ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 року Справа № 904/4984/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Широбокової Л.П., Вечірко І.О.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність № 67д від 10.07.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність № 81 від 07.07.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2017 року у справі №904/4984/16

за позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО", м. Дніпро

про стягнення 393 142,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.08.2016 заявило вимоги про стягнення 237 860,59 грн., з яких: 194 434,35 грн. - збитки, 43 426,24 грн. - неустойка.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в межах договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року та додаткової угоди до договору №1 від 22.04.2013 ним було перераховано відповідачеві 50% передоплати у сумі 100 008,00 грн. за виконання інформаційно-консультаційних послуг, а саме перевірки податкового обліку підприємства позивача. У свою чергу відповідач у встановлений договором строк послуг не надав, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" про закупівлю аналогічних послуг, внаслідок чого поніс збитки у сумі 194 434,35 грн.

Рішенням суду від 23.08.2016, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.10.2016, позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача 100 008,00 грн. збитків.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 судові акти попередніх інстанцій скасовано та справу №904/4984/16 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 року у даній справі, зауважив на суперечливості та передчасності висновки судів попередніх інстанцій з огляду на неповне дослідженням ними доказів та з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі. В обґрунтування прийнятого рішення, колегією суддів касаційної інстанції у постанові від 31.01.2017 зазначено наступне:

- стягуючи з відповідача 100 008,00 грн. збитків, суди попередніх інстанцій послалися лише на порушення зі сторони відповідача строку виконання договірних зобов`язань; натомість, суди не дослідили причин такого порушення та не надали оцінку тому факту, що зобов`язання відповідачем виконувалось, зокрема із встановлених судами обставин вбачається, що відповідачем надсилався проект звіту позивачу для обговорення;

- у звязку з чим не вбачається наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків;

- також судами не досліджено умов договору, якими встановлено відповідальність виконавця за порушення строків надання послуг.

Тож, Вищим господарським судом України в постанові від 31.01.2017 року по справі №904/4884/16 в порядку статей 111-11, 111-12 ГПК України надано вказівки стосовно здійснення нового розгляду даної справи, зокрема, зобовязано суди дослідити правову природу спірних правовідносин, умови укладеного між сторонами договору, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, встановити наявність/відсутність складу цивільного правопорушення в діях відповідача та в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами процесуального права та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також - перевірити посилання скаржника на норми ч. 2 ст. 594 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2017 року по справі №904/4984/16 (головуючий суддя Воронько В.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки 27.06.2013 року, тобто у межах терміну дії договору №60/02А про надання інформаційно-консультаційних послуг від 22.04.2013 року, позивачем було укладено договір №1019-Суп про надання аналогічних послуг з іншим виконавцем ТОВ Аудиторська фірма "Капітал Груп", то таким чином, фактично позивач в односторонньому порядку відмовився від укладеного ним із відповідачем договору до закінчення терміну його дії, не повідомивши відповідача про таку відмову. Зазначені дії свідчать про порушення ним взятих на себе зобовязань за договором, у тому числі щодо прийняття наданих послуг (виконаних робіт) та проведення кінцевих розрахунків.

Також, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджений факт виконання відповідачем обумовлених договором послуг (робіт), тому позивач безпідставно звернувся за отриманням цих послуг до іншого виконавця - ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" на підставі укладеного з ним договору № 1019-Суп від 27.06.2013 та відмовився від укладеного договору з відповідачем.

У звязку з чим сплачена позивачем попередня оплата у сумі 100 008,00 грн. не може вважатися його збитками, оскільки є оплатою за фактично виконані послуги (роботи).

Розрахунок пені позивач здійснив поза межами шестимісячного строку, встановленого приписами ст. 232 ГК України.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду з Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" вернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 194 434 грн. 35 коп. та неустойки 43 426 грн.24 коп. задовольнити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що в суді першої інстанції неодноразово наголошувалося, що письмовий звіт до УДП «Укрхімтрансаміак» надійшов лише у липні 2015 року, тобто через два роки після терміну, встановленого Договором, в той час, коли Замовник вже втратив інтерес до результату наданих послуг, однак судом взагалі не надано правової оцінки зазначеним обставинам.

