ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 922/70/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І. В.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача не зявився,

відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1680 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі № 922/70/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальнісню "Постман", смт.Покотилівка,

про стягнення 108804,52 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 (суддя Аюпова Р.М.) у позові відмовлено частково. Стягнуто з ТОВ "Постман" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00009005 від 12.11.2013 у розмірі 7401,34 грн, пеню в сумі 365,00 грн, 3% річних у розмірі 414,78 грн, інфляційні витрати у розмірі 4122,79 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 186,30 грн.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні збитків у розмірі 95483,01 грн та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача збитки в розмірі 95483,01 грн.

Скарга обґрунтована тим, що при укладенні між сторонами договору, апелянт сподівався отримати доходи впродовж дії договору, при належному виконанні умов договору відповідачем, у вигляді процентів і комісій, які входять до складу щомісячного лізингового платежу; сподівався на відшкодування всіх збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань. Однак, у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором, а саме у звязку з несплатою лізингоодержувачем лізингових платежів, на вимогу апелянта договір було припинено 17.03.2015.

Тому, на думку позивача, його вимоги щодо стягнення з відповідача збитків є правомірними та підлягають задоволенню.

27.07.2017 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі (вх.№7898).

03.08.2017 до суду від апелянта надійшла заява (вх.№8155), в якій позивач просив розгляд справи провести без його участі.

Представники сторін у судове засідання не зявились.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В січні 2017 року ТОВ "Порше Лізінг Україна" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ Постман заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00009005 від 12.11.2013 у розмірі 7401,34 грн, збитків у розмірі 95483,01 грн, пені у розмірі 1382,60 грн, 3% річних у розмірі 414,78 грн, інфляційних втрат у розмірі 4122,79 грн.

13.03.2017 позивачем до суду надана заява про зменшення позовних вимог (вх.№8313), в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00009005 від 12.11.2013 у розмірі 7401,34 грн, збитків у розмірі 95483,01 грн, пені у розмірі 365,00 грн, 3% річних у розмірі 414,78 грн, інфляційних втрат у розмірі 4122,79 грн.

Позов обґрунтований тим, що 12.11.2013 між ТОВ "Порше лізинг Україна", лізингодавцем, та ТОВ "Постман", лізингоодержувачем, укладено договір про фінансовий лізинг №00009005, відповідно до умов якого, об'єктом лізингу є транспортний засіб типу: VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI; рік виробництва 2013; Шасі № WV1ZZZ2KZЕX051334; двигун № НОМЕР_1. Вартість об'єкту лізингу- еквівалент 19790,00 дол. США; авансований платіж - еквівалент 5937,00 дол. США; обсяг фінансування еквівалент 13853,00 дол. США; залишкова вартість - еквівалент 2968,50 дол. США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу (місяців) - 60; лізинговий платіж - еквівалент 356,73 дол. США; адміністративний платіж - еквівалент 296,86 дол. США.

Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3. та 2) відповідно до пункту 6.4.2. (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (надалі умови).

На виконання умов вищезазначеного договору, позивач передав відповідачу предмет лізингу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом прийому-передачі від 25.11.2013, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.34).

Відповідно до п.4.1. умов, Порше Лізинг Україна зберігає за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкту лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Відповідно до п.6.1. умов, для експлуатації обєкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), що являє собою невідємну частину цього контракту, та інших положень контракту.

Відповідно до п.8.3.2. умов, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п.12.6.1. умов, Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитись від контракту, та, також серед іншого, право на повернення обєкта лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Відповідно до п.12.7. умов, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту, визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, звязується з ним доступним телефонним звязком для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Порше Лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача. У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП Укрпошта про прийняття повідомлення для відправки.

Відповідно до п.12.13. умов, у випадках передбачених п.12.6. та 12.12., контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Відповідно до п.12.9. умов, у разі дострокового припинення строку лізингу/розірвання контракту з боку Порше Лізинг Україна, лізингоодержувач зобов'язався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю обєкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу обєкту лізингу, або, якщо обєкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю обєкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобовязання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

12.01.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №1/1 до договору про фінансовий лізинг № 00009005 від 12.11.2013, якою сторони домовились змінити строк дії лізингу, а саме продовжити його до 84 місяців. А також складено та підписано сторонами новий графік погашення кредиту.

