ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р.Справа № 922/1994/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків
про стягнення 408424,92 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 007Др-43-1216 від 30.12.2016 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 010/120/521вн від 10.04.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків (далі за текстом - відповідач)

341505,88 грн. сума основного боргу;

41700,53 грн. пені;

4559,71 грн. 3% річних;

20658,80 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 41GBKhz641-17 від 17.02.2017 р. щодо своєчасної та повної сплати існуючої заборгованості за поставлений позивачем природний газ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.06.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2017 р.

В судовому засіданні 11.07.2017 р. оголошено перерву до 31.07.2017 р.

В процесі розгляду даної справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 22548 від 11.07.2017 р.), в якому просить суд:

1) зробити зменшення основної суми заборгованості за спожитий природний газ, враховуючи останні платежі відповідно до платіжних доручень, за якими основна сума заборгованості за спожитий природний газ повинна становити 49009,63 грн.;

2) в задоволенні позовної заяви в частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ 341505,88 грн., пені 41700,53 грн., 3% річних 4559,71 грн. та стягненні з відповідача витрат зі сплати судового збору у розмірі 6126,37 грн. відмовити у повному обсязі;

3) зменшити розмір суми пені на 50%.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач, зокрема, зазначає про те, що заявлена до стягнення заборгованість утворилась внаслідок недостатності кошторисних призначень, виділених Головному управлінню державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області в 2017 році на сплату природного газу. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що протягом січня-квітня 2017 року ним частково здійснено оплату вартості спожитого природного газу у сумі 543106,01 грн., внаслідок чого сума заборгованості за спожитий природний газ складає 49009,63 грн. Також відповідач зазначає про те, що Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області є бюджетною організацією, обслуговується Державним казначейством України та використовує отримані кошти згідно єдиного кошторису по кодам бюджетної класифікації. При плануванні видатків на 2017 рік та подані заявки кошторис видатків на оплату природного газу затверджений у сумі 2149000,00 грн. Зазначені кошти надходять з державного бюджету щомісячно протягом року та нерівномірно, що і призводить до прострочення виконання зобовязань з оплати спожитого природного газу

Відповідач надав суду лист від 27.07.2017 р. (вх. № 24539 від 31.07.2017 р.), в якому доводить до відома суду те, що станом на 26.06.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ становить 2325,65 грн.

Позивач супровідним листом (вх. № 24529 від 31.07.2017 р.) надав суду для доручення до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість за рахунком 361 за січень-липень 2017 р., яка підтверджує факт наявності заборгованості відповідача в розмірі 2325,65 грн.

На судове засідання 31.07.2017 р. прибули представники сторін.

Представник позивача визнає факт сплати відповідачем заборгованості за спожитий природний газ в сумі 339180,23 грн. після порушення провадження у даній справі, проте просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача визнає існування заборгованості перед позивачем в розмірі 2325,65 грн. та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 41GBKhz641-17 від 17.02.2017 р. (а. с. 11-15; далі за текстом договір), за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність споживачу у 2017 році природний газ (далі газ) (ДК021:2015 код 09123000-7 природний газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п. 1.1 договору).

За умовами п. 1.3 договору планові обсяги постачання газу по місту Харкову:

січень 2017 р. 55,848 тис. куб. м.;

лютий 2017 р. 35,000 тис. куб. м.;

березень 2017 р. 14,152 тис. куб. м.;

квітень 2017 р. 5,000 тис. куб. м.;

травень 2017 р. 1,000 тис. куб. м.;

червень 2017 р. 1,000 тис. куб. м.;

липень 2017 р. 0,500 тис. куб. м.;

серпень 2017 р. 0,500 тис. куб. м.;

вересень 2017 р. 0,500 тис. куб. м.;

жовтень 2017 р. 0,500 тис. куб. м.;

листопад 2017 р. 1,000 тис. куб. м.;

грудень 2017 р. 1,000 тис. куб. м.

Пунктами 3.1-3.2, 3.6 (п. 3.2 та п. 3.6 в редакції додаткової угоди до договору № 3 від 10.04.2017 р.) договору передбачено, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Ціна газу становить з 02.02.2017 р. - 31.12.2017 р. 8914,60 грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1782,92 грн., всього з ПДВ 10697,52 грн.

Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором та складає 1085317,37 грн. (одни мільйон вісімдесят пять тисяч триста сімнадцять грн. 37 коп.) в т. ч. ПДВ.

Згідно з п. 4.1 договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

п. 4.2.1 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

п. 4.2.2 разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

п. 4.2.3 остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

За змістом п. 4.3 договору, датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

У відповідності до п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2017 р. до 31.12.2017 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення згідно з ч. 3 ст. 631 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору здійснив поставку відповідачу природного газу в січні квітні 2017 р. в обсязі 99,64 тис куб. м., про що свідчать відповідні щомісячні акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 р., від 28.02.2017 р., від 31.03.2017 р., від 30.04.2017 р. (а. с. 27-29, 32).

Суд зазначає, що акт від 30.04.2017 р. відповідачем не підписано, проте матеріали справи містять докази його направлення позивачем на адресу відповідача, та відсутності у відповідача будь-яких заперечень стосовно обсягів спожитого природного газу в квітні 2017 року, а тому, обсяги газу, спожитого в квітні 2017 року та які зазначені в вищезазначеному акті, з урахуванням вимог п. п. 2.9.2 2.9.5. договору, вважаються узгодженими.

Разом з тим, відповідач порушив свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати вартості спожитого природного газу.

Станом на момент звернення позивача до суду з позовом по даній справі, його заборгованість перед позивачем становила 341505,88 грн., проте, в процесі розгляду даної справи відповідач частково сплатив зазначений борг, здійснивши оплату наступні оплати:

20.03.2017 р. платіжне доручення № 522 у сумі 200000,00 грн.;

27.04.2017 р. платіжне доручення № 585 у сумі 180000,00 грн.;

21.03.2017 р. платіжне доручення № 961 у сумі 63400,00 грн.;

11.04.2017 р. платіжне доручення № 656 у сумі 265000,00 грн.;

22.06.2017 р. платіжне доручення № 1369 у сумі 210000,00 грн.;

06.07.2017 р. платіжне доручення № 1470 у сумі 19096,14 грн.

17.07.2017 р. платіжне доручення № 1515 у сумі 46683,98 грн.

З урахуванням проведених оплат станом на момент винесення даного рішення заборгованість відповідача перед позивачем становить 2325,65 грн., що також не спростовується позивачем в процесі розгляду даної справи.

Обставини щодо стягнення заборгованості за договором стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем нараховано до стягнення з останнього 41700,53 грн. пені, 4559,71 грн. 3% річних та 20658,80 грн. за певні періоди прострочення, що мали місце з 11.02.2017 р. по 22.05.2017 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 2325,65 грн. підтверджується матеріалами справи, та сторонами у справі жодним чином не спростовується.

Строк оплати зазначеної заборгованості є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 2325,65 грн. суми основної заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 41GBKhz641-17 від 17.02.2017 р.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, в процесі розгляду даної справи, відповідач сплатив решту основного боргу за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) № 41GBKhz641-17 від 17.02.2017 р. в сумі 339180,23 грн., що також була заявлена позивачем до стягнення в межах даної справи.

Зазначене свідчить про відсутність між сторонами предмету спору стосовно стягнення зазначеної заборгованості, та є підставами для припинення провадження щодо розгляду позову в відповідній частині на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, позивач має право на нарахування інфляційних та річних на підставі ст. 625 ЦК України незалежно від того, чи наділений чи ні він таким правом згідно з умовами укладеного між сторонами договору, як про це помилково зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань зі сплати спожитого природного газу підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене надає позивачу право на нарахування інфляційних та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних, суд приходить до висновку про те, що його здійснено з урахуванням вищевказаних положень закону, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в силу ст. 83 ГПК України, оскільки відповідного клопотання від сторін у справі не надходило, а тому позовні вимоги про стягнення 4559,71 грн. 3% річних та 20658,80 грн. інфляційних за певні періоди прострочення платежів, які мали місце з 11.02.2017 р. по 22.05.2017 р. є таким, що підлягають задоволенню.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 6.2.1) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобовязань з оплати спожитого природного газу у вигляді сплати пені, доводи позивача про її нарахування за вказаний вище період прострочення суд визнає правомірними.

При цьому, розглянувши клопотання відповідача про зменшенні розміру пені на 50 % суд зазначає наступне.

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, згідно з положенням установи відповідача, Головне управління державної служби з надзвичайних ситуацій є територіальним органом державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, та відповідно до чинного законодавства розпоряджається коштами державного бюджету України в межах затвердженого кошторису на утримання Головного управління та підпорядкованих підрозділів. Головне управління утримується за рахунок коштів державного бюджету, інших джерел, не заборонених законом. Форма власності державна.

Таким чином, Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (Відповідач) є неприбутковою установою, тобто, утримується за рахунок коштів державного бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Станом на момент винесення даного рішення Головне управління державної служби України перебуває у скрутному матеріальному становищі.

На 2017 рік Головному управлінню державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на оплату природного газу по загальному фонду за КЕКВ 2274 «Оплата природного газу» було виділено фінансування у сумі 2,149 млн. грн., що як зазначає відповідач в процесі розгляду даної справи, є недостатнім для покриття всіх витрат на оплату спожитого природного газу.

Прострочення виконання зобовязань за укладеним між сторонами договором мало місце у звязку з недостатнім та несвоєчасним фінансуванням установи відповідача.

Суд також зазначає, що відповідач майже повністю виконав взяті на себе зобовязання щодо оплати спожитого природного газу в січні-квітні 2017 р., його заборгованість станом на момент винесення даного рішення є незначною в порівнянні з заборгованістю, яку мав останній станом на момент звернення позивача до суду з позовом по даній справі. Таким чином, відповідач вживав всіх можливих заходів з метою належного виконання своїх зобовязань за договором. При цьому, прострочення виконання зобовязань мало місце в звязку з обставинами, які не залежать від відповідача.

Суд обєктивно оцінивши даний випадок, врахувавши всі фактичні обставини справи, інтереси сторін, інші обставини, які заслуговують на увагу, приходить до висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, оскільки стягнення додаткових коштів у вигляді пені в заявленій до стягнення сумі негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи відповідача та її можливості виконувати покладені на нею державою функції.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 20850,26 грн. пені, а в решті позову про її стягнення слід відмовити.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1038,67 грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України є підставою для повернення сплаченого до бюджету судового збору в порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 80, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ):

2325,65 грн. основного боргу (на п/р 8 в АБ Кліринговий дім м. Київ, МФО 300647, ОСОБА_1 39590621);

20850,26 грн. пені, 20658,80 грн. інфляційних, 4559,71 грн. 3% річних, 1038,67 грн. судового збору. (на п/р 8 в АБ Кліринговий дім м. Київ, МФО 300647, ОСОБА_1 39590621)

В частині позову про стягнення 339180,23 грн. основного боргу провадження по справі припинити.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_3