Долучені позивачем до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист від 31.07.2015 року та поштовий конверт беззаперечно підтверджують факт прострочення Відповідачем більше ніж на два роки виконання зобовязання.

Також, суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про односторонню відмову від виконання зобовязань зі сторони Позивача, оскільки твердження, що укладання договору від 27.06.2013 року №1019-Суп із ТОВ «Аудиторська фірма «Капітал Груп» є порушенням взятих на себе зобовязань та односторонньою відмовою від договору зі сторони Позивача, є виключно припущенням суду.

Зазначає, що Відповідачем в судовому засіданні не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували направлення проекту звіту на адресу Позивача, у відповідності до умов договору. Також, Відповідачем не наведено обєктивних та поважних причин, які б перешкоджали направити проект звіту у строк, визначений п. 5 додаткової угоди № 1 до даного Договору.

Крім того, ОСОБА_2 вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на відсутність доказів звернення УДП «Укрхімтрансаміак» до відповідача з вимогою щодо передачі йому результатів наданих за договором послуг (виконання обовязку в натурі).

Враховуючи, що Відповідач надіслав проект звіту лише через два роки після терміну, встановленого Договором, Позивач втратив інтерес до результату наданих послуг та скористався правом, визначеним в п. 3 ст. 612 ЦК України.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "БДО" у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" відхилити.

В судовому засіданні представник Відповідача підтримав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.04.2017 року

прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

22.04.2013 року між Українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БДО" (виконавець) було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А (т. 1 а.с. 36-39).

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов'язується надавати замовнику інформаційно-консультаційні послуги, а замовник зобов'язується приймати і оплачувати надані послуги.

Згідно п. 1.2 договору види, перелік послуг, обсяг, форма надання, терміни надання, вартість, порядок оплати та інші умови надання послуг встановлюються сторонами в додатковій угоді, яка після підписання є невід'ємною частиною договору.

За умовами підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору виконавець зобов'язаний надавати послуги, передбачені договором, якісно та на високому професійному рівні і в установлені строки.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що терміни надання послуг встановлюються додатковими угодами до цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору у випадку, якщо замовник на підставі письмового запиту виконавця і в узгоджений сторонами строк не забезпечить виконавця усією необхідною інформацією та/або документами, строк виконання відповідних послуг і передачі звітних документів автоматично збільшується на період такої прострочки замовника. При цьому виконавець зобов'язується передати замовнику письмове повідомлення про продовження строку надання послуг у зв'язку з несвоєчасним або неповним наданням інформації та/або документів. Зазначене повідомлення виконавець надсилає замовнику поштою, кур'єром або передає нарочно не пізніше робочого дня, наступного за останнім днем узгодженого сторонами строку надання інформації та/або документації, з додатковою відправкою у той же час факсом або сканованого варіанту на електронну пошту.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що по закінченню надання послуг, передбачених кожною окремою додатковою угодою до договору, виконавець направляє замовнику акт приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт) (далі - акт). Датою складання акту є дата його двостороннього підписання сторонами договору.

Пунктом 5.1 договору обмовлено, що вартість послуг та порядок оплати встановлюються сторонами в додаткових угодах до договору.

Розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Замовник самостійно несе витрати, пов'язані зі списанням грошових коштів зі свого рахунку, а виконавець самостійно несе витрати, пов'язані із зарахуванням зазначених коштів на свій поточний рахунок (п. 5.4 договору).

У пункті 8.1 договору сторони дійшли згоди стосовно того, що надані виконавцем послуги будуть ґрунтуватися на інформації, документації замовника і виконавець не несе відповідальності за ненадання або неналежне надання послуг, якщо воно спричинене ненаданням замовником необхідної інформації, документації, її неповнотою або неправдивістю.