Як зазначає позивач, з січня 2014 року відповідач почав порушувати свої зобов'язання за договором, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за частково несплаченими лізинговими платежами у розмірі 7401,34 грн за період січень лютий 2015 року.

03.03.2015 відповідачу було направлено вимогу (повідомлення) про сплату заборгованості, повернення обєкта лізингу та про відмову від договору № 00009005 від 12.11.2013, яку було отримано відповідачем, про що свідчить печатка та підпис директора ТОВ "Постман" ОСОБА_1 на зазначеній вимозі.

13.03.2015 позивач прийняв обєкт лізингу від відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.36).

Як зазначає позивач, станом на час розгляду справи, відповідач заборгованість за лізинговими платежами за період січень 2015 року, лютий 2015 року у розмірі 7401,34 грн не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

20.03.2017 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст.6 Закону України Про фінансовий лізинг договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як вже зазначалось, на виконання умов договору про фінансовий лізинг, позивач передав відповідачу предмет лізингу, однак, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо сплати щомісячних лізингових платежів, утворилась заборгованість у розмірі 7401,34 грн за період з січня 2015 року по лютий 2015 року, а саме: часткова несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 1392,84 грн відповідно до рахунку № 00254862 від 13.01.2015, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.01.2015; несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 6008,50 грн відповідно до рахунку № 00256702 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до плану відшкодування не пізніше 15.02.2015.

Дана заборгованість станом на час розгляду справи не погашена. Відповідачем доказів сплати зазначеної суми заборгованості до матеріалів справи не надано.

За умовами п.6.5 контракту лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу за винятком випадків, визначених контрактом.

Згідно з п.6.10 контракту лізингоодержувач здійснює лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у графіку покриття витрат та лізингових платежів (плану відшкодування). Якщо лізингоодержувач матиме намір здійснити оплату лізингового платежу раніше встановленого терміну, лізингоодержувач зобовязаний звернутися до Порше Лізинг Україна з письмовою заявою не пізніше, ніж за 30 (тридцять) робочих днів до запланованого дня сплати такого авансового платежу та отримати від Порше Лізинг Україна відповідний рахунок для сплати (включаючи суму дострокового погашення, проценти і комісії). Разом із рахунком лізингоодержувач отримує від Порше Лізинг Україна новий графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування). Такий графік покриття витрат та лізингових платежів (план відшкодування) вважається погодженим лізингоодержувачем і набуває чинності з моменту отримання коштів від лізингоодержувача на підставі зазначеного рахунку.

Пунктом 6.9 контракту передбачено, що лізингоодержувач інформує Порше Лізинг Україна протягом 5 (пяти) робочих днів з дати виставлення рахунку щодо можливого неотримання такого рахунку.

Відповідно до п.6.16 контракту здійснення лізингоодержувачем лізингового платежу відповідно до пунктів 6.5, 6.12 контракту, є підтвердженням належного надання Порше Лізинг Україна та прийняття лізингоодержувачем послуг за відповідний місяць, за який здійснюється лізинговий платіж. У разі здійснення лізингових платежів авансом, послуги вважаються наданими по завершенню відповідних періодів, за які здійснено такі лізингові платежі авансом. Сторони домовились вважати рахунки, видані Порше Лізинг Україна та направлені лізингоодержувачу, як це передбачено цим контрактом, актами прийому-передачі відповідних послуг, укладених сторонами.

Відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), узгодженого сторонами на підставі додаткової угоди №1/1 від 12.01.2015 до договору про фінансовий лізинг № 00009005 від 12.11.2013, відповідач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі щомісяця не пізніше 15 числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач лише частково оплатив рахунок-фактуру №00254862 за січень 2015 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по оплаті лізингових платежів за січень-лютий 2015 року в розмірі 7401,34 грн.

