КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа№ 910/5668/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Захарченко О.О. - довіреність б/н від 13.02.2017р.

від відповідача: Рогак В.А. - довіреність №03/05 від 03.05.2017р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017р.

у справі № 910/5668/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент"

про стягнення 52 457,85 грн.

В судовому засіданні 26.07.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором підряду № 20/05/15-3 на виконання робіт від 20.05.2015р. в розмірі 52 457,85 грн., з яких 48 261,22 грн. сума основного боргу, 2 268,27 грн. пені, 1 555,50 грн. інфляційні втрати та 372,86 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору не здійснив у повному обсязі оплату вартості виконаних позивачем робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2017р. у справі №910/5668/17 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Буд Компані" 48 261,22 грн. основного боргу, 2 268,27 грн. пені, 1555,50 грн. інфляційних втрат, 372,86 грн. 3% річних та 1 600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення штрафних санкцій.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

На думку відповідача, позивачем та судом першої інстанції порушено порядок нарахування штрафних санкцій, невірно здійснено розрахунок, у зв'язку з чим відповідач надає власні розрахунки, відповідно до яких стягненню підлягають: 2002,84 грн. - пені, 1018,79 грн. - інфляційних втрат, 329,23 грн. - 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 22.06.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А, Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 12.07.2017р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.07.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 12.07.2017р. відповідно до ст. 77 ГПК України у справі оголошено перерву на 26.07.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 26.07.2017р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення штрафних санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 26.07.2017р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 травня 2015 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (генеральний підрядник) було укладено Договір підряду № 20/05/15-3 на виконання робіт (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язувався своїми силами і засобами виконати роботи по влаштуванню бетонного покриття (загальною площею 3 328 м. кв.) в приміщеннях 1-2-3 поверху будівлі за адресою м. Київ, Харківське шосе 201-203 літ. "Ю", а генпідрядник зобов'язувався прийняти якісно виконані роботи та оплатити їх вартість у строки та на умовах, визначених даним Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сторони передбачили, що склад, обсяг та вартість робіт, що будуть виконуватися підрядником, визначаються у Протоколі погодження договірної ціни, що є обов'язковим додатком до договору (Додатком № 1) та його невід'ємною частиною.

За приписами п. 2.1. Договору вартість робіт, які має виконати підрядник за даним договором складає 715 186,00 грн.: 595 988,33 грн. та 119 197,67 грн. ПДВ, згідно протоколу погодження договірної ціни до Договору (Додаток № 1).

За умовами п. 3.1. Договору фінансування робіт здійснюється генпідрядником у наступному порядку: перед початком робіт (не пізніше 5-ти банківських днів до початку робіт) перерахувати аванс в розмірі 70 % загальної вартості робіт - 500 630,20 грн., в тому числі ПДВ - 83 438,37 грн. (п. 3.1.1. Договору). Остаточний розрахунок з підрядником за виконані роботи генпідрядник здійснює на підставі підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання відповідного акта з урахуванням раніше сплаченого авансу (п. 3.1.2. Договору).

В п. 3.3. Договору сторони домовились, що підрядник оплачує Генпідряднику 5 % від загальної вартості означеної в п. 3.1.1. Договору за послуги генпідряду, за організацію координації виконання робіт та здійснення технічного нагляду на протязі п'яти банківських днів після підписання акту виконаних робіт з Генпідрядником.

Згідно п. 4.1. Договору підрядник зобов'язаний виконати роботу на протязі 20 (двадцяти) календарних днів з моменту перерахування платежу, визначеного п. 3.1.1. Договору і передачею генпідрядником приміщення.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1. Договору).

На виконання п. 3.1.1. Договору відповідач перерахував позивачу в якості авансу за договором грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями виписок по рахунку позивача, а саме 13.07.2015р. перераховано 200 000,00 грн., 24.07.2015р. - 100 000,00 грн. та 07.08.2015р. - 100 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору було виконано роботи на загальну суму 471 853,92 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями актів КБ-2в № 1 за березень 2016р. на суму 429 538,32 грн. та № 2 за грудень 2016р. на суму 42 315,60 грн.

Крім того, між сторонами в порядку п. 3.3. Договору було підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 7 від 31.03.2016р. на суму 21 476,92 грн. та № 64 від 30.12.2016р. на суму 2 115,78 грн. за послуги генпідряду 5 %.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором складає 48 261,22 грн. (471 853,92 (загальна вартість робіт) - 400 000,00 (оплата робіт відповідачем) - 23 592,70 (послуги генпідряду)).

Позивач звертався до відповідача з вимогою вих. № 535 від 09.03.2017р. щодо оплати вартості будівельних робіт на суму 48 261,22 грн. (докази направлення вимоги містяться у матеріалах справи), яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв'язку з тим, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за виконані роботи, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а відповідно до ст. 181 цього ж кодексу допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом, на підставі укладеного між сторонами Договору, позивачем було виконано роботи на загальну суму 471 853,92 грн., що підтверджується копіями актів виконаних робіт КБ-2в № 1 за березень 2016р. на суму 429 538,32 грн. та № 2 за грудень 2016р. на суму 42 315,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (яка кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання з оплати вартості виконаних позивачем робіт за Договором виконав частково, перерахувавши на рахунок позивача в якості авансу грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями виписок по рахунку позивача, а саме 13.07.2015р. перераховано 200 000,00 грн., 24.07.2015р. - 100 000,00 грн. та 07.08.2015р. - 100 000,00 грн.