Згідно пункту 3.1 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013 року, а в частині зобов'язань, що виникли протягом терміну дії договору, - до їх повного виконання.

В рамках виконання договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року сторони уклали додаткову угоду №1 до цього договору (далі - додаткова угод), пунктом 1.1 якої визначено, що під інформаційно-консультаційними послугами розуміється перевірка податкового обліку УДП "Укрхімтрансаміак" за такими податками і звітами:

- податок на прибуток - квартальні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року;

- ПДВ - місячні декларації за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року,

- рентна плата за транспортування аміаку територією України - місячні декларації за період з 01.04.2011 по 31.12.2013.

У пункті 4 додаткової угоди сторони узгодили, що в якості результатів послуг виконавець надасть свої висновки з податкової перевірки у вигляді письмового Звіту про податковий аудит (далі - звіт) російською мовою, в якому будуть викладені виявлені виконавцем помилки податкового обліку замовника і зазначені короткі рекомендації по виявленим помилкам. Виконавець надає остаточний звіт протягом пяти робочих днів після обговорення проекту звіту з замовником та усунення вказаних замовником зауважень.

У відповідності до п. 5 додаткової угоди термін початку податкової перевірки - 25.04.2013, передача проекту звіту замовнику - 31.05.2013.

Згідно з п. 6 додаткової угоди замовник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після отримання від виконавця проекту звіту затвердити проект або надіслати виконавцеві у письмовій формі чи електронною поштою зауваження стосовно його змісту і строків на їх виконання.

За умовами п. 7 додаткової угоди після усунення виконавцем усіх зауважень замовника до проекту звіту виконавець передає замовнику остаточний звіт разом з актом приймання-здачі наданих послуг (виконаних робіт).

Відповідно до п. 8 додаткової угоди вартість послуг становить 200016,00 грн, у т.ч. ПДВ 33336,00 грн.

Пунктом 9 додаткової угоди передбачено, що оплата послуг здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця в наступному порядку:

- передоплата в розмірі 50% вартості послуг - після підписання договору;

- решта 50% вартості послуг - протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту приймання-здачі послуг (виконаних робіт) або з моменту, коли послуги вважаються виконаними належним чином відповідно до пункту 4.2 договору (залежно від дати, що настала раніше).

Ця додаткова угода складена російською мовою у двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Дана додаткова угода є невід'ємною частиною договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року і набуває чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін (п. 10 додаткової угоди) (т. 1 а.с. 40-41).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 ГПК України).

Таким чином, факт укладення спірного договору та додаткової угоди №1 до нього у спрощений спосіб, підтверджений постановою Вищого господарського суду України від 04.04.2016 року у справі №904/10393/14 за позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" про стягнення 121 190,46 грн (т. 1, а.с. 14 19), не потребує додаткового доведення при розгляді даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, на виконання умов договору та додаткової угоди до нього, виставив позивачеві рахунок (інвойс) №144/13 від 25.04.2013 на оплату 50% попередньої оплати за додатковою угодою №1 від 22.04.2013р. до договору №60/02А від 22.04.2013р. на суму 100008,00 грн (т. 1, а.с. 34).

Позивач платіжним дорученням №662 від 30.04.2013 сплатив відповідачеві за вказаним рахунком грошові кошти у сумі 100 008,00 грн (т. 1, а.с. 35).

Позивачем зазначено, що, у звязку з невиконанням відповідачем послуг у встановлений договором строк, він був змушений звернутись до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" та укласти з ним договір №1019-Суп від 27.06.2013 про надання аудиторських послуг (т. 1, а.с. 47 52).

Відповідно до п. 1.1 договору №1019-Суп від 27.06.2013 в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає аудиторські послуги (далі - послуги), а замовник приймає та оплачує належно надані виконавцем послуги. Аудиторські послуги за цим договором надаються шляхом:

- перевірки податкового обліку замовника з податку на прибуток за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012.

