КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2017 р. Справа№ 910/2185/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак»

на рішення Господарського суду м. Києва від 11.05.2017

у справі № 910/2185/17 (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак»

про стягнення 186722,70 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення та зобов'язання повернути майно,

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_2 (особа встановлена на підставі паспорту громадянина України, виданого Любашівським РВ ГУ МВС України в Одеській області 06.11.2007);

від відповідача за первісним позовом: представник Білик Д.А. (довіреність б/н від 19.04.2017),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак» (надалі - ТОВ «Асканія-Пак») про стягнення 186 772,70 грн, з яких 81 692,20 грн основного боргу, 2 854,00 грн 3% річних, 10 986,59 грн інфляційних втрат, 36 239,91 грн пені та 55 000,00 грн збитків, вказуючи на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за агентським договором №А-1.2015 від 01.07.2015 щодо здійснення повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі №910/2185/17 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ТОВ «Асканія-Пак» до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 45 515,80 грн, одержаних згідно агентського договору №А-1.2015 від 01.07.2015, та зобов'язання повернути 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн, у зв'язку з неналежним виконанням останнім умов вказаного агентського договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ФОП ОСОБА_2 неодноразово подавав заяви з уточнюючими розрахунками позовних вимог, згідно останньої, яку судом прийнято до розгляду, позивач за первісним позовом просив стягнути з ТОВ «Асканія-Пак» 186 722,70 грн, з яких 81 692,20 грн основного боргу, 3 861,00 грн 3% річних, 17 263,42 грн інфляційних втрат, 17 923,00 грн пені, 65 983,08 грн збитків, завданих зберіганням тари.

Також судом першої інстанції було прийнято до розгляду заяву ТОВ «Асканія-Пак» про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач за зустрічним позовом просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 45 531,80 грн, одержаних згідно агентського договору №А-1.2015 від 01.07.2015, та зобов'язати останнього повернути 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 у справі №910/2185/17 первісний позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Асканія-Пак» на користь ФОП ОСОБА_2 81 692,20 грн основного боргу, 3 990,29 грн інфляційних втрат, 1 000,45 грн 3% річних та 1 300,24 грн судового збору, в решті первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково, зобов'язано ФОП ОСОБА_2 повернути ТОВ «Асканія-Пак» 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн, стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ «Асканія-Пак» 1 500,00 грн боргу та 807,81 грн судового збору, в решті зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням господарського суду першої інстанції, ТОВ «Асканія-Пак» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічний позов повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.06.2017.

Позивач за первісним позовом скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 задоволено клопотання відповідача за первісним позовом про продовження строку розгляду спору, строк розгляду справи №910/2185/17 продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 21.06.2017 у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 16.08.2017.

У судовому засіданні 16.08.2017 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у первісному позові відмовити та задовольнити зустрічний позов повністю.

Позивач за первісним позовом заперечив проти вимог апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

16.08.2017 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2015 між ТОВ «Асканія-Пак» (в тексті договору - довіритель) та ФОП ОСОБА_2 (в тексті договору - комерційний агент) було укладено агентський договір №А-1.2015 (далі - договір), згідно умов якого комерційний агент зобов'язався надати довірителю за договором послуги, передбачені п.1.2. договору, від імені і за рахунок довірителя (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2. договору, комерційний агент від імені довірителя і за його рахунок укладає угоди на поставку продуктів бджільництва, а саме меду натурального, з метою його придбання довірителем у власників цього меду - фізичних осіб - пасічників, а також виконує супутні дії, зокрема, здійснює пошук здавачів, відбір зразків продукції, закуповує товар, складає закупівельні акти, за необхідності здійснює доставку товару від продавця та забезпечує зберігання товару на своєму складі, здійснює розрахунок з продавцем, проводить консультування продавця з питань закупівлі меду та інше.

Відповідно до п. 1.3. договору права та обов'язки за угодою, здійсненій комерційним агентом, виникають безпосередньо у довірителя. Отримані комерційним агентом від довірителя грошові кошти для розрахунків з продавцями не є його власністю, прибутком або доходом у розумінні цивільного, господарського або податкового законодавства.

