ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2017р. Справа № 914/988/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД», м. Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС-ВАД», м. Стрий,

про: стягнення в розмірі 13 256,78 грн.

Суддя М. Синчук

при секретарі Карась Х.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 довіреність від 03.07.2017 р. № 38;

відповідача: не зявився.

Представнику позивача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС-ВАД» про стягнення заборгованості в розмірі 13 256,78 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2017 р. порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 07.06.2017 р.

В судове засідання 07.06.2017 р. представник позивача з'явився, надав усні пояснення у справі. На виконання вимог ухвали суду, через канцелярію суду, подав заяву від 02.06.2017 р. № 168 про відсутність тотожного спору між тими ж сторонами і з того ж предмету спору та заяву від 02.06.2017 р. № 169 про долучення документів до матеріалів справи. Через канцелярію суду, подав заяву про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

В судове засідання 07.06.2017 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 30.05.2017 р. № 11217267. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Вимог ухвали суду від 24.05.2017 р. не виконав.

В судовому засіданні 07.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 07.08.2017 р. Строк розгляду справи продовжено.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник позивача зявився, надав усні пояснення у справі, просить суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник відповідача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом. Вимог ухвали суду від 24.05.2017 р. не виконав.

Поштове відправлення з ухвалою суду від 07.06.2017 р. надіслане на адресу відповідача повернулось до суду з відміткою: «Неправильно зазначена адреса фірма переїхала».

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно за адресою вказаною в детальній інформації про юридичну особу, а саме: 82400, м. Стрий, вул. Галицька, 4, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

04 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД» (Постачальник) - (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАС-ВАД» (Покупець) - (далі - Відповідач) було укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу № 130/16/6 (далі за текстом - Договір), згідно з яким Позивач зобовязався передавати (поставляти) у власність Відповідача ОСОБА_2 (товари), Відповідач в свою чергу зобовязався прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму на умовах даного Договору.

На виконання умов Договору Позивачем було поставлено ОСОБА_2 Відповідачу на загальну суму 495 631,62 (чотириста девяносто пять тисяч шістсот тридцять одна гривня 62 копійки) гри, що підтверджується видатковими накладними:

№ 628 від 13.01.16р. на суму 9 942,00 грн;

№ 1307 від 18.01.2016 на суму 70,00 грн;

№ 4347 від 10.02.2016 на суму 24 444,12 грн;

№ 5952 від 19.02.2016 на суму 3 600,00 грн;

№ 7620 від 29.02.2016 на суму 7 400,04 грн;

№ 10542 від 16.03.2016 на суму 4 848,00 грн;

№ 11797 від 21.03.2016 на суму 990,00 грн;

№ 12731 від 24.03.2016 на суму 5 850,00 грн;

№ 16827 від 08.04.2016 на суму 14 136,00 грн;

№ 16829 від 08.04.2016 на суму 25 404,00 грн;

№ 16884 від 08.04.2016 на суму 2 484 00 грн;

№18354 від 14.04.2016 на суму 3 020,00 грн;

№ 21211 від 25.04.2016 на суму 756,00 грн;

№ 22638 від 29.04.2016 на суму 16 800,00 грн;

№ 24126 від 13.05.2016 на суму 17 864,00 грн;

№ 28185 від 03.06.2016 на суму 7 056,00 грн;

№ 29132 від 09.06.2016 на суму 15 889,00 грн;

№ 29423 від 10.06.2016 на суму 20 848,00 грн;

№ 29448 від 10.06.2016 на суму 9 696,00 грн;

№ 31652 від 24.06.2016 на суму 742,26 грн;

№ 32529 від 30.06.2016 на суму 97 314,00 грн;

№ 33694 від 07.07.2016 на суму 10 224,00 грн;

№ 34616 від 11.07.2016 на суму 4 398,00 грн;

№35533 від 15.07.2016 на суму 385,80 грн;

№36165 від 19.07.2016 на суму 10 230,00 грн;

№38974 від 02.08.2016 на суму 5 058,00 грн;

№41234 від 15.08.2016 на суму 15 174,00 грн;

№ 42119 від 18.08.2016 на суму 9 690,00 грн;

№43566 від 26.08.2016 на суму 2 376,00 грн;

№46908 від 12.09.2016 на суму 6 396,00 грн;

№47737 від 15.09.2016 на суму 5 064,00 грн;

№49146 від 21.09.2016 на суму 16 092,00 грн;

№49262 від 22.09.2016 на суму 6 840,00 грн;

№50979 від 30.09.2016 на суму 960,00 грн;

№51380 від 03.10.2016 на суму 1 170,00 грн;

№ 52799 від 07.10.2016 на суму 3 228,00 грн;

№ 54096 від 13.10.2016 на суму 772,20 грн;

№54571 від 17.10.2016 на суму 22 668,00 грн;

№ 55536 від 18.10.2016 на суму 5 376,00 грн;

№ 63527 від 09.11.2016 на суму 2 670,00 грн;

№66051 від 16.11.2016 на суму 16 460,00 грн;

№ 66812 від 18.11.2016 на суму 27 594,00 грн;

№ 68858 від 25.11.2016 на суму 9 700,20 грн;

№0300 від 01.12.2016 на суму 11 976,00 грн;

№71481 від 07.12.2016 на суму 11 976,00 грн.