- перевірки податкового обліку замовника з податку на додану вартість за період з 01.04.2011 по 31.03.2013, а саме перевірки податкових накладних, перевірки порядку реєстрації податкових накладних та правильності розподілу податкового кредиту і віднесення розподіленого ПДВ до складу витрат;

- перевірки касових операцій, заробітної плати та авансових звітів замовника за період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року;

- перевірки земельного податку за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року.

Пунктом 2.1 договору №1019-Суп від 27.06.2013 визначено, що вартість послуг виконавця за цим договором становить 346000,00 грн, у т.ч. ПДВ 57666,67 грн.

Згідно з п. 3.1 договору №1019-Суп від 27.06.2013 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

На виконання договору про надання аудиторських послуг №1019-Суп від 27.06.2013 позивачем здійснено оплату у сумі 346 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1059 від 16.07.2013 на суму 173000,40 грн та №1848 від 05.12.2013 на суму 172999,60 грн (т. 1, а.с. 82-83).

У підтвердження отримання від ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" оплачених послуг за договором про надання аудиторських послуг №1019-Суп від 27.06.2013 позивачем надано суду витяг зі Звіту про фактичні результати перевірки податкового обліку з окремих видів податків та зборів Українського Державного підприємства Укрхімтрансаміак (т. 1, а.с. 88 - 93).

Відповідно до опису вкладення у цінний лист та поштового конверту Відповідачем проект звіту для обговорення направлено Позивачеві поштою лише 31.07.2015 року, тобто з прострочкою на два роки і два місяці після передбаченого договором строку - 31.05.2013 року (т. 1 а.с. 43, 44).

Листом № 848 від 07.08.2015 року Позивач повернув на адресу Відповідача проект звіту, з посиланням на незрозумілість мети, яку переслідував Відповідач, направляючи даний звіт (т. 1 а.с. 42).

Позивач вказує на те, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №60/02А про надання інформаційно-консультаційних послуг від 22.04.2013 року спонукало його звернутись до іншого виконавця послуг та понести додаткові витрати через оплату аналогічних послуг за більш високою ціною, внаслідок чого він зазнав збитків у сумі 194 434,35 грн. проти чого відповідач заперечує, що і є причиною виникнення спору.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У той же час частиною 1 статті 837 цього Кодексу передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому, договір підряду може укладатись на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовнику (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

З огляду на вищенаведені положення ЦК України головною відмінністю цих договорів є те, що результат роботи за договором про надання послуг не має речового (матеріального) відтворення, як у договорі підряду, а спрямований на задоволення потреби замовника у будь-чому і споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Таким чином, аналіз умов укладеного між сторонами договору та додаткової угоди до нього не дає можливості кваліфікувати правовідносини сторін як такі, що виникли лише за договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Передбачене умовами договору оформлення результатів надання послуг у вигляді письмового звіту про податковий аудит, а також процедура розгляду цього звіту замовником та підготовка виконавцем остаточного звіту після усунення зауважень замовника свідчать про те, що даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору про надання послуг та договору підряду.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

У звязку з чим, до відносин сторін, що склалися за наслідком укладання Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №60/02А від 22.04.2013 року слід застосовувати у відповідних частинах положення Цивільного кодексу, які регулюють як підрядні відносини, так і відносини з надання послуг.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору №60/02А від 22.04.2013 року, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

За умовами пункту 5 додаткової угоди № 1 відповідач повинен був надати позивачеві договірні послуги не пізніше 31.05.2013 року.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування вимог та заперечень покладено на сторони.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав своїх договірних зобовязань, чим порушив умови договору та вимоги чинного законодавства.

Відповідач у відзиві на позов стверджує про передачу ним позивачеві у строк до 31.05.2013 проекту звіту для обговорення (т. 1, 137-153), складання якого є результатом послуг за договором і підтверджує їх фактичне надання.