Як вже зазначалось, 13.03.2015 позивач прийняв обєкт лізингу від відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі. Відповідно до вказаного акту сторони засвідчили факт повернення обєкту лізингу лізингодавцю у звязку з припиненням дії договору про фінансовий лізинг №00009005 від 12.11.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Верховного Суду України від 19.12.2011р. у справі № 3-13гс11 вказано, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобовязаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів.

Відповідно до ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Отже, обовязок сплатити за товар певну грошову суму виникає у покупця тільки у разі переходу права власності на товар.

Положеннями п.4.1. контракту сторони погодили, що позивач зберігатиме за собою право власності на обєкт лізингу, в той час як відповідач матиме право на експлуатацію обєкта лізингу впродовж усього строку дії договору (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей договір чи відмовитися від договору та вимагати повернення обєкта лізингу як зазначено у цьому контракті).

Відповідно до п.4.2. контракту після завершення строку дії цього контракту, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом та виконання всіх зобовязань відповідачем, право власності на обєкт лізингу перейде до відповідача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього договору або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений позивачем.

Положеннями ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, а згідно з ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.10 Закону України Про фінансовий лізинг лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а відповідно до статті 11 Закону України Про фінансовий лізинг лізингоодержувач зобовязаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обовязку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права лізингодавця вимагати його оплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки обєкт лізингу було повернуто позивачу 13.03.2015 та право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилось у власності позивача, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.10.2013 у справі № 3-31гс13 та від 01.10.2013 у справі № 3-28гс13.

Згідно з п.6.3. контракту сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь позивача, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну ОСОБА_1/долара США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншого банку) з купівлі та продажу ОСОБА_1/доларів США до української гривні) (надалі - обмінний курс), як буде обрано за рішенням позивача, станом на дату, коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в ОСОБА_1/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Пунктом 6.4. контракту встановлено, що у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких(якої) узгоджений сторонами.

Пунктом 6.12. контракту передбачено, якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усі його зобовязання перед Порше Лізинг Україна та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, будуть розподілятися наступним чином (у черговості, як зазначено нижче): а) витрати на відновлення становища, стану обєкту лізингу, в тому числі якщо такі витрати не були з будь-яких причин відшкодовані з боку страховика обєкту лізингу відповідно до умов договору, в тому числі державний технічний огляд/обовязковий технічний контроль, технічне обслуговування відповідно до рекомендацій виробника, тощо; б) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів, в) лізингові платежі (причому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частину від обсягу фінансування), г) інші компенсації інших витрат Порше Лізинг Україна у звязку з цим Договором.

Як вбачається з наданого позивачем до матеріалів справи рахунку №00254862 від 13.01.2015 позивачем відповідачу було нараховано лізинговий платіж у розмірі 5407,64 грн, який складається з відшкодування частини вартості обєкта лізингу у розмірі 1833,45 грн та процентів та комісій у розмірі 3574,19 грн.

Згідно пояснень, наданих позивачем, відповідачем була сплачена сума у розмірі 4014,80 грн та залишилась заборгованість по сплаті щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року у розмірі 1392,84 грн. З урахуванням положень п.6.12. контракту, в першу чергу підлягають погашенню саме відсотки/проценти за користування, і, за таких обставин, відповідачем за січень 2015 року було погашено 3574,19 грн процентів та комісій та 440,61 грн відшкодування частини вартості обєкта лізингу.

Тобто, заявлена до стягнення сума лізингових платежів у розмірі 1392,84 грн за січень 2015 року являється саме відшкодуванням частини вартості обєкта лізингу, в звязку з чим, враховуючи повернення обєкта лізингу та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, стягненню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості з лізингових платежів за лютий 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Лізингові платежі, належні до сплати відповідачем за лютий 2015 року в розмірі 6008,50 грн, складаються з: 2052,32 грн відшкодування частини вартості обєкта лізингу та 3956,18 грн процентів та комісії.

Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду Україну, викладену у вищезазначених постановах, яка в силу положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування, колегія суддів зазначає, що, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з лізингових платежів підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача складової частини лізингового платежу винагороди за передане у лізинг майно (проценти та комісії).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що задоволенню підлягає лише вимога про стягнення заборгованості відповідача у розмірі 3956,18 грн процентів та комісії за лютий 2015 року, в звязку з чим рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00009005 від 12.11.2013 у розмірі 7401,34 грн підлягає зміні.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені ст.611 ЦК України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 1382,60 грн за період з 16.01.2015 по 22.12.2016, а відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 13.03.2017: 68,69 грн за період з 16.01.2015 по 14.07.2015 по заборгованості за січень 2015 року та 296,31 грн за період з 16.02.2015 по 14.08.2015 по заборгованості за лютий 2015 року, всього 365,00 грн.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи задоволення позову щодо стягнення лізингових платежів у розмірі 3956,18 грн за лютий 2015 року, а також період за який позивачем нарахована пеня (16.02.2015-14.08.2015), колегія суддів вважає, що обґрунтованою є сума у розмірі 195,10 грн, в звязку з чим рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до п.3.1. постанови Вищого господарського суду України №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 414,78 грн та інфляційні втрати в сумі 4122,79 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи задоволення позову щодо стягнення лізингових платежів у розмірі 3956,18 грн за лютий 2015 року, а також період за який позивачем нараховано 3% річних (16.02.2015-22.12.2016) та інфляційні, колегія суддів вважає, що обґрунтованою є сума у розмірі 219,49 грн 3% річних за період з 16.01.2015 по 22.12.2016 та 1911,84 грн інфляційних втрат за період з березня 2015 року по грудень 2016 року, в звязку з чим рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення збитків, а саме: 6400,00 грн за договором зберігання від 01.09.2014; 6000,00 грн вартості юридичних послуг; 89083,01 грн у вигляді різниці між лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку виплат та ринковою вартістю об`єкту лізингу (упущена вигода), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Умовами до п.12.9. умов передбачено у разі дострокового припинення строку лізингу/розірвання контракту з боку Порше Лізинг Україна, лізингоодержувач зобов'язався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю обєкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна результаті продажу обєкту лізингу, або, якщо обєкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю обєкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобовязання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Відповідно до ч.1, 2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, втрачена вигода, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками.

За загальним правилом, витрати на юридичні послуги, послуги зберігання та компенсація витрат взагалі не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлена до стягнення сума витрат за оплату юридичних послуг у розмірі 6000,00 грн з надання юридично-консультативних послуг з приводу врегулювання спірних правовідносин сторін; 6400,00 грн збитків згідно договору зберігання, не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором фінансового лізингу.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеної в оглядовому листі від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати.

Отже, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського процесуального Кодексу України).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення шкоди у вигляді неодержаного прибутку, обґрунтувати її розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи норми чинного законодавства на кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Однак, позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем таких збитків (упущена вигода) в розмірі 89083,01 грн внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, до матеріалів справи не надано. В звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення збитків на юридичні послуги в сумі 6000,00 грн, 400,00 грн збитків згідно договору зберігання та 89083,01 грн збитків у вигляді різниці між лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку виплат та ринковою вартістю об`єкту лізингу правомірно не задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобовязує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, однак рішення Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі № 922/70/17 слід змінити та задовольнити позов щодо стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00009005 від 12.11.2013 у розмірі 3956,18 грн, пеню у розмірі 195,10 грн, 3% річних у розмірі 219,49 грн, інфляційні витрати у розмірі 1911,84 грн.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.4 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі № 922/70/17 змінити та викласти резолютивну частину рішення в такій редакції.

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, буд. 18, ідентифікаційний код 36125152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини 1В, офіс В, ідентифікаційний код 35571472) заборгованість по сплаті лізингових платежів за лютий 2015 року за договором про фінансовий лізинг № 00009005 від 12.11.2013 у розмірі 3956,18 грн, пеню у розмірі 195,10 грн, 3% річних у розмірі 219,49 грн, інфляційні витрати у розмірі 1911,84 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 94,24 грн.

В іншій частині позову відмовити.»

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 04.08.2017

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Тарасова І. В.