РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 902/182/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник не з'явився

присутній: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 23.06.2017р. на рішення господарського суду Вінницької області від 08.06.17р. у справі №902/182/17 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до відповідача Чорноминської сільської ради

про встановлення строку господарського договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.06.2017р. у справі №902/182/17 повністю відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Чорноминської сільської ради про встановлення дійсності договору оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Чорноминською сільською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_3 строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р. включно.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач (орендар), користуючись правом наданим Законом запропонував менший термін дії договору ніж встановлено Законом, а орендодавець підписавши відповідний договір, погодив таку пропозицію ФОП ОСОБА_3; тому погоджений сторонами термін у договорі оренди індивідуального визначеного майна, що є об'єктом комунальної власності Чорноминської сільської ради від 26.12.2016 р., узгоджується із приписами частини 1 статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна". При цьому, позивачем при зверненні з даним позовом до господарського суду неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою від 23.06.2017р., у якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 08.06.2017р. та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та неправильним встановленням фактів досліджених у судовому засіданні. Апелянт зазначає, що суд як на підставу відмови у позові, посилається на те, що позивач просив менший строк договору, оскільки у певний час подав свій проект договору строком на три місяці. Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та повністю спростовується поясненнями представника відповідача, яка пояснила, що договір на 3 місяці був укладений виключно для того, аби виготовити експертну оцінку, після чого мав бути укладений основний договір (звукозапис судового засідання 07.06.2017р.). Оскільки такий договір строком на 3 місяці не влаштовував позивача, останній подав свій екземпляр договору на це й же строк, а тому такий договір аж ніяк не свідчить про той факт, що начебто позивач просив менший строк договору, ніж це передбачено частиною 1 статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", якою визначено, що термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. Отже, суд неправильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до помилкового висновку, що проект договору на три місяці можна трактувати як бажання укласти основний договір саме на три місяці. Інша підстава для відмови в позові вказана судом начебто позивач, неправильно обрав спосіб захисту порушеного цивільного права. Такий висновок суду є помилковим, оскільки останній неправильно тлумачив норми матеріального права та не взяв до уваги норми Конституції України (ст. 8). Так, статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Даною статтею визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, норми цієї статті не є вичерпними, як помилково вважає суд першої інстанції. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції Україні гарантується. У зв'язку з цим, якщо є закон, який визначає строки укладення договору, а саме частина 1 статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", отже спір щодо таких строків підсудний українським судам. Тому посилання суду на начебто, неправильно обраний спосіб захисту порушеного права не ґрунтується на законі, а висновок про це зроблений ним всупереч прямих норм Конституції України. Основним законом визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть діяти інакше, ніж це визначено Конституцією України та законами України. В даному випадку має місце грубе порушення судом при встановленні фактичних обставин справи норм Конституції України, що призвело до неправильного вирішення спору, а права позивача так і не захищені. В судовому засіданні було встановлено і на це посилається суд в оскаржуваному рішенні, що відповідач хоче укласти договір оренди на спірне приміщення з іншою особою. Вказаний факт суд знову витлумачив по своєму, адже в даному випадку саме позивач має переважне право на укладення такого договору. Усі ці фундаментальні обставини справи судом невірно витлумачені. Монопольне становище відповідача в цих правовідносинах призвело до порушення Конституційних прав позивача на господарську діяльність не заборонену законом.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого він просить судове рішення господарського суду Вінницької області від 08.06.2017р. у справі №902/182/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 без повного задоволення.

У заяві Чорноминської сільської ради (відповідача) від 20.07.2017р. сільський голова просила слухати дану справу 09.08.2017р. за її відсутності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 08.06.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2012 року між Чорноминською сільською радою Піщанського району (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди приміщення, згідно пункту 1.1 орендодавець передає, а орендар приймає в користування частину першого поверху адмінбудинку площею 78,8 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 для функціонування магазину з продажу продовольчих товарів (а.с. 66-67, т. І).

Цей договір набирає чинності з 03.01.2012 р. і діє до 31.12.2016р. (пункт 4.1 договору).

Згідно акту приймання-передачі частини першого поверху адмінбудинку від 03.01.2012р. Чорноминська сільська рада в особі сільського голови (балансоутримувач) передав, а ПП ОСОБА_3 (орендар) прийняв відповідно до договору оренди нежитлові приміщення №7 і №8 першого поверху адміністративної будівлі загальною площею 78,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Приміщення передані 03.01.2012р. в нормальному санітарно-технічному стані (а.с. 69, т. І).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2016р. Чорноминська сільська рада листом №409 повідомляла ПП ОСОБА_3 про те, що 31.12.2016р. закінчується термін дії договору орендованого нею приміщення, загальною площею 73кв.м. в адмінбудинку, відповідно до умов договору від 03.01.2012р. В листі також зазначено, що враховуючи пропозиції депутатів сільської ради, висловлені на черговій 9 сесії сільської ради 7 скликання від 09.11.2016р. сільська рада немає наміру на продовження дії (переукладення) існуючого договору, по скільки жителі територіальної громади просять розмістити в цьому приміщенні аптеку, враховуючи, що в с. Чорномин функціонує 5 торгових закладів, а в цілому по сільській раді 10. А населення немає можливості придбати лікарські засоби, що суттєво викликає невдоволення у громадян. У листі Чорноминська сільська рада просить підприємця по закінченню терміну дії договору звільнити орендоване приміщення та повернути орендодавцю відповідно до акту передачі 10 (а.с.70, т.І).

ПП ОСОБА_3 16.12.2016р. відмовився від підпису про отримання вказаного листа, про що свідчить відповідний запис (відмітка) на ньому.

В подальшому ПП ОСОБА_3 21.12.2016р звернулася до Чорноминської сільської ради із заявою, в якій вона як орендар першого адміністративного будинку площею 78,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 повідомляє сільську раду про намір реалізувати своє переважне право на продовження дії договору оренди приміщення від 03.01.2012р. До вказаної заяви підприємцем додано відповідний проект додаткової угоди (а.с. 71-72, т.І).

22.12.2016р. Чорноминською сільською радою за результатами розгляду заяви ПП ОСОБА_3 від 21.12.2016 р. прийнято рішення №139 згідно якого, зокрема, надано в оренду приватному підприємцю ОСОБА_3 частину приміщення І поверху, а саме кімнату №7, №8, загальною площею 78,8 кв.м., що знаходиться за адресою; АДРЕСА_5 в адмінбудинку сільської ради, терміном на 3 (три) місяці, з 01.01.2017р. по 31.03.2017р. включно; зобов'язано орендаря ОСОБА_3 на протязі 3-х місяців виготовити незалежну експертну оцінку орендованого майна з послідуючим затвердження на черговій сесії сільської ради та доручено сільському голові укласти тимчасову угоду з орендарем ОСОБА_3 на оренду частини приміщення на період з 01.01.2017р. по 31.03.2017р. (а.с. 73, т.І).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 26.12.2016р. між Чорноминською сільською радою Піщанського району (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, що є об'єктом комунальної власності Чорноминської сільської ради згідно пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне короткострокове користування нерухоме майно (об'єкт оренди) - частину першого поверху приміщення адмінбудинку сільської ради загальною площею 78,8 кв.м. (кімнати № 7, 8), які знаходиться за адресою АДРЕСА_6 з метою використання його для розміщення магазину (а.с. 33-34, т. І).

Цей договір укладено терміном на 3 місяці, що діє з 01.01.2017р. до 31.03.2017р. включно (пункт 7.1 договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою орендодавця.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2016р. ОСОБА_3 звернулася до Чорноминської сільської ради із заявою від 29.12.2016р. (про надання проекту договору оренди нежитлового приміщення). В заяві ОСОБА_3 зазначила, що для забезпечення прав обох сторін в договірних відносинах щодо оренди нежитлового приміщення для здійснення підприємницької діяльності, яке розташоване у АДРЕСА_7 - частина першого поверху приміщення адмінбудинку сільської ради загальною площею 78,8 кв.м. (кімнати № 7, № 8) надає свій проект договору оренди, який просить схвалити. До вказаної заяви долучено підписані нею, як орендарем, два примірники договору оренди №1/17 від 01.01.2017р. (а.с. 76-79, т.І).

З пункту 1.2 запропонованого проекту договору оренди №1/17 від 01.01.2017р. ОСОБА_3 вказано, що строк оренди за цим договором становить три місяці, який починається з 01.01.2017р. і закінчується 30.03.2017р. (а.с. 77, т.І).

При цьому, пунктом 6.2. вказаного проекту договору оренди № 1/17 від 01.01.2017р. ПП ОСОБА_3 зазначено, що якщо за 15 календарних днів до закінчення строку договору жодна із сторін не звернулась до іншої сторони про припинення договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на три роки.

03.01.2017р. на засіданні постійної комісії з питань соціально-економічно розвитку, бюджету, комунальної власності, регулювання земельних відносин, торгівлі, транспорту, зв'язку при Чорноминській сільській раді розглянуто зазначену вище заяву ОСОБА_3 від 29.12.2016 р. щодо укладення договору оренди приміщення, в запропонованій нею формі.

Так, за результатами розгляду заяви, комісією вирішено:1) враховуючи, що 31.12.2016р. закінчився термін дії договору між Чорноминською сільською радою та ПП ОСОБА_3 рекомендувати сторонам укласти новий договір до 10.01.2017р. по запропонованій формі договору орендодавця; 2) перевірити стан не орендованої кімнати на предмет використання та санітарно-технічного стану; 3) в іншому випадку рекомендувати сесії сільської ради розглянути питання про внесення змін до рішення 11 сесії 7 скликання від 22.12.2016р. №139 про термін оренди з 01.01.2017р. по 30.01.2017р. та прийняти рішення про оголошення конкурсу на право оренди приміщення (а.с. 80, т. І).

04.01.2017р. враховуючи пропозиції комісії від 03.01.2017р. про проведення обстеження невикористованої, не орендованої кімнати на предмет санітарно-технічного стану та використання, відповідальними посадовими особами сільської ради в присутності орендаря проведено огляд орендованих приміщень та не орендованої кімнати, про що складено відповідний акт обстеження не орендованої кімнати в приміщенні адмінбудинку на предмет використання та санітарно-технічного стану (а.с. 81, т.І).

За результатами обстеження виявлено, що не орендована кімната (прилегла до кімнат, що є предметом договору оренди) використовується позивачем як підсобне приміщення для зберігання тари, відходів, різного непотребу. Всі стіни чорні, по стінах видно грибкову цвіль, антисанітарія, сморід. В орендованому приміщенні так званої кладової теж безпорядок, захламленість, по підлозі розкидана тара, продукти харчування. Про що, зроблено зауваження п/п орендарю ПП ОСОБА_3 про негайне вивільнення само зайнятого приміщення, площа якого в договір оренди не включена, привести орендоване приміщення до відповідних санітарних норм та належного зберігання продуктів та товарів, по скільки магазин працює на роздрібній торгівлі (а.с. 81, т. І).

05.01.2017р. Чорноминська сільська рада листом №06 повідомила орендаря ОСОБА_3 про необхідність негайного до 10.01.2017р. укладення тимчасової угоди на оренду кімнат №№ 7, 8, загальною площею 78,8 кв.м. - частин приміщення 1 поверху адмінбудівлі, та зазначено, що у випадку відмови від укладення договору оренди приміщення в зазначений термін, Чорноминська сільська рада вимагає негайно звільнити та передати їй орендоване приміщення, як власнику комунального майна, відповідно до акту передачі (а.с. 82, т. І).

Листом від 10.01.2017р. №07 Чорноминська сільська рада попередила ПП ОСОБА_3 про негайне приведення в належний санітарний стан орендовані підсобні приміщення, що є власністю сільської ради. В листі сільська рада вимагала виконати вимоги вказаного листа в 5-ти денний термін з дня його отримання (а.с. 83, т. І).

Так, 25.01.2017р. Чорноминською сільською радою прийнято рішення №13, яким, зокрема, внесено зміни до пункту 1 рішення 11 сесії сільської ради 7 скликання від 22.12.2016р. №139 "Розгляд заяв" (Про надання частини приміщення в оренду ПП ОСОБА_3 для розміщення закладу торгівлі) в слідуючому: надати в оренду приватному підприємцю ОСОБА_3 частину приміщення 1 поверху, а саме: кімнату № 7, № 8, загальною площею 78,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, в адмінбудинку сільської ради терміном на 1 (один) місяць, з 01.01.2017 р. по 31.01.2017р. (а.с. 84, т.І).

Разом з тим, рішенням Чорноминської сільської ради №14 того ж дня 25.01.2017р. відмовлено ОСОБА_3 у схваленні поданого нею проекту договору оренди нежитлового приміщення кімнати №7, №8 в адмінбудинку від 01.01.2017р., оскільки проект договору орендодавця був погоджений орендарем ОСОБА_3 на засіданні постійної комісії з питань соціально-економічно розвитку, бюджету, комунальної власності, регулювання земельних відносин, торгівлі, транспорту і зв'язку 03.01.2017р. та наданий для підпису; зобов'язано ОСОБА_3 у відповідності до пункту 1 рішення 12 сесії сільської ради 7 скликання від 25.01.2017 № 13 "Про внесення змін до рішення 11 сесії сільської ради 7 скликання від 22.12.2016р. № 139 "Розгляд заяв" (Про надання частини приміщення в оренду ПП ОСОБА_3 для розміщення закладу торгівлі) до 01.02.2017р. вивільнити зайняте приміщення та передати його Чорноминській сільській раді, як власнику комунального майна (балансоутримувачу), відповідно до акту передачі (а.с. 85, т. І).

25.01.2017р. Чорноминською сільською радою також прийнято рішення №15, яким, зокрема, вирішено оголосити конкурс на право оренди частини приміщення І поверху адмінбудинку Чорноминської сільської ради, а саме кімнат №6, №7, №8, загальною площею 106,1 кв.м. для розміщення офісних приміщень або здійснення підприємницької діяльності, без нотаріального посвідчення на 2 роки 11 місяців, з нотаріальним посвідченням до 5 років; доручено сільському голові надати інформаційне повідомлення про оголошення конкурсу зазначеного майна в газету "Піщанські вісті" (а.с. 86-87, т.І).

Листом від 06.02.2017р. №49 Чорноминська сільська рада звернулась до Піщанської районної державної адміністрації та Піщанського районної ради з проханням провести об'єктивну перевірку торгівельного закладу магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" в с. Чорномин на предмет дотримання законності торгівлі (а.с. 88, т.І).

Так, 17.02.2017р. за результатами обстеження магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" с. Чорномин робочою групою складено акт, яким встановлено ряд порушень ведення торгівлі (а.с.89, т. І).

Враховуючи невиконання вимог зазначених вище листів сільської ради та не надходження від ПП ОСОБА_3 пропозицій щодо участі у конкурсі на право оренди комунального майна, 22.03.2017р. Чорноминська сільська рада листом №140 звернулася до ПП ОСОБА_3 з вимогою вивільнити приміщення та передати його Чорноминській сільській раді як власнику комунального майна відповідно до акту передачі (а.с. 90, т.І).

В тож же час, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 враховуючи наведені обставини, звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до Чорноминської сільської ради про встановлення дійсності договору оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Чорноминською сільською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_3 строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р. В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначає про укладення між ним та Чорноминською сільською радою договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що є об'єктом комунальної власності від 26.12.2016р., пунктом 7.1 якого сторонами встановлено, що договір укладено терміном на 3 місяці, що діє з 01.01.2017р. до 31.03.2017р. включно. При цьому, на думку позивача, вказаний строк договору не відповідає його інтересам та суперечить частині 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідно до якої термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. А тому у позовній заяві просить господарський суд встановити дійсність зазначеного договору оренди комунального майна (а.с. 29, т.І).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право особи як на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, так і на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, обов'язковою умовою такого звернення є порушення іншими особами майнового права чи інтересу позивача.

Обов'язковим при зверненні до суду з певною матеріально-правовою вимогою є доведення позивачем під час розгляду справи фактів порушення, невизнання, оспорювання своїх прав та законних інтересів, на захист яких заявлено позов.

Так, підставою для звернення ПП ОСОБА_3 з даним позовом про встановлення дійсності договору оренди комунального майна від 26.12.2016р., строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р. є те, визначений пунктом 7.1. строк дії договору на 3 місяці - з 01.01.2017 р. до 31.03.2017 р. не відповідає інтересам позивача та суперечить нормам Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 626, 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 4, 7 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору є відносинами, що виникли з договору договором найму (оренди).

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 2, 6 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк (частини 2, 3 статті 763 ЦК України)

Частиною 1 статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди майна, цим законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", однією з істотних умов договору оренди визначено термін, на який укладається договір та орендну плату.

Термін договору оренди як істотну умову договору оренди державного та комунального майна визначає стаття 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Так, частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Таким чином, вказаною нормою Закону, сторонам надано право самостійно визначати (погоджувати) термін договору оренди комунального майна, який не може бути меншим ніж п'ять років.

В той же час положенням згаданої статті передбачено виняток коли договір оренди комунального майна може укладатися сторонами на строк менше п'яти років, зокрема, коли орендар пропонує менший термін.

Тобто, визначальною для встановлення терміну (строку) договору оренди комунального майна є воля сторін цього договору.