Також відповідачем на підтвердження виконання передбачених договором послуг надано документи, які свідчать про відрядження його працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до позивача у період з 13.05.2013 по 24.05.2013, а саме: копії наказів про призначення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на роботу; копії наказів ТОВ БДО про відрядження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 копії залізничних квитків на потяг Дніпропетровськ-Київ, Київ-Дніпропетровськ на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, копії квитанцій до прибуткових касових ордерів ТОВ Амас (т. 1, а.с. 190-204).

Колегія суддів констатує, що у матеріалах справи відсутні докази направлення або вручення Позивачеві проекту звіту про податковий аудит у строк до 31.05.2013 року.

У звязку з чим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного надання послуг у визначений договором строк Відповідач суду не надав.

А тому твердження Відповідача, зазначене у його відзиві на позов, про передачу ним позивачеві до 31.05.2013 року проекту звіту є необґрунтованим (а.с. 111 том 1).

Надані Відповідачем на підтвердження виконання передбачених договором послуг документи, які свідчать про відрядження його працівників до Позивача у період з 13.05.2013 року по 24.05.2013 року, не підтверджуються факт своєчасного надання послуг, а лише свідчать про те, що Відповідач намагався виконати умови договору з надання послуг.

При цьому, посилання відповідача на відсутність прострочки з його боку у зв'язку з прострочкою позивача у наданні необхідних документів є безпідставним.

Так, згідно з частиною четвертою статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Обґрунтовуючи невиконання позивачем вимог відповідача щодо надання йому необхідних документів, останній надав господарському суду копії його листів від 25.04.2013 року вих. №369/04А, від 26.04.2013 року вих. № 370/04А, від 27.05.2013 року б/н (а.с. 6 - 24 том 2).

Разом з тим, жодного доказу на підтвердження надсилання цих листів на адресу позивача відповідач надати суду не зміг. Не підтвердив їх отримання і позивач.

На вимогу суду відповідно до ухвали від 15.08.2016 року в порядку задоволення клопотання представника відповідача, доказів на підтвердження щодо їх отримання позивач не надав, посилаючись у своїх письмових поясненнях від 23.08.2016 року на відсутність за закінченням терміну зберігання журналу вхідної кореспонденції.

Безпідставність заперечень відповідача підтверджується також і тим, що всупереч пункту 3.3 договору щодо процедури витребування від замовника-позивача необхідної інформації і документів відповідач не надав суду доказів письмового повідомлення ним позивача поштою, кур'єром або нарочно про продовження строку надання послуг у зв'язку з несвоєчасним чи неповним їх наданням.

Крім того, за змістом пункту 8.1 договору неповне надання позивачем інформації чи документації не є перешкодою для виконання відповідачем послуг на підставі наявних у нього документів у визначений договором строк, оскільки сторони дійшли згоди, що надані виконавцем послуги будуть ґрунтуватися на інформації, документації замовника і виконавець не несе відповідальності за ненадання або неналежне надання послуг, якщо воно спричинене ненаданням замовником необхідної інформації, документації, її неповнотою або неправдивістю.

Фактичне складення відповідачем проекту звіту, який направлено лише 31.07.2015 року, що є результатом послуг за договором, підтверджує можливість надання послуг за документами позивача, що були наявними у відповідача.

Не є законними і заперечення відповідача стосовно відсутності прострочки з його боку з підстав притримання ним передачі проекту звіту через оспорювання позивачем укладення спірного договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до ст. 594 ЦК України право на притримання речі належить саме кредиторові лише у випадку невиконання боржником у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі.

В той же час, матеріалами справи встановлено, що Позивач платіжним дорученням №662 від 30.04.2013 року своєчасно оплатив виставлений Відповідачем рахунок (інвойс) №144/13 від 25.04.2013 року на оплату 50% попередньої оплати за додатковою угодою №1 від 22.04.2013р. до договору №60/02А від 22.04.2013р. на суму 100 008,00 грн. (т. 1, а.с. 34, 35).

Строк для сплати решти 50% вартості послуг не настав, оскільки сторони не підписали акт приймання-здачі послуг (виконаних робіт).

Таким чином, Відповідачем не доведено несвоєчасне виконання Позивачем зобов'язання щодо оплати за договором, та, відповідно, наявності у Відповідача права на притримання ним передачі проекту звіту за договором із зазначених ним підстав.

Більш того, притримання Відповідачем передачі проекту звіту з мотивів саме оспорювання Позивачем укладення спірного договору не могло мати місце, оскільки позивач вперше звернувся до суду з відповідним позовом лише у грудні 2014 року, а притримання відповідачем мало місце ще з 01.06.2013 року.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, зазначених у постанові від 31.01.2017 року по справі №904/4884/16, причини порушення Відповідачем строків виконання своїх зобов'язань за договором (просточення боржника у наданні необхідних документів; наявність права на притримання) досліджені колегією суддів та не знайшли свого обєктивного підтвердження.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували направлення проекту звіту на адресу Позивача, у відповідності до умов договору. Також, Відповідачем не наведено обєктивних та поважних причин, які б перешкоджали направити проект звіту у строк, визначений п. 5 додаткової угоди № 1 до даного Договору.

Долучені позивачем до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист від 31.07.2015 року та поштовий конверт підтверджують факт того, що письмовий звіт до УДП «Укрхімтрансаміак» надійшов лише у липні 2015 року, тобто через два роки та дів місяці після терміну, встановленого Договором.

За доводами Позивача через прострочення Відповідачем більше ніж на два роки виконання зобовязання, Замовник вже втратив інтерес до результату наданих послуг, у звязку з чим листом № 848 від 07.08.2015 року повернув на адресу Відповідача проект звіту, з посиланням на незрозумілість мети, яку переслідував Відповідач, направляючи даний звіт (т. 1 а.с. 42).

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

З урахуванням того, що:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "БДО" прострочило виконання зобов'язання на два роки та два місяці;

- Замовник, Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак", у звязку з невиконанням відповідачем послуг у встановлений договором строк, звернулось до ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал" та уклало з ним договір №1019-Суп від 27.06.2013 про надання аудиторських послуг, який фактично виконано у 2013 році, що підтверджується платіжними дорученнями №1059 від 16.07.2013 на суму 173000,40 грн. та №1848 від 05.12.2013 на суму 172999,60 грн., а також Звітом про фактичні результати перевірки податкового обліку з окремих видів податків та зборів Українського Державного підприємства Укрхімтрансаміак (т. 1, а.с. 47-52 88 - 93);

- у грудні 2014 року Замовник, Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак", звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Відповідача 100 008,00 грн., отриманих у якості передплати за спірним договором (т. 1 а.с. 14-19),

колегія суддів вважає, що внаслідок тривалого прострочення боржника Позивач втратив інтерес до результату наданих послуг та скористався правом, визначеним в п. 3 ст. 612 ЦК України, а саме відмовився від прийняття виконання, про що повідомив Відповідача листом № 848 від 07.08.2015 року, яким повернув на адресу останнього проект звіту.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, зазначених у постанові від 31.01.2017 року по справі №904/4884/16, колегією суддів досліджено та встановлено, що Відповідачем у травні 2013 року приймалися заходи для виконання взятих на себе зобов`язань, однак із встановлених обставин вбачається, що фактично Відповідачем надіслано на адресу Позивача проект звіту для обговорення лише 31.07.2015 року, тобто з простроченням на два роки та два місяці, що відповідно до п. 3 ст. 612 ЦК України дало замовнику право відмовився від прийняття виконання.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на відсутність доказів звернення УДП «Укрхімтрансаміак» до відповідача з вимогою щодо передачі йому результатів наданих за договором послуг (виконання обовязку в натурі), оскільки в договорі про надання інформаційно-консультаційних послуг № 60/02А від 22.04.2013 р. та додатковій угоді до нього, сторони погодили порядок приймання передачі наданих послуг (виконаних робіт), а тому, встановлення додаткових умов для Позивача зі сторони суду першої інстанції, є неприпустимим.