Крім того, між сторонами на підставі п. 3.3. договору було підписано акти здачі-прийняття робіт за послуги генпідряду на загальну суму 23 592,70 грн.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами Договором та не сплатив позивачу повну вартість зазначених вище робіт, а тому залишок заборгованості за виконані позивачем роботи становить 48 261,22 грн.

Доказів на підтвердження оплати повної вартості виконаних робіт, станом на час розгляду справи в суді, відповідачем не надано.

Факт наявності боргу за договором перед позивачем на суму 48 261,22 грн. документально підтверджений та визнаний відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 48 261,22 грн. грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, за порушення строків оплати вартості робіт позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 268,27 грн. пені, 1 555,50 грн. інфляційних втрат та 372,86 грн. 3% річних.

Згідно п. 3.1.2. Договору остаточний розрахунок з підрядником за виконані роботи генпідрядник здійснює на підставі підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання відповідного акта з урахуванням раніше сплаченого авансу.

Згідно п. 6.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати робіт, генпідрядник зобов'язаний виплатити підряднику пеню в розмірі 0,05% від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Як вбачається з матеріалів справи, акт КБ-2в №1 за березень 2016р. (акт №1) скріплений печатками підприємств та підписаний уповноваженими представниками сторін договору 31.03.2016р., а тому, враховуючи положення п. 3.1.2. Договору, прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати виконаних робіт за актом №1 починається з 08.04.2016р. на суму боргу 5 945,62 грн.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України, нарахування пені за невиконання відповідачем свого зобов'язання за актом №1 можливе лише за період з 08.04.2016 по 08.10.2016р.

Оскільки позивачем визначено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2 268,27 грн. за період з 01.01.2017р. по 04.04.2017р., а суд позбавлений з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, акт КБ-2в №2 за грудень 2016р. (акт №2) скріплений печатками підприємств та підписаний уповноваженими представниками сторін договору без зазначення дати підписання. Враховуючи, що акт здачі-прийняття робіт №64 за послуги генпідряду 5% підписаний сторонами 30.12.2016р., колегія суддів приходить до висновку, що і акт №2 за грудень 2016р. підписаний сторонами 30.12.2016р., що підтверджується відповідачем.

Враховуючи положення п. 3.1.2. Договору, прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання з оплати виконаних робіт за актом №2 починається з 12.01.2017р. (з урахуванням вихідних та святкових днів) на суму боргу 42 315,60 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з оплати вартості виконаних позивачем робіт не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 6.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати робіт, генпідрядник зобов'язаний виплатити підряднику пеню в розмірі 0,05% від несплаченої суми за кожен день прострочки.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.", здійснивши перевірку наданих сторонами розрахунків пені за актом №2 за період з 12.01.2017р. по 04.04.2017р. на суму боргу 42 315,60 грн., дійшла висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1756,10 грн. - пені, відповідно в решті вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за заявлений період, за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.", дослідивши розрахунки сторін, викладені ними у справі, з урахуванням заявлених позовних вимог, дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 1555,50 грн. в розмірі, заявленому позивачем, оскільки за перерахунком колегії суддів інфляційна складова становить 1905,83 грн. (згідно акту №1 за період з 01.01.2017р. по 04.04.2017р. - 234,79 грн., згідно акту №2 за період з 12.01.2017р. по 04.04.2017р. - 1671,04 грн.), однак суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виходу за межі позовних вимог без клопотання сторони. Одночасно колегією суддів встановлено, що підлягає до стягнення 3% річних в розмірі 334,61 грн. (згідно акту №1 за період з 01.01.2017р. по 04.04.2017р. - 45,94 грн., згідно акту №2 за період з 12.01.2017р. по 04.04.2017р. - 288,67 грн.), відповідно в іншій частині вимог про стягнення 3% річних слід відмовити.

У відповідності зі ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 104 ГПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017р. у справі №910/5668/17 підлягає частковому скасуванню у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України з викладенням резолютивної частини рішення в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017р. у справі № 910/5668/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017р. у справі №910/5668/17 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

" 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент" (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 143/2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал буд компані" (, адреса: 02125, м. Київ, вул. Старосільська, буд. 1 К) 48 261,22 грн. (сорок вісім тисяч двісті шістдесят одна грн. 22 коп.) основного боргу, 1756,10 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят шість грн. 10 коп.) пені, 1 555,50 грн. (одна тисяча п'ятсот п'ятдесят п'ять грн. 50 коп.) інфляційних втрат, 334,61 грн. (триста тридцять чотири грн. 61 коп.) 3% річних та 1583,20 грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят три грн. 20 коп.) судового збору за подання позовної заяви.

3. В іншій частині позову відмовити."

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал буд компані" (, адреса: 02125, м. Київ, вул. Старосільська, буд. 1 К) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінг Девелопмент" (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 143/2) 18,48 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

5. Матеріали справи №910/5668/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко