Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" серпня 2017 р. Справа № 906/475/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (особа, яка діє без довіреності), ОСОБА_2 (довіреність від 12.06.17)

від відповідача: ОСОБА_3 (голова ФГ), ОСОБА_4 (довіреність від 19.06.17), ОСОБА_5 (довіреність від 18.07.17)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур"

до Фермерського господарства "Кухарук"

про стягнення 1955684,08 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №1/ФОР від 16.02.2015 в розмірі 1955684,08 грн., з яких: 1243498,97грн. основний борг, 201466,55 грн. пеня, 146143,36 грн. 20% річних, 95875,41 грн. інфляційні, 268699,79 грн. штраф.

Представник позивача в судовому засіданні 20.07.17 підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 11.07.2017 (а.с.139 том1).

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог у повному обсязі. Заявив клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи додаткової угоди № 3 від 30.12.2015 до спірного договору поставки (а.с.135 том2).

У судовому засіданні 20.07.17 оголошувалась перерва до 03.08.17.

25.07.2017 до суду надійшли письмові пояснення позивача щодо періоду нарахування штрафних санкцій.

В судовому засіданні 20.07.17 представнику відповідача запропоновано судом надати вільні зразки підпису та печатки щодо яких заявлено клопотання про призначення експертизи.

Після перерви представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день розгляду справи представники були повідомлені у судовому засіданні, яке відбулося 20.07.17.

Суд відхиляє заявлене клопотання представника відповідача про призначення експертизи, оскільки не надано вільних зразків підписів та відтисків печатки а також неявка до суду керівника унеможливлює відібрання експерементальних зразків підпису та відтиску печатки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2015 між Фермерським господарством "Кухарук" (постачальник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шакур" (покупець/позивач) укладено договір поставки №1/ФОР (а.с.18 том1) із змінами внесеними згідно Додаткової угоди №1 від 01.10.2015 року (а.с.19), Додаткової угоди № 2 від 01.12.2015 року (а.с.20), Додаткової угоди № 3 від 30.12.2015 року (а.с.21), відповідно до пункту 1.1., якого Постачальник (Відповідач) зобов'язується передати, а Покупець (Позивач) прийняти та оплатити Сою, Пшеницю, Ячмінь, Просо та інші зернові, що іменуються "Товар".

Згідно п. 1.1.1. Договору, Товар повинен бути поставлений Постачальником на умовах даного Договору в кількості всього врожаю вирощеного Постачальником у 2016 році, але в будь-якому випадку загальна кількість Товару не повинна бути меншою 960,00 тон.

Згідно п.3.2 договору, на підставі рахунку-фактури, позивач здійснює попередню оплату товару у строк до 31.10.15. Остаточний розрахунок проводиться протягом 7 банківських днів з дати виконання постачальником зобов'язань по поставці товару в повному обсязв після отримання рахунку- фактури.

На виконання п.п. 3.2.1. Договору, за період з 24.03.15 по 21.10.15 позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату Товару в загальному розмірі 5 463 440,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та розпорядженням про зарахування раніше здійснених платежів в рахунок передоплати по договору №1/ФОР (а.с.23-59).

Відповідно до п.1.1.2.1 договору, з врахуванням додаткової угоди № 3, товар на суму попередньої оплати, здійсненої відповідно до п.3.2.1 договору повинен бути поставлений продавцем у строк до 31.10.2016 (включно).

На виконання умов договору та Специфікації до договору (а.с.22 том1), 30.12.15 відповідач поставив позивачу товар на суму 3386241,00грн. в кількості 612 тон, що підтверджується видатковою накладною №4 (а.с.60 том1).

В ході здійснення господарської діяльності сторін договору, в результаті часткового повернення поставленого товару відповідачу , зарахування здійсненої попередньої оплати як оплата по іншому договору, часткового повернення коштів відповідачем (а.с.61-78), станом на 29.12.16 , розмір не повернутих позивачу коштів становить 1243498,97грн.

Крім повернення сплачених коштів за недопоставлений товар, позивач просить стягнути з відповідача 201466,55 грн. пені, 146143,36 грн. 20% річних, 95875,41 грн. інфляційних, 268699,79 грн. штрафу.

Приписами п. 5.3 договору та додаткової угоди №3, сторони погодили, що у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у п. 1.1.2, п.1.1.3 цього договору, продавець додатково сплачує на користь покупця:

- штраф у розмірі 20% від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару;

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару за кожен день такого прострочення;

- відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу Украйни суму оплаченого покупцем товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% (двадцять відсотків) річних від вказаної суми, як окремий вид відповідальності.

У пункті 5.4. договору сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань здійснюється без застосування вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тобто не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Додатково в обґрунтування факту наявності між сторонами правовідносин, які виникли між сторонами згідно договору поставки позивачем подано копії податкових накладних за періоди, в яких проводились вищевказані бухгалтерські операції та копії квитанцій про реєстрацію податкових накладних (а.с. 97-129).

Згідно з пояснень позивача, ТОВ "Шакур" здійснював на користь ФГ "Кухарук" попередню оплату, а ФГ "Кухарук", в свою чергу, виписував позивачу податкову накладну, доказом чого є відповідні квитанції, видані органами ДФС України щодо реєстрації податкових накладних, які містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позивач вказує, що відповідачем порушено умови договору та у термін до 31.10.2016 не здійснено поставку товару на суму здійсненої позивачем попередньої оплати.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що додаткова угода №3 від 30.12.2015 року не укладалась та не підписувалась директором ФГ "Кухарук" . Угода підписана іншою особою. З вказаних підстав було заявлено клопотання про призначення експертизи, яке судом відхилено.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № 1/ФОР від 16.02.15 та додаткових угод.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Так, матеріалами справи підтверджено факт виконання покупцем (позивачем) свого зобов'язання щодо попередньої оплати товару та факт часткового виконання відповідачем свого зобов'язання стосовно поставки товару згідно умов договору.

