ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.08.2017р. Справа №905/106/16

за скаргою: №189/01 від 02.06.2017р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь

про стягнення 54599351,38 грн

за участю органу виконання судового рішення: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м.Київ

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від стягувача (позивача): не зявився

від боржника (відповідача, заявника): ОСОБА_1 юрисконс.

від органу виконання судового рішення: ОСОБА_2 гол. спец.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 25.07.2017р. по 03.08.2017р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2016р. по справі №905/106/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення 54599351,38 грн задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу - 22155195,80 грн, пеню 1083034,68 грн, 3% річних 555122,42 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 1200086,65 грн, а також судовий збір в сумі 182700 грн; провадження по справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2991405,03 грн припинено; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2016р. вказане рішення залишено без змін.

20.04.2016р. на виконання рішення від 01.03.2016р. господарським судом було видано відповідний наказ.

Згідно із постановою Вищого господарського суду України від 16.06.2016р. постанову суду апеляційної інстанції у справі №905/106/16 залишено без змін.

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою №189/01 від 02.06.2017р. про:

- визнання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. недійсною та скасування;

- визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 протиправними.

В обґрунтування скарги заявник зазначав, що рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016р. по справі №905/106/16 було виконано Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» самостійно, жодних виконавчих дій Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не вчинялось.

Стягувач (позивач) у судовому засіданні 25.07.2017р. та письмових поясненнях б/н від 21.07.2017р. підтвердив посилання боржника на самостійне виконання судового рішення у справі, а також вказував, що, на його думку, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум.

У запереченнях на скаргу Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначав, що згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим законом.

Представник стягувача (позивача) у судове засідання 10.08.2017р. не зявився.

Відповідно до ч.2 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що скарга №189/01 від 02.06.2017р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження можуть бути оскаржені у встановленому порядку згідно з вимогами Закону.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Пунктом 13 постанови №14 від 26.12.2013р. пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Виходячи зі змісту Закону України «Про виконавче провадження» юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Акт державного органу це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Тобто, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця, оформлені відповідною постановою.

Згідно із ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. (в редакції від 06.06.2016р.) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За умовами ст.25 вказаного нормативно-правового акту (у відповідній редакції) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як свідчать матеріали справи, постановою від 06.06.2016р. державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №51336372 за наказом господарського суду Донецької області від 20.04.2016р. по справі №905/106/16, зобовязано боржника самостійно виконати рішення суду у строк до 13.06.2016р., постановлено при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

Відповідно до супровідного листа №530.20.1/10 від 06.06.2016р. вказаного відділу боржнику було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, згідно з наданим до матеріалів справи конвертом, у якому надійшла постанова від 06.06.2016р., її направлення здійснювалось 09.06.2016р. Постанова зареєстрована Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» у журналі вхідної кореспонденції 15.06.2016р., що виключало можливість її самостійного виконання у встановлений державним виконавцем строк.

Ухвалою від 03.08.2016р. задоволено частково заяву №387/01 від 24.06.2016р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»; відстрочено виконання рішення по справі №905/106/16 у виконавчому провадженні №51336372 строком до 01.11.2016р. включно.

Згідно з ухвалою від 14.11.2016р. задоволено частково заяву №532/01 від 25.10.2016р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»; розстрочено виконання рішення по справі №905/106/16 у виконавчому провадженні ВП №51336372 на 5 місяців починаючи з 15.11.2016р. по 15.04.2017р. включно з щомісячним платежем (який має бути здійснений до 15 числа кожного місяця включно) з першого по четвертий місяць у розмірі 4956271,55 грн, а пятий місяць в сумі 4956271,57 грн.

13.05.2017р. органом виконання судового рішення було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2517613,96 грн (головний державний виконавець Руденко В.В.). При цьому, державний виконавець керувався приписами ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р.

Водночас, згідно з постановою від 26.05.2017р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчено виконавче провадження №51336372 у звязку з виконанням рішення. Нормативною підставою прийняття цієї постанови визначено п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р.

Проте, за висновками суду, дії державного виконавця стосовно стягнення з боржника виконавчого збору та винесення постанови від 13.05.2017р. є неправомірними, виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. (в редакції від 06.06.2016р.) у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішеннябуде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.27 вказаного нормативно-правового акту у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

У статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р. було зазначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим законом.

Водночас, оскаржувана постанова була винесена 13.05.2017р.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., з дня набрання чинності яким втрачає чинність Закон України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р., крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено у ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми.

В силу норм п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р., виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За змістом рішення №1-рп/99 від 09.02.1999р. Конституційного Суду України дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, оскаржувана постанова та дії з її прийняття є неправомірними, оскільки вчинені на підставі нормативно-правового акту, який станом на 13.05.2017р. втратив свою дійсність.

Водночас, за приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.10 цього Закону заходами примусового виконання рішень визначено: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р. виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як вказує боржник, підтверджує стягувач та проти чого не заперечує Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016р. по справі №905/106/16 було виконано Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» самостійно. Вказане також підтверджується наданими суду доказами.

Відтак, приймаючи до уваги положення перелічених норм, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутня база для нарахування виконавчого збору, оскільки державним виконавцем в межах виконавчого провадження не було стягнуто з боржника на користь стягувача жодних коштів. При цьому, виконавчий збір стягується в разі, якщо рішення було виконано примусово. Факт невиконання рішення про стягнення суми утворює базу для нарахування виконавчого збору лише за умови стягнення її державним виконавцем, який після закінчення строку для добровільного виконання рішення суду виконує його примусово шляхом вжиття відповідних заходів.

Посилання виконавчої служби на те, що державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання рішення судом до уваги не приймаються, оскільки постанова про приєднання виконавчого провадження №51336372 до зведеного №49094124 була винесена 19.05.2017р., тоді як представлена до матеріалів справи постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена 25.02.2015р.

Разом з цим, визначена законодавцем редакція ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р., згідно з якою виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, на переконання суду, розрахована на добросовісне виконання державним виконавцем своїх обовязків, а також на те, що відповідне виконавче провадження не буде обмежене лише прийняттям постанов про відкриття та закінчення виконавчого провадження, оскільки це суперечить його сутності.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку що дії державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2517613,96 грн є неправомірними, внаслідок чого постанова від 13.05.2017р. є недійсною, а скарга №189/01 від 02.06.2017р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» підлягає задоволенню.

При цьому, судом враховано приписи п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», у відповідності до якого вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

При розгляді скарги судом також прийнято до уваги дотримання боржником встановленого ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України процесуального строку для оскарження дій державної виконавчої служби (відповідно до штампу на супровідному листі №20-1/51336372/25 від 13.05.2017р. постанова від 13.05.2017р. про стягнення виконавчого збору отримана відповідачем 31.05.2017р., в той час як розглядувана скарга була подана боржником до господарського суду 06.06.2017р.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу №189/01 від 02.06.2017р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про:

- визнання постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. недійсною та скасування;

- визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 протиправними.

Визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. недійсною.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 з прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017р. протиправними.

Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття та згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою на всій території України.

Суддя Ю.О.Паляниця