Згідно до п. 4.3. Договору оплата товару здійснюється Покупцем у строк не пізніше ніж 14 днів з дати поставки ОСОБА_2, якщо інше не передбачено додатками до цього Договору, підписаними уповноваженими особами Сторін.

Відповідачем ОСОБА_2 отримано в повному обсязі, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними на ОСОБА_2 та довіреностями на отримання ТМЦ.

Станом на день розгляду справи судом, Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений ОСОБА_2 відповідно до умов Договору на загальну суму 485 801,42 грн (чотириста вісімдесят пять тисяч вісімсот одна гривня 42 копійки), що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських виписок.

Заборгованість перед Позивачем за поставлений ОСОБА_2 складає 9 830,20 (девять тисяч вісімсот тридцять гривень 20 копійок) грн за видатковою накладною № 71481 від 07.12.2016, яка сплачена частково в розмірі 2 145,80 грн (16.01.2017 - Відповідачем сплачено суму 169,80 грн; 27.01.2017 - Відповідачем сплачено суму 1 976,00 гри).

У відповідності до п. 6.2. Договору у випадку порушення строків оплати вартості ОСОБА_2 Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,2 % від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови Договору до моменту повного виконання такого зобовязання Покупцем. При цьому Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання повідомлення від Постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобовязань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми фактичної заборгованості.

В силу п. 6.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати Постачальник має право на підставі ст.692 ЦК України вимагати від Покупця оплати ОСОБА_2 та 3% від несвоєчасної сплаченої суми за користування грошовими коштами Постачальника з моменту переходу прав власності на несвоєчасно оплачений товар.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9 830,20 грн, пеню в розмірі 1 126,17 грн, штраф в розмірі 15%, що складає 1 474,53 грн, штраф в розмірі 3%, що складає 294,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 408,76 грн, 3% річних в розмірі 122,22 грн.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

У відповідності до ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено судом, 04 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД» (Постачальник) - (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАС-ВАД» (Покупець) - (далі - Відповідач) було укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу № 130/16/6 (далі за текстом - Договір), згідно з яким Позивач зобовязався передавати (поставляти) у власність Відповідача ОСОБА_2 (товари), Відповідач в свою чергу зобовязався прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму на умовах даного Договору.

На виконання умов Договору Позивачем було поставлено ОСОБА_2 Відповідачу на загальну суму 495 631,62 (чотириста девяносто пять тисяч шістсот тридцять одна гривня 62 копійки) грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними.

Згідно до п. 4.3. Договору оплата товару здійснюється Покупцем у строк не пізніше ніж 14 днів з дати поставки ОСОБА_2, якщо інше не передбачено додатками до цього Договору, підписаними уповноваженими особами Сторін.

Відповідачем ОСОБА_2 отримано в повному обсязі, що підтверджується підписаними видатковими накладними на ОСОБА_2 та довіреностями на отримання ТМЦ.

Станом на день розгляду справи судом, Відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений ОСОБА_2 відповідно до умов Договору на загальну суму 485 801,42 грн (чотириста вісімдесят пять тисяч вісімсот одна гривня 42 копійки), що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських виписок.

Заборгованість перед Позивачем за поставлений ОСОБА_2 складає 9 830,20 грн (девять тисяч вісімсот тридцять гривень 20 копійок) за видатковою накладною № 71481 від 07.12.2016, яка сплачена частково в розмірі 2 145,80 грн (16.01.2017 - Відповідачем сплачено суму 169,80 грн; 27.01.2017 - Відповідачем сплачено суму 1 976,00 грн).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Суд, враховуючи вищенаведені норми законодавства, умови договору, у звязку з відсутністю доказів оплати заборгованості відповідачем у повному обсязі, прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення 9 830,20 грн обґрунтована матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У відповідності до п. 6.2. Договору у випадку порушення строків оплати вартості ОСОБА_2 Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,2 % від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови Договору до моменту повного виконання такого зобовязання Покупцем. При цьому Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання повідомлення від Постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобовязань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми фактичної заборгованості.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені розмірі 1 126,17 грн та штрафу в розмірі 15%, що становить 1 474,53 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

В силу п. 6.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати Постачальник має право на підставі ст.692 ЦК України вимагати від Покупця оплати ОСОБА_2 та 3% від несвоєчасної сплаченої суми за користування грошовими коштами Постачальника з моменту переходу прав власності на несвоєчасно оплачений товар.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати поставленого товару за договором, з нього на користь позивача підлягає стягненню 294,90 грн - 3% за користування грошовими коштами, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

У вказаному листі розяснено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то нарахування починається з наступного місяця.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.3.1, 4.1 зазначеної вище постанови Пленуму ВГС України).

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. (п.6.2. зазначеної вище постанови Пленуму ВГС України).

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 122,22 грн 3% річних та 408,76 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС-ВАД» (82400, м. Стрий, вул. Галицька, буд.4; ідентифікаційний код 38374247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНООПТТОРГ-ТРЕЙД» (49106, м. Дніпро, вул. Камська, буд.64; ідентифікаційний код 31497076) 9 830,20 грн основного боргу, пеню в розмірі 1 126,17 грн, 15% штрафу в розмірі 1 474,53 грн, 3% за користування грошовими коштами в розмірі 294,90 грн, 3% річних в розмірі 122,22 грн, інфляційні втрати в розмірі 408,76 грн, 1 600,00 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.08.2017 р.

Головуючий суддя Синчук М.М.