Однак, судом встановлено, що в ході здійснення господарської діяльності між сторонами, відповідач недопоставив позивачу товар у кількості, як передбачено умовами договору, та не повернув кошти, які були отримані на виконання умов даного договору в якості передоплати за товар.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 5.2 договору, з врахуванням додаткової угоди, сторони визначили, що в разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у договорі, продавець не пізніше наступного дня закінчення строків поставки товару повертає покупцю суму оплаченого ним товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару.

Враховуючи, що попередня оплата позивачем проведена, а відповідачем поставка товару на суму 1243498,97 грн. до 31.10.2016 не здійснена, у останнього у відповідності до п. 5.2 договору виник обов'язок 01.11.2016 повернути позивачу суму здійсненої попередньої оплати, на яку не поставлено товар.

Проте, відповідач свого обов'язку щодо повернення позивачу попередньої оплати у строки визначені договором не виконав.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо поставки товару на оплачену позивачем суму, та неповернення позивачу отриманих коштів, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 1243498,97 грн. попередньої оплати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 201466,55грн. пені та 268699,79 грн. штрафу суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з 5.3. договору, з врахуванням додаткової угоди, сторони погодили, що у разі прострочення продавцем поставки товару в строки, зазначені у договорі, продавець додатково сплачує на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару за кожен день такого прострочення.

З аналізу вказаного пункту договору вбачається, що сторони погодили відповідальність покупця (відповідача) у вигляді пені за прострочення поставки товару в строки, зазначені у п. 4.5 цього Договору, яке в свою чергу являється не грошовим зобов'язанням.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язання" роз'яснено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

З огляду на викладене, такий вид відповідальності, як пеня не може бути застосовано до негрошового зобов'язання, зокрема, щодо прострочення строку поставки товару.

За вказаних умов, п. 5.3 договору щодо нарахування та стягнення з відповідача пені за прострочення поставки товару є незаконним, зокрема, таким, що суперечить положенням ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

За вказаних обставин суд відмовляє в задоволені вимоги про стягнення з відповідача 201466,55грн. пені.

Разом з тим, ч. 2 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язання" роз'яснено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Судом встановлено, що умовами договору, а саме п. 5.3 Додаткової угоди №3, сторони погодили відповідальність продавця у вигляді штрафу у розмірі 20% від оплаченої покупцем суми товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару. Тобто встановлено відповідальність за невиконання не грошового зобов'язання, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Штраф позивачем нараховано у розмірі 268699,79 грн. на борг 1243498,97грн., однак 20% від суми недопоставленого товару становить 248699,79 грн. (1243498,97х20%).

Перевіривши розрахунок штрафу, суд встановив, що вимога позивачем заявлена правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства та умов договору, однак при його обрахунку позивачем допущено помилку, тому вимога про стягнення штрафу підлягає задоволенню частково в розмірі 248699,79 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 146143,36 грн. 20 % річних та 95875,41грн. інфляційних, то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору сторони погодили, що у разі прострочення продавцем поставки товару у встановлені договором строки, продавець додатково сплачує на користь покупця відповідно до ст. 625 ЦК України суму оплаченого покупцем товару, що не поставлений, яка склалася на наступний день після прострочення продавцем поставки оплаченого товару з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20 % річних від вказаної суми, як окремий вид відповідальності.

З аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що сплата боргу з урахуванням відсотків річних та інфляційних можлива за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобовязанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 95875,41грн. інфляційних є необґрунтованими та заявленими без достатньої правової підстави, тому суд відмовляє в цій частині позову.

Однак за такі дії постачальник несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлено обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 р. у справі № 3-90гс14.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем нараховано проценти у відповідності до ч.3 ст. 693 ЦК України, за період з 01.11.16 по 16.05.17.

Судом встановлено, що при обрахунку процентів позивачем допущено помилку. За період з 01.11.16 по 16.05.17 розмір процентів становить 134229,75грн. (1243498,97х20%:365х197).

Стаття 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

В статті 33 ГПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем в спростування доводів позивача не подано будь-яких доказів. Пояснення відповідача щодо недійсності додаткової угоди № 3 до договору від 30.12.15 судом до уваги не приймаються, виходячи з підстав презумпції правомірності правочину.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 1626428,51грн., з яких: 1243498,97 грн. боргу, 248699,79грн. штрафу, 134229,75грн. річних. У стягненні 201466,55грн. пені, 20000,00грн. штрафу,11913,61 грн. 20% річних та 95875,41грн. інфляційних суд відмовляє.

Судові витрати підлягають розподіленню в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Кухарук" (13601, Житомирська область, смт. Ружин, вул. Бірюкова, 69; ід. код 34197010) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (04070,м. Київ, вул. Спаська, 11, ід. код 32668563) - 1243498,97 грн. боргу, 248699,79грн. штрафу, 134229,75грн. річних, 24396,43грн. сплаченого судового збору.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 201466,55грн. пені, 20000,00грн. штрафу,11913,61 грн. 20% річних, 95875,41грн. інфляційних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.08.17

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (рек. з повідом.)