Також, суд першої інстанції, помилково дійшов висновку про односторонню відмову від виконання зобовязань зі сторони Позивача, оскільки твердження, що укладання договору від 27.06.2013 року №1019-Суп із ТОВ «Аудиторська фірма «Капітал Груп» є порушенням взятих на себе зобовязань та односторонньою відмовою від договору зі сторони Позивача, є виключно припущенням господарського суду.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Частиною першою статті 906 Цивільного кодексу України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Ч. 2 ст. 217 ГК України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні та оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За частиною першою статті 225 цього Кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, серед іншого, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

Невиконання відповідачем у встановленим договором строк своїх зобов'язань об'єктивно надало позивачеві передбачене статтею 621 Цивільного кодексу України право звернутися за отриманням послуги до іншого виконавця - ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" на підставі укладеного з ним договору № 1019-Суп від 27.06.2013 року.

Враховуючи встановлені обставини справи, сплачена Позивачем передоплата у сумі 100 008,00 грн. фактично є його збитками, завданими Відповідачем замовнику внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов'язань за договором.

В іншій частині позовні вимоги в частині збитків є недоведеними.

Так, загальна сума збитків визначена позивачем у сумі 194 434,35 грн., з яких: 100 008,00 грн. - витрати у вигляді передоплати за договором з відповідачем; 94 426,35 грн. - додаткові витрати позивача у вигляді різниці у вартості послуг з аудиту податку на прибуток та додану вартість за договорами з відповідачем і ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп"(а.с. 215 том 1).

Обґрунтовуючи розрахунок 94 426,35 грн. збитків, що є частиною збитків у загальній сумі 194 434,35 грн., вказаних позивачем у його заяві про зменшення позовних вимог, представник позивача у судовому засіданні 23.08.2016 року пояснив, що вона визначена як від'ємне значення між сумою договору, укладеного з відповідачем (200 016,00 грн.) та вартістю послуг з аудиту податку на прибуток та податку на додану вартість у сумі 294 278,35 грн. за договором, укладеним із ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп".

Вартість послуг з аудиту податку на прибуток та податку на додану вартість у сумі 294 278,35 грн. позивач підтверджує копією витягу з робочих документів ТОВ "АФ "Капітал Груп" щодо перевірки позивача згідно з укладеним між ними договором № 1019-Суп від 27.06.2013 року (а.с. 221 том 1).

Збитки у сумі 94 426,35 грн. не можуть вважатися правомірно заявленими до стягнення з огляду на наступне.

Відповідно до застосованого позивачем розрахунку ця сума є меншою і фактично складає 94 262,35 грн. (294 278,35 - 200 016 = 94 262,35).

Однак навіть ця сума не є різницею у вартості послуг з аудиту податку на прибуток та додану вартість, яку позивач вважає збитками, оскільки вона визначена ним шляхом порівняння фактичних його витрат на ці послуги, сплачені на користь ТОВ "Аудиторська фірма "Капітал Груп" із загальною сумою договору - 200 016,00 грн., до складу якої окрім вартості послуг з аудиту цих двох обов'язкових платежів входить також вартість послуг з аудиту рентної плати за транспортування аміаку територією України.

Отже, співставлення цих двох величин не є співрозмірним.

Крім того, стверджуючи про можливість віднесення такої різниці у вартості послуг до збитків, позивачем не надано доказів неможливості отримання ним аналогічних послуг у той період часу від інших виконавців за тією ж вартістю.

20.07.2016 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що строк від дати укладення договору до моменту подання позовної заяви позивачем становить більше ніж три роки, що, на його думку, є доказом того, що строк позовної давності до основних вимог сплинув.

Заявляючи про застосування строку позовної давності про стягнення неустойки у сумі 43 426,24 грн., позивач стверджує, що цей строк сплинув, починаючи з 01.06.2013 року.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За частиною другою статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Абзацом першим пункту 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За обставинами справи перебіг строку позовної давності за позовними вимогами починається з 01.06.2013 року та з урахуванням нормативних приписів статей 257, 261 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення збитків закінчується 01.06.2016 року.

Позивач звернувся з позовом до суду 10.06.2016 року (а.с. 59 том 1).

За статтею 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Зважаючи на те, відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2013 року по 31.12.2014 року Відповідач підтвердив наявність кредитової заборгованості перед Позивачем за консультаційні послуги згідно договору № 144/13 від 25.04.2013 року у сумі 100 008,00 грн. (номер та дата договору відповідають номеру та даті рахунку (інвойсу) №144/13 від 25.04.2013 на оплату 50% попередньої оплати за додатковою угодою №1 від 22.04.2013р. до договору №60/02А від 22.04.2013р. на суму 100 008,00 грн. виставленому Відповідачем (т. 1, а.с. 34)), колегія суддів вважає, що перебіг позовної давності було перервано вчиненням Відповідачем дій, що свідчить про визнання ним свого боргу у сумі 100 008,00 грн..

За таких обставин позовні вимоги про стягнення збитків підлягають задоволенню частково у сумі 100 008,00 грн.

Вимоги щодо стягнення неустойки задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини шостої статті 232 цього Кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами пункту 6.1 договору у випадку порушення строку надання послуг з вини виконавця, він сплачує замовнику неустойку за кожен день прострочки надання послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої протягом прострочки, від вартості послуг відповідної додаткової угоди.

Отже, з урахуванням умов договору та нормативних приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування неустойки можливе лише протягом шести місяців від початку прострочки відповідачем виконання договірного зобов'язання, а саме за період з 01.06.2013 року по 01.12.2013 року.

Заявлена позивачем до стягнення пеня нарахована у загальній сумі 43 426,24 грн. за загальний період з 04.11.2015 року по 03.05.2016 року, тобто поза межами законом передбаченого строку.

Системний аналіз нормативних приписів, що регулюють застосування строку позовної давності дозволяє дійти висновку, що підставою для застосування строку позовної давності є доведений факт порушення законного права або інтересу, що підлягають захисту.

Відсутність підстав для задоволення заявленого у цій справі позову в частині стягнення неустойки унеможливлює застосування строку позовної давності за заявою відповідача.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 до ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування зв'язок порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства, в звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню. Слід прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Згідно з п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено з 1 січня 2016 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1 378 грн.

Враховуючи ціну позову після зменшення позивачем його розміру до 237 860,59 грн., судовий збір повинен складати 3 567,91 грн. (237 860,59 х 1,5% = 3 567,91).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то судові витрати за подання позовної заяви, апеляційних скарг, касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України необхідно розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог у наступній пропорції: 57,95 % - з Позивача; 42,04 % - з Відповідача.

Всього Позивачем сплачено 11 417,31 грн. судових витрат, з яких 3 567,91 грн. за подачу позовної заяви, 7 849,40 грн. за подачу двох апеляційних скарг (3 924,70 грн. х 2).

Сума судового збору за подання Відповідачем апеляційної скарги складає 3 924,70 грн., касаційної скарги 4 281,49 грн., а всього 8 206,19 грн.

У звязку з чим з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 4 799,83 грн. судового збору за подачу позовної заяви та двох апеляційних скарг, а з Позивача на користь Відповідача необхідно стягнути 4 755,48 грн. судового збору за подачу апеляційної та касаційної скарг відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2017 року у справі № 904/4984/16 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" (49000, м. Дніпро, вул. Сєрова, буд. 4, ідентифікаційний код 20197074) на користь Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний код 31517060) збитки у сумі 100 008,00 грн., судовий збір у сумі 4 799,83 грн. за подачу позовної заяви та двох апеляційних скарг.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 15, ідентифікаційний код 31517060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БДО" (49000, м. Дніпро, вул. Сєрова, буд. 4, ідентифікаційний код 20197074) судовий збір у сумі 4 755,48 грн. за подачу апеляційної та касаційної скарг.

Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 07.08.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.О. Вечірко