Так, статтями 626, 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Враховуючи наведені норми законодавства, наявні в матеріалах справи докази, сторони даного спору, керуючись закріпленим Законом принципом свободи договору, самостійно врегулювали свої відносини при визначенні такої істотної умови договору оренди комунального майна від 26.12.2016 р. як термін договору.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ФОП ОСОБА_3, як орендар, своїми діями при підписанні договору (відсутністю жодних заперечень, зауважень щодо укладення договору оренди на строк 3 (три) місяці) (а.с. 33-34, т. І) та в послідуючому діями щодо звернення до відповідача - Чорноминської сільської ради (орендаря) із заявою від 29.12.2016р. про надання проекту договору оренди нежитлового приміщення із долученим до неї примірника проекту договору №1/17 оренди нежитлового приміщення від 01.01.2017р. підписаним з його сторони, як орендарем, у пункті 1.2 якого останнім вказано, що строк оренди за даним договором становить три місяці (з 01.01.2017р. і закінчується 30.03.2017р.) (а.с. 76-79, т.І) підтвердив своє волевиявлення щодо укладення договору оренди комунального майна терміном на три місяця.

Таким чином, дії підприємця (орендаря) - підписання договору оренди без жодних зауважень та в подальшому надання орендодавцю в письмові формі на погодження підписаний зі своєї сторони проект договору оренди від 01.01.2017р., в даному випадку підтверджують вільне волевиявлення орендаря на укладення договору від 26.12.2016р. терміном на три місяці.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові заперечення (зауваження) орендаря (позивача) щодо укладення зазначеного договору оренди на термін три місяці. Крім того, в матеріалах справи відсутні також докази, які б свідчили про тиск Чорноминської сільської ради на ФОП ОСОБА_3 щодо укладення договору оренди комунального майна на менший ніж передбачено чинним законодавством строк.

Отже, у даному випадку позивач (орендар), користуючись наданим Законом правом запропонував менший термін дії договору ніж встановлено Законом, а орендодавець підписавши договір погодив таку пропозицію ФОП ОСОБА_3

За наведених обставин, судом першої інстанції правомірно встановлено, що погоджений сторонами у термін дії договору оренди індивідуального визначеного майна, що є об'єктом комунальної власності Чорноминської сільської ради від 26.12.2016р., узгоджується із приписами частини 1 статті 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна".

Разом з тим, розглядаючи заявлені позивачем позовні вимоги про встановлення дійсності договору оренди комунального майна, строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду що позивачем при цьому, неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

Так, згідно частини 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звернення до господарського суду з позовною заявою є засобом захисту порушеного прав і охоронюваних законом інтересів.

Як уже зазначалося вище, статтями 11, 15 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 8 Конституції України кожному гарантовано право на звернення до суду для захисту його конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Так, реалізуючи передбачене вказаною нормою Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Частиною 2 статті 21 ГПК України встановлено, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, особа може звернутись до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)" визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства, визначений позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді встановлення дійсності договору оренди комунального майна строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р. не відповідає визначеному та передбаченому законом способу та по своїй суті і як правильно зауважено місцевим господарським судом є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення, та встановлюється судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне.

Так, пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., роз'яснено, що якщо суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові.

Обрання позивачем способу захисту права не передбаченого ЦК України та ГК України в свою чергу є самостійною підставою для відмови йому в задоволенні заявлено ним позову.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції з'ясовано, що позивач - ФОП ОСОБА_3 або її законні представники у встановленому законом порядку не вчиняли будь-яких дій щодо визначення способу захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, крім того, який наведений у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи, норми чинного законодавства що регулюють спірні правовідносини, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Чорноминської сільської ради про встановлення дійсності договору оренди комунального майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Чорноминською сільською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_3 строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р. включно.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Висновок господарського суду Вінницької області про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення дійсності договору оренди комунального майна строком п'ять років і дійсним до 26.12.2021р. включно є правомірним, оскільки предмет позову не відповідає встановленим законом способу захисту прав.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і не відповідають вимогам закону.

Разом з тим, враховуючи зміст статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" твердження та доводи позивача щодо переважного права позивача на продовження орендних правовідносин з відповідачем на підставі договору оренди від 03.01.2012р. та його реалізації, а також сплати позивачем орендної плати за договором оренди від 26.12.2016 р. після припинення його дії є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується факт заперечення орендодавця (відповідача) щодо поновлення договору на новий строк та відсутність наміру (бажання) на продовження правовідносин з оренди приміщення в адмінбудинку сільської ради. При цьому, саме по собі належне виконання орендарем своїх обов'язків, зокрема, в частині сплати коштів у вигляді орендної плати та прийняття її відповідачем після припинення договору оренди, не створює підстав вважати договір оренди від 26.12.2016р. пролонгованим.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 23.06.2017р. до задоволення не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 23.06.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 08 червня 2017 року у справі №902/182/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/182/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Савченко Г.І.