За умовами пункту 2.1. договору за виконане доручення за цим договором довіритель виплачує повіреному винагороду в розмірі 4,00 грн за кожен кілограм придбаного товару, в тому числі 50% перераховуються разом із коштами на закупку товару та 50% протягом 5 банківських днів після виставлення рахунку на підставі підписання сторонами Акта приймання-передачі наданих послуг. Розмір винагороди може змінюватись лише за згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Цей договір вступає в силу після його підписання і діє до 31.12.2015 (п. 8.1. договору).

На виконання доручень за агентським договором №А-1.2015 від 01.07.2015 ТОВ «Асканія-Пак» видало ФОП ОСОБА_2 довіреність від 01.07.2015 строком дії до 31.12.2015 без права передоручення, відповідно до якої уповноважило останнього, зокрема, від імені довірителя і за його кошти закуповувати товар, відносно чого складати з продавцем закупівельні акти на придбання товару встановленого зразку згідно додатку 3 до даного договору (а.с. 20, т.1).

Вимоги позивача у справі за первісним позовом обґрунтовані тим, що на виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 надав ТОВ «Асканія-Пак» агентські послуги на загальну суму 211 019,20 грн, передавши товар загальною вагою 52 754,80 кг, однак, в порушення умов договору відповідач за надані послуги в повному обсязі не розрахувався, здійснивши лише часткову оплату в розмірі 129 327,00 грн, у зв'язку з чим у ТОВ «Асканія-Пак» виникла заборгованість перед ФОП ОСОБА_2 у сумі 81 692,20 грн.

24.11.2016 ФОП ОСОБА_2 надіслав на адресу ТОВ «Асканія-Пак» претензію на суму 186 772,70 грн з вимогою оплатити суму винагороди за договором у розмірі 81 692,20 грн, а також сплатити 3% річних, інфляційні втрати та відшкодувати збитки за зберігання тари (а.с. 38-40, т. 1).

З огляду на те, що вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 186 772,70 грн не була погашена, останній був вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Водночас, ТОВ «Асканія-Пак», як в обґрунтування заявлених ним зустрічних позовних вимог, так і апеляційної скарги, наголошувало на тому, що відповідачем за зустрічним позовом виконано свої зобов'язання з закупівлі меду частково на загальну суму 2 308 454,00 грн та передано товару на загальну вагу 52 585,30 кг, а тому сума винагороди складає 210 341,20 грн. При цьому, за твердженням апелянта, останнім було перераховано за договором на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 564 327,00 грн.

З огляду на вказане та з урахуванням заяви про збільшення зустрічних позовних вимог, позивач за зустрічним позовом стверджує, що перераховані ним ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 45 531,80 грн (2 564 327,00 грн - 2 308 454,00 грн - 210 341,20 грн) підлягають поверненню відповідачем за зустрічним позовом у зв'язку з припиненням дії договору.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції виходив з доведеності останнім факту передання ТОВ «Асканія-Пак» товару загальною вагою 52 754,80 кг, у зв'язку з чим сума винагороди за агентським договором позивачем розрахована правильно та становить 211 019,20 грн, з яких відповідачем сплачено 129 327,00 грн.

При цьому, задовольняючи частково зустрічний позов ТОВ «Асканія-Пак», місцевий господарський суд виходив з того, що ФОП ОСОБА_2 було здійснено закупку 52 754,80 кг меду на загальну суму 2 433 500,00 грн, а відповідачем було перераховано позивачу 2 564 327,00 грн, з яких сума винагороди 129 327,00 грн, та дійшов висновку, що залишок коштів які підлягають поверненню становить 1 500,00 грн (2 564 327,00 грн - 129 327,00 грн - 2 433 500,00 грн).

Крім того, судом першої інстанції визнано обґрунтованими вимоги ТОВ «Асканія-Пак» про зобов'язання ФОП ОСОБА_2 повернути 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн у зв'язку з закінченням дії договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору суд апеляційної інстанції зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, укладення ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Асканія-Пак» агентського договору №А-1.2015 від 01.07.2015 було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції із надання послуг підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема, актами прийому-передачі, складеними відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов вказаного договору позивачем за первісним позовом було закуплено та передано відповідачу за первісним позовом мед в кількості 52 754,80 кг, що підтверджується наступними актами прийому-передачі продуктів бджільництва:

- б/н від 10.07.2015, за яким передано меду у загальній кількості 5 581,80 кг на суму 320 540,00 грн;

- № 2/1 від 19.08.2015, за яким передано меду у загальній кількості 9 037,50 кг на суму 424 879,50 грн;

- № 2/2 від 20.08.2015, за яким передано меду у загальній кількості 9 250,50 кг на суму 451 484,50 грн;

- № 3 від 18.09.2015, за яким передано меду у загальній кількості 28 885,00 кг (а.с. 24-29, т. 1).

При цьому, між сторонами відсутній спір щодо кількості та вартості закупленого меду згідно актів прийому-передачі продуктів бджільництва б/н від 10.07.2015, № 2/1 від 19.08.2015, № 2/2 від 20.08.2015.

Однак, щодо Акта прийому-передачі продуктів бджільництва №3 від 18.09.2015 відповідач за первісним позовом, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції зазначає, що такий не є належним доказом на підтвердження виконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором, оскільки зі сторони ТОВ «Асканія-Пак» його підписано не уповноваженою особою - ОСОБА_5, який хоча і є співробітником ТОВ «Асканія-Пак», але не наділений повноваженнями на прийняття від імені останнього товарно-матеріальних цінностей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відхилив вказані доводи відповідача за первісними позовом, враховуючи наступне.

Так, зі спірного акта вбачається, що його підписано позивачем та представником ТОВ «Асканія-Пак» згідно довіреностей №437 та №438 - ОСОБА_5

При цьому, у матеріалах справи наявні вказані довіреності, видані менеджеру по закупках ОСОБА_5 на отримання від ФОП ОСОБА_2 товару, а саме, згідно довіреності №437 від 17.09.2015: бочка сталева 200 л (з кришкою) у кількості 70 шт; мед негомогенізований «Різнотрав'я» вагою 20 000 кг, та згідно довіреності №438 від 17.09.2015: бочка сталева 200 л (з кришкою) у кількості 35 шт; мед негомогенізований «Різнотрав'я» вагою 10 000 кг (а.с. 31-32, т. 1).

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом наголошує на тому, що надані позивачем копії довіреностей №437 та №438 від 17.09.2015 не є належними доказами, оскільки не містять підпису керівника підприємства, що суперечить вимогам ст. 246 ЦК України, відповідно до якої довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, підпис керівника та головного бухгалтера ТОВ «Асканія-Пак» у наданих довіреностях відсутній. Разом з тим, останні містять печатку ТОВ «Асканія-Пак».

Враховуючи, що станом на час здійснення спірного прийняття товару ОСОБА_5 був працівником ТОВ «Асканія-Пак», доказів на підтвердження втрати або крадіжки печатки підприємства ТОВ «Асканія-Пак» або ж будь-яких матеріалів службового розслідування щодо неправомірного використання печатки працівниками апелянта, судам першої та апеляційної інстанції не було надано, колегія суддів вважає, що така особа була уповноважена на здійснення приймання товару від ФОП ОСОБА_2

Крім того, варто зауважити, що довіреність не являється документом, що підтверджує факт господарської операції по передачі товару, продукції, а лише фіксує рішення керівника (або уповноваженої на це особи підприємства) про делегування повноважень конкретній фізичній особі отримати для підприємства визначений перелік та кількість товарно-матеріальних цінностей.

Відтак, відпуск матеріальних цінностей без довіреності є порушенням бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, проте не може бути запереченням факту передачі (поставки) товарів.

Така позиція була висловлена ВГСУ у постанові від 06.08.2012 у справі №1/1/5022-15/2012.

До того ж, в Акті прийому-передачі продуктів бджільництва №3 від 18.09.2015 є посилання на закупівельні акти з продавцями за номерами: 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41.

Відповідно до п. 3.3 договору під час придбання товару комерційний агент повинен отримати та передати довірителю від кожного продавця, зокрема, укладений з продавцями від імені довірителя закупівельний акт на придбання товару за погодженою з довірителем ціною.

У п. 4.1 договору також визначено обов'язок комерційного агента укладати з продавцями закупівельні акти на придбання товару за ціною не більшою ніж зазначено у п. 1.5 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження інформації щодо кількості закупленого меду, зазначеної у спірному Акті прийому-передачі продуктів бджільництва № 3 від 18.09.2015, позивачем було надано суду закупівельні акти №№ 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, за якими закуплено мед у загальній кількості 28 887,50 кг на загальну суму 1 236 575,00 грн (а.с. 24-31, т. 2).

Також на підтвердження передання відповідачу за первісним позовом меду позивачем було надано суду товарно-транспортні накладні від 18.09.2015

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача за первісним позовом на надані ним акти прийому-передачі продуктів бджільництва №3 та №4 від 18.09.2015, за якими передано мед у загальній кількості 28719,5 кг на загальну суму 1 112 232,5 грн, враховуючи, що такі складені ТОВ «Асканія-Пак» в односторонньому порядку, зі сторони комерційного агента не підписані, доказів їх направлення для підписання та відмови від їх підписання суду не надано, а тому не приймаються в якості належного доказу передачі меду в зазначеній кількості та не спростовують даних акту №3, підписаного позивачем та представником відповідача (а.с. 154-157, т. 1).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що акти прийому-передачі продуктів бджільництва №3 та №4 від 18.09.2015 містять суперечливі дані, зокрема, щодо зазначення в якості пасічників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, доказів на закупівлю меду в яких матеріали справи, зокрема, і закупівельні акти, надані відповідачем за первісним позовом (а.с. 203-246, т. 1) не містять.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, подані в подальшому до суду першої інстанції акти прийому-передачі продуктів бджільництва №3 та №4 від 18.09.2015 з внесеними виправленнями щодо зазначених осіб (а.с. 201, 225, т. 1) також не можуть вважатися належними доказами, оскільки їх було складено ТОВ «Асканія-Пак» в порушення вимог ч. 1 ст. 9 вищевказаного закону.

Згідно з п. 1.7 договору сторони погодили, що фактична кількість закупленого за цим договором товару та сума отриманої винагороди визначаються як сума всіх актів прийому-передачі товару та звітів комерційного агента, відповідно, складених за час дії цього договору.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що довіритель виплачує винагороду в розмірі 4 грн за кожний кілограм придбаного товару, в тому числі 50% перераховуються разом із коштами на закупку товару та 50% протягом 5 банківським днів після виставлення рахунку на підставі підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг.

Враховуючи, що загальна вага закупленого меду становить 52754,8 кг, позивач за первісним позовом правомірно здійснив розрахунок сум винагороди комерційного агента у розмірі 211 019,20 грн (52 754,80 кг х 4,00 грн).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Асканія-Пак» перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 2 564 327,00 грн, з яких відповідно до призначення платежу: 129 327,00 грн - винагорода агента та 2 435 000,00 грн - оплата за мед згідно договору №А-1.2015 від 01.07.2015, що підтверджується банківською довідкою про надходження коштів (а.с. 34-35, т. 1).

З огляду на те, що відповідач за первісним позовом за отримані послуги, в порушення умов договору, у повному обсязі не розрахувався, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість ТОВ «Асканія-Пак» перед ФОП ОСОБА_2 за агентським договором №А-1.2015 від 01.07.2015 становить 81 692,20 грн (211 019,20 грн - 129 327,00 грн).

Зважаючи на встановлене, враховуючи, що надання позивачем послуг за договором відповідачем не спростовано, строк оплати відповідно до норм чинного законодавства та умов договору настав, доказів оплати наданих послуг у повному обсязі відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, а його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 81 692,20 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем за первісним позовом виконання зобов'язань з оплати наданих агентських послуг, позивачем за первісним позовом було заявлено вимоги про стягнення 3 861,00 грн 3% річних та 17 263,42 грн інфляційних втрат за період з 28.09.2015 по 25.04.2017.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, інфляційні нарахування на суму боргу, здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.1., 3.2., 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

З огляду на прострочення відповідачем за первісним позовом виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, є правомірними.

Водночас, враховуючи невірно визначений позивачем за первісним позовом початок перебігу строку прострочення відповідачем за первісним позовом виконання грошового зобов'язання, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вказаних вимог, а саме, стягнення 3% річних у сумі 1000,45 грн та інфляційних втрат у сумі 3990,29 грн.

Також позивачем за первісним позовом було заявлено позовні вимоги про стягнення 17 923,00 грн пені, нарахованої за період з 28.09.2015 по 21.06.2016, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено ст. 549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, як роз'яснено в абз. 3 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

З огляду на те, що в укладеному договорі сторони не погодили конкретний розмір штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, іншими актами цивільного законодавства конкретний розмір санкцій за вчинення зазначеного цивільного правопорушення не встановлено, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення пені.

Крім того, позивачем за первісним позовом було заявлено до стягнення 65 983,08 грн збитків, завданих зберіганням тари, яка була переміщена на відповідальне зберігання за умовами договору, строк дії якого закінчився 31.12.2015.

В обґрунтування зазначеної вимоги, ФОП ОСОБА_2 посилається на укладений між ним, як орендарем, та ФОП ОСОБА_7, як орендодавцем, договір оренди нежитлового приміщення від 04.07.2015, відповідно до умов якого орендар за користування орендованим майном сплачує орендну плату, розмір якої становить 5 000,00 грн (а.с. 13-15, т. 1).

Разом з тим, як вбачається з умов агентського договору №А-1.2015 від 01.07.2015, до накладних витрат комерційного агента, які він здійснює для виконання обов'язків за даним договором, відноситься в тому числі оренда складу та забезпечення його охорони (п. 2.2 договору).

При цьому, враховуючи, що укладеним сторонами договором не передбачено відповідальності у вигляді відшкодування накладних витрат (збитків) за зберігання тари, доказів звернення ФОП ОСОБА_2 до ТОВ «Асканія-Пак» з намаганням повернути таку тару позивачем не надано, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про стягнення 65 983,08 грн збитків, завданих зберіганням тари є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення первісного позов частково, а саме стягнення з ТОВ «Асканія-Пак» на користь ФОП ОСОБА_2 81 692,20 грн основного боргу, 3 990,29 грн інфляційних витрат та 1 000,45 грн 3% річних. В інших позовних вимогах необхідно відмовити.

Відповідачем у зустрічному позові заявлені вимоги про стягнення з позивача за первісним позовом 45 531,80 грн суми залишку коштів, одержаних ним на закупівлю меду згідно агентського договору № А-1.2015 від 01.07.2015.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом виконано свої зобов'язання з закупівлі меду частково на загальну суму 2 308 454,00 грн та передано товару загальною вагою 52 585,30 кг, а тому сума винагороди складає 210 341,20 грн. При цьому, враховуючи, що останнім було перераховано за договором на рахунок ФОП ОСОБА_2 2 564 327,00 грн, позивач за зустрічним позовом вважає, що поверненню на користь ТОВ «Асканія-Пак» підлягають 45 531,80 грн.

Однак, як було встановлено колегією суддів та зазначено вище, такі доводи ТОВ «Асканія-Пак» є безпідставними та такими, що не підтверджуються належними у справі доказами.

Враховуючи, що відповідачем за зустрічним позовом було здійснено закупку 52754,80 кг меду на загальну суму 2 433 500,00 грн, а ТОВ «Асканія-Пак» перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 2 564 327,00 грн, з яких відповідно до призначення платежу: 129 327,00 грн - винагорода агента та 2 435 000,00 грн - оплата за мед, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що залишок коштів становить 1 500,00 грн (2 435 000,00 грн - 2 433 500,00 грн).

Крім того, у зв'язку з закінченням дії договору позивач за зустрічним позовом заявив вимоги про зобов'язання відповідача за зустрічним позовом повернути йому 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом відповідно до умов укладеного договору передав ФОП ОСОБА_2 бочки у кількості 266 одиниць, що підтверджується накладними на передачу на відповідальне зберігання №2 від 30.06.2015, №4 від 09.07.2015, №9 від 27.07.2015 та накладною на переміщення №4 від 18.08.2015 (а.с. 158-161, т. 1).

Заставна вартість однієї бочки згідно Додатку №4 до договору складає 700,00 грн (а.с. 23, т. 1).

Відповідно до абзацу 12 пункту 4.1. укладеного сторонами договору комерційний агент зобов'язаний після вчинення правочинів, визначених в п.1.2. цього договору, або в разі припинення цього договору до моменту вчинення таких правочинів негайