, )».

У судовому засіданні 13.07.2017р. прокурор підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви №80-3409-вих.17 від 15.06.2017р. про уточнення позовних вимог.

За таких обставин, спір розглядається судом з урахуванням редакції пункту 4 прохальної частини позову, викладеної у заяві №80-3409-вих.17 від 15.06.2017р. Керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що договір б/н від 10.12.2015р. про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська укладено з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки фактично підмінено договір оренди земельної ділянки. Звернення прокурора до суду з розглядуваним позовом мотивоване потребою захистити інтереси держави, якою надано право розпорядження органам місцевого самоврядування землями територіальних громад в порядку та у спосіб, передбачені Земельний кодексом України.

За твердженнями Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, які викладені у поясненнях №80-2205-вих.17 від 18.04.2017р., земельна ділянка надавалась Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з метою розміщення та обслуговування тимчасової споруди (цільове призначення - роздрібна торгівля продовольчими товарами), що суперечить природі правовідносин за договором сервітуту. Водночас, прокурор зауважив, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.2, ч.3 ст.134 Земельного кодексу України; технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж землі для передачі її у користування (оренду) затверджено та земельну ділянку передано відповідачу 2 з порушенням встановленого законодавством порядку та виходом за межі компетенції ради, а також останньому фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів. Водночас, за змістом п.1.11 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом №244 від 21.10.2011р. Мінрегіонбуду, розміщення тимчасових споруд під час проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів здійснюється у порядку, встановленому органами місцевого самоврядування, таким чином, законодавством на сьогодні не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо встановлення порядків та правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, окрім як проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів.

У відзиві №01-0519-08 від 03.04.2017р. Бахмутська міська рада Донецької області проти задоволення позову прокурора заперечила у повному обсязі з посиланням на ст.ст.99, 100 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим Артемівська міська рада прийняла рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. «Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська» у межах повноважень, визначених Законом, у спосіб передбачений чинним законодавством та регламентом Бахмутської міської ради. Крім того, відповідач 1 зауважив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», яким пункт «в» ст.99 Земельного кодексу України викладено у новій редакції, а саме надано право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм), тобто згідно вказаної норми Закону власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, а також посилався на ст.ст.12, 99, 100 Земельного кодексу України, ст.ст.401-404 Цивільного кодексу України, якими, на думку відповідача 1, надано право територіальній громаді Бахмутської міської ради на розміщення тимчасових споруд особам, які цього вимагають, без обов'язкових ознак таких осіб, як власників чи користувачів (володільців) земельних ділянок, шляхом укладання договору строкового сервітуту без проведення земельних торгів (аукціонів). Водночас, Бахмутська міська рада зауважила на наявність у відповідача 2 паспорта прив'язки тимчасової споруди. Крім того, доказів порушення прав територіальної громади чи інтересів держави позов прокурора не містить, що свідчить про втручання органу державної влади у здійснення органом місцевого самоврядування наданих останньому владних повноважень, а також прокурором не зазначено та не обґрунтовано відсутність органу державної влади чи місцевого самоврядування з питань, які є предметом позову.

У заяві №01-0742-09 від 15.05.2017р. відповідач 1 посилався на те, що порядок розміщення тимчасових споруд регламентується Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом №244 від 21.10.2011р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, за змістом п.п.1.4, 2.1 якого встановлено, що розміщення споруд для здійснення підприємницької діяльності несе тимчасовий характер; підставою для встановлення тимчасової споруди є наявність паспорту прив'язки. Крім того, в силу приписів пункту «в» ст.99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів на право на розміщення тимчасових споруд.

За змістом додаткового відзиву №01-1019-08 від 03.07.2017р. Бахмутська міська рада Донецької області зауважила, що належна Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасова споруда розміщена на спірній земельній ділянці на підставі паспорту прив'язки, який оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності; заявлена прокурором вимога про звільнення земельної ділянки є неправомірною та необґрунтованою, оскільки останнім не встановлено факту закінчення строку дії паспорту прив'язки, його анулювання або обставин самовільного розміщення тимчасової споруди без дотримання вимог вищевказаних Правил.

Відповідач 2 у судові засідання 14.06.2017р., 13.07.2017р. не з'явився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив.

Відповідачі у судове засідання 13.07.2017р. не з'явились, про розгляд справи були обізнані, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, посадових осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідачі, зокрема, у судове засідання 13.07.2017р. не з'явились, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, господарський суд встановив:

22.10.2014р. на замовлення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради виданий Паспорт прив'язки пересувної торгової тимчасової споруди №15 для роздрібної торгівлі продовольчими товарами за адресою: Донецька область, м.Артемівськ, АДРЕСА_1, який дійсний до 22.10.2017р.

Рішенням №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м.Артемівська та встановлено земельний сервітут, зокрема, Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (реєстр. номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на земельну ділянку площею 0,0104 га (кадастровий номер НОМЕР_2) по АДРЕСА_1 у м.Артемівську, для розміщення та обслуговування тимчасової споруди, цільове призначення - роздрібна торгівля продовольчими товарами, терміном до 22.10.2017р.

Відповідно до п.4 вказаного рішення фізичних осіб-підприємців зобов'язано звернутись до реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області для проведення в установленому порядку державної реєстрації інших речових прав на відповідні земельні ділянки.

10.12.2015р. між Артемівською міської радою (власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська, за змістом п.1.1 якого, земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки: кадастровий номер НОМЕР_2, наданої для розміщення та обслуговування тимчасової споруди, цільове призначення - роздрібна торгівля продовольчими товарами, яка розташована за адресою: м.Артемівськ, АДРЕСА_1. Земельний сервітут встановлюється в інтересах сервітуарія на земельну ділянку власника площею 0,0103 га із земель житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 41985,84 грн (403,71 грн за 1 кв. м) (п.1.4 договору б/н від 10.12.2015р.).

Плата за користування земельною ділянкою обчислюється власником згідно цього договору, дорівнює сумі орендної плати та вноситься у грошовій формі один раз на рік не пізніше 1 лютого поточного року за попередній рік (п.3.1. договору б/н від 10.12.2015р.).

Згідно з п.6.2 вказаного договору передача земельної ділянки сервітуарію здійснюється за актом приймання-передачі об'єкту сервітуту.

За приписами п.10.1 договору б/н від 10.12.2015р. право земельного сервітуту виникає після підписання цього договору сторонами з дати його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Відповідно до п.2.1 укладеного сторонами правочину термін дії останнього встановлюється з моменту його державної реєстрації до 22.10.2017р.

Згідно з актом б/н від 01.02.2016р. приймання-передачі земельної ділянки щодо якої встановлюється земельний сервітут Артемівська міська рада передала, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м.Артемівську загальною площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Право сервітуту за договором б/н від 10.12.2015р. було зареєстровано 01.02.2016р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.395 Цивільного кодексу України, сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ч.1 ст.401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 ст.404 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, зокрема, право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) (ст.99 Земельного кодексу України).

Отже, правовідносини земельного сервітуту виникають між власниками (володільцями) земельних ділянок, а саме між власником земельної ділянки, використання якої є необхідним для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто відсутність взагалі або альтернативи проходу, проїзду до майна іншої земельної ділянки тощо, та між особою, яка вимагає встановлення сервітуту, за викладених обставин, для обслуговування своєї земельної ділянки (іншого нерухомого майна).

Вказане дає підстави дійти висновку, що особою, якій належить право на встановлення земельного сервітуту, є суб'єкт правовідносин, потреби використання власного майна якого, не можуть бути задоволенні у інший спосіб, ніж використання чужого майна, зокрема, земельної ділянки.

Проте, відповідачами не доведено відсутність можливості задоволення потреб відповідача 2 в користуванні спірною земельною ділянкою іншим способом, ніж встановлення сервітуту.

Таким чином, за відсутності ознак користування чужим майном, будь-яких підстав для визнання між сторонами прав на встановлення сервітуту не існує.

Тому, у Бахмутської міської ради не було будь-яких підстав для встановлення сервітутних відносин з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та відповідно, для прийняття оспорюваного рішення.

За таких обставин, рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська», яким, зокрема, встановлено земельний сервітут Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відносно земельної ділянки: кадастровий номер НОМЕР_2, наданої для розміщення та обслуговування тимчасової споруди, цільове призначення - роздрібна торгівля продовольчими товарами, яка розташована за адресою: м.Артемівськ, АДРЕСА_1, яким надано згоду на укладання договору про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська є незаконними, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту суперечності актів цивільного законодавства та акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування, що суперечать ст.19 Основного Закону України, п.1.7 рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська» підлягає скасуванню у судовому порядку, з огляду на що, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування п.1.7 рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська» підлягають задоволенню.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом №244 від 21.10.2011р. Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України.

Пунктом 1.11 Порядку передбачено, що розміщення тимчасових споруд під час проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів здійснюється у порядку, встановленому органами місцевого самоврядування.

Отже, Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності не передбачено укладення договору особистого строкового земельного сервітуту для розміщення тимчасової споруди, як і повноважень органів місцевого самоврядування щодо встановлення порядків та правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, крім як під час проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів.

Згідно з п.2.2 Порядку замовник, який має намір встановити ТС звертається до відповідного виконавчого органу із відповідною заявою у письмовій формі про можливість встановлення ТС.

До заяви додається вичерпний перелік документів, графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі та топографічній основі М 1:500 креслення контурів тимчасової споруди з прив'язкою до місцевості, реквізити замовника (п.2.3 Порядку).

Пунктами 2.4 та 2.5 Порядку визначено, що орган з питань містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності) будівельним нормам та повідомляє про результати відповідності замовника. Тобто, на даному етапі відповідний орган з питань містобудування та архітектури визначає лише можливість розміщення ТС на певній території населеного пункту згідно будівельних норм даної місцевості та комплексної схеми розміщення певного населеного пункту.

Подальші дії для розміщення ТС визначаються п.2.6 Порядку, яким передбачено, що для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої наряду з іншими документами надає схему розміщення ТС, що затверджено додатком 1 Порядку. Додаток 1 містить форму схеми розміщення ТС з вказівкою площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування. Відтак, перш ніж оформити паспорт прив'язки, суб'єкт господарювання має отримати документи на землекористування (процедура їх отримання визначається іншими нормативно-правовими актами) і лише після їх отримання він може звертатися за оформленням паспортів прив'язки.

Документи, що подаються для отримання паспорта прив'язки, мають містити дані щодо розміру земельних ділянок, які вносяться на підставі отриманих суб'єктом господарювання документів на право користування земельною ділянкою (п.2.6, додаток 1 Порядку).

За змістом п.2.27 Порядку внесення таких даних без наявних документів на право землекористування тягне за собою анулювання паспорта прив?язки.

Таким чином, розміщення тимчасових споруд і оформлення земельних ділянок у користування є різними за змістом питаннями, які регулюються різними нормативно-правовими актами.

Вказані висновки викладені у постанові Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-3088/12/2670 за адміністративним позовом про визнання недійним наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р., яким затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України №1330/20068 від 22.11.2011р.

Відтак, твердження Бахмутської міської ради Донецької області стосовно того, що підставою для встановлення тимчасової споруди є саме паспорт прив'язки тимчасової споруди, а отже у відповідача 2 була підстава для розміщення своєї тимчасової споруди, є необґрунтованими та безпідставним.

Водночас, проаналізувавши умови договору б/н від 10.12.2015р., господарський суд дійшов висновку, що зміст вказаного правочину та мета отримання земельної ділянки не відповідає такому правовому інституту, як земельний сервітут, оскільки цей договір не спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені. Натомість, умови спірного договору передбачають передачу Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою, належного відповідачу 1, що є характерною ознакою договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом п.25 постанови №9 від 06.11.2009р. пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні положення містяться в п.3.11 постанови №11 від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Положеннями ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч.1 ст.203 вказаного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Отже, виходячи з вищезазначеного, спірна земельна ділянка могла бути передана в оренду з дотриманням процедури визначеної чинним законодавством.

Проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються: перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами; стартова ціна лота; строк та інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах; особа, уповноважена організатором земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги (ч.4 ст.135 Земельного кодексу України).

Виходячи з приписів ч.5 ст.135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться відповідно до договору між організатором земельних торгів та їх виконавцем. Фінансування організації та проведення земельних торгів здійснюється організатором земельних торгів або їх виконавцем відповідно до договору, укладеного між ними, у тому числі за рахунок реєстраційних внесків учасників земельних торгів.

Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в користування земельної ділянки. При цьому, судом береться до уваги, що відповідачу 2 фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, та за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведені положення та обставини справи, укладений між відповідачами договір б/н від 10.12.2015р. про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська суперечить вищенаведеним вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсними відповідно до норм ст.215 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що вимога позивача про зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути Бахмутській міській раді Донецької області земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0104 га у м.Бахмут Донецької області, пов'язана з правом користування відповідачем 2 цією земельною ділянкою.

Статтею 216 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п.2.7 постанови №11 від 29.05.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Відтак, земельна ділянка по вулиці Толбухіна, 83, площею 0,0030 га, у м.Бахмут Донецької області, вартістю 112121,89 грн, підлягає звільненню Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та поверненню Бахмутській міській раді, як правовий наслідок недійсності спірного договору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора щодо визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська площею 0,0104 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 10.12.2015р. між Артемівською міською радою Донецької області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0104 га у м.Бахмут Донецької області, вартістю 112121,89 грн Бахмутській міській раді Донецької області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.2, ч.2 ст.29 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України №459/2011 від 13.04.2011р. «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України.

Разом з тим, ст.ст.6, 9, 10 зазначеного Закону передбачено повноваження згаданого органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України №459/2011 від 13.04.2011р.

Органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України також не мають повноважень на звернення до суду з позовами цієї катергорії.

Незаконна передача земельних ділянок у користування порушує державні інтереси та перешкоджає законному розпорядженню земельними ділянками.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду, прокурор правомірно заявив цей позов в інтересах держави як позивач.

За приписами ст.84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Водночас, при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення (ч.2 ст.84 Господарського процесуального кодексу України).

У п.9.1 постанови №6 від 23.03.2012р. пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» зазначено, що у рішеннях суд повинен вказати найменування майна, місце його знаходження (у спорі про передачу майна), строк виконання відповідних дій та/або про видачу наказу про примусове виконання рішення.

Отже, з огляду на наведене вище, господарський суд дійшов висновку про необхідність зазначення у резолютивній частині рішення по справі строку вчинення дій щодо повернення земельної ділянки протягом шестидесяти днів з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 4881,84 грн підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь Прокуратури Донецької області, як платника згідно з платіжним дорученням №482 від 16.03.2017р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги (з урахуванням заяви №80-3409-вих.17 від 15.06.2017р.) Керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Бахмут до Бахмутської міської ради Донецької області, м.Бахмут, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Бахмут про:

- визнання незаконним та скасування п.1.7 рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська»;

- визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська площею 0,0104 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 10.12.2015р. між Артемівською міською радою Донецької області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

- зобов'язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0104 га у м.Бахмут Донецької області, вартістю 112121,89 грн Бахмутській міській раді Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 44, ).

Визнати незаконним та скасувати п.1.7 рішення №6/74-1331 від 25.11.2015р. Артемівської міської ради «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська».

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська площею 0,0104 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, укладений 10.12.2015р. між Артемівською міською радою Донецької області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Зобов?язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (84500, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) повернути земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0104 га у м.Бахмут Донецької області, вартістю 112121,89 грн Бахмутській міській раді Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, буд.44, ) протягом шестидесяти днів з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Стягнути з Бахмутської міської ради Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, буд.44, ) на користь Прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, буд.6, ; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, МФО 820172) судовий збір в сумі 2440,92 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84500, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, буд.6, ; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, МФО 820172) судовий збір в сумі 2440,92 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.07.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 18.07.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця