ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р.Справа № 922/2035/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Сіті Сервіс ", м. Валки
до Комунального підприємства "Благоустрій" Валківської МР, м. Валки
про зобов'язання укласти договір
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 283 від 13.07.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфорт Сіті Сервіс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Благоустрій" Валківської РДА про зобов`язання укласти договір про надання послуг з захоронення твердих побутових відходів. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.06.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 17 липня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.07.2017 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 22729) про відкладення розгляду справи у зв'язку зі зайнятістю останнього у іншому судовому засіданні.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 13.07.2017 року від відповідача надійшов відзив (вх. № 22778) з додатками на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує на те, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Таким чином збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюється юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Отже як зазначає відповідач вказаним рішенням, на яке посилається позивач, обов`язок по захороненню ТПВ на КП "Благоустрій" не покладається, а передбачається лише вивезення твердих побутових відходів від багатоквартирних житлових будинків міста та надається дозвіл на використання тарифів для цього виду діяльності, які визначені даним рішенням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.07.2017 року розгляд справи було відкладено на 07.08.2017 року.

В судовому засіданні 07.08.2017 року було оголошено перерву до 14.08.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.07.2017 року представник позивача надав клопотання (вх. № 26080) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.08.2017 року представник позивача надав додаткові пояснення по справі (вх. № 26078).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.08.2017 року позивач надав клопотання (вх. № 26079), в якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши вищезазначене клопотання, дійшов висновку, що воно не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє його.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.08.2017 року проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання 14.08.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в протоколі судового засідання від 07.08.2017 року.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

22 квітня 2011 року рішенням Валківської міської ради № 202 визнано КП "Благоустрій" балансоутримувачем та відповідальним за утримання об`єктів благоустрою та житлового фонду та відповідальним за утримання об`єктів на адміністративній території міста Валки.

Вищезазначеним рішенням визначено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на послуги з вивезення твердих побутових відходів від багатоквартирних житлових будинків, на послуги, які надає КП "Варіант" Валківській міській раді, на послуги з вивезення рідких побутових відходів.

Як зазначає позивач, на підставі вищезазначеного рішення, ТОВ "Комфорт Сіті Сервіс", в особі директора 15.03.2017 року звернувся до КП "Благоустрій" (відповідача) з проханням надати послуги та укласти договір із захоронення твердих побутових відходів.

23.03.2017 року відповідачем було надано відповідь позивачу та зазначено про те, що КП "Благоустрій" не має можливості укласти договір з ТОВ "Комфорт Сіті Сервіс" на захоронення твердих побутових відходів, у зв`язку з обмеженими лімітами розміщення твердих побутових відходів на сміттєзвалищі.

24.03.2017 року позивачем повторно було направлено відповідачу лист № 2 з проханням укласти договір з надання послуг по захороненню твердих побутових відходів (а.с. 13-14).

Як зазначає позивач станом на 19 квітня 2017 року останнім не було отримано відповіді від відповідача та на даний час договір про надання послуг з захоронення твердих побутових відходів не укладений, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання КП "Благоустрій" укласти зазначений договір.

Відповідач проти позову заперечує та посилається на те, власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів. Таким чином збирання та вивезення побутових відходів у межах певної території здійснюється юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами. Отже як зазначає відповідач вказаним рішенням, на яке посилається позивач, обов`язок по захороненню ТПВ на КП "Благоустрій" не покладається, а передбачається лише вивезення твердих побутових відходів від багатоквартирних житлових будинків міста та надається дозвіл на використання тарифів для цього виду діяльності, які визначені даним рішенням.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В даному випадку, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на рішення Валківської міської ради № 202, яким за твердженням позивача на відповідача покладено обов`язок надавати послуги по захороненню твердих побутових відходів.

Проте суд не погоджується із зазначеними твердженнями позивача, з огляду на наступне.

З аналізу зазначеного рішення вбачається, що обов`язок по захороненню ТПВ на КП "Благоустрій" не покладається, а передбачається лише вивезення твердих побутових відходів від багатоквартирних житлових будинків міста та надається дозвіл на використання тарифів для цього виду діяльності, які визначені даним рішенням.

Відповідно до законів України та нормативно-правових актів, вивезення відходів це транспортування відходів від місць їх утворення або зберігання до місць видалення чи об`єктів оброблення, утилізації чи видалення.

В той час, як захоронення відходів це остаточне розміщення відходів при їх видалення у спеціально відведених місцях чи на об`єктах таким чином, щоб довгостроковий шкідливий вплив відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини не перевищував установлених нормативів.

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття збирання, вивезення та захоронення відходів, які мають по суті різні значень і не можуть бути ототожнені.

Щодо посилань позивача на те, що жодним Законом України не передбачена можливість відмовити в укладенні договору на захоронення твердих побутових відходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За змістом ст.67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Аналогічне визначення міститься і в ст. 627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін і у випадку, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ст. 636 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому, відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.4 ст.179 ГК України).

Відповідно до приписів ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже в даному випадку, чинним законодавством не передбачено обов`язку відповідача на укладення договору на захоронення твердих побутових відходів, а передбачається лише вивезення твердих побутових відходів від багатоквартирних житлових будинків міста та надається дозвіл на використання тарифів для цього виду діяльності (визначених у рішенні № 202 від 22.04.2011 року).

Крім того суд зазначає, що договір укладається сторонами у відповідній формі та після узгодження його істотних умов.

Також умови договору можуть бути визначені відповідними нормативно-правовими актами (Типовий договір).

Проте позивачем в прохальній частині позовної заяви не зазначено в якій редакції необхідно укласти договір, тобто відсутні його істотні умови.

Згідно з ч. 3, 6 ст. 179 ГКУ укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він ґрунтований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

При цьому, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України у від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12 викладено таку правову позицію: "Серед способів захисту, передбаче них статтею 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення пра вовідносин (у тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і ви конання цивільних обов'язків, можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору, який відповідає вимогам типо вого договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту першого частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених норма тивним актом обов'язкової дії".

Відповідно до ст. 128-11 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 ГПК України позивач зобов'язаний викласти в позовній заяві обставини, на які ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищенаведене та те, що обов`язок укладення відповідачем договору на захоронення твердих побутових відходів не передбачений ані нормами чинного законодавства, ані рішенням № 202 від 22.04.2011 року, на яке посилається позивач, приймаючи до уваги також те, що вимога про зобов`язання укласти договір не відповідає способам захисту, передбаченим ст. 16 ЦК України та позивачем не зазначено редакції відповідного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про зобов`язання укласти договір про надання послуг з захоронення твердих побутових відходів між ТОВ "Комфорт Сіті Сервіс" та КП "Благоустрій" є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 16, 202, 627, 636, 638 Цивільного кодексу України; 1, 2, 20, 67, 179, 181, 187 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 19.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_2

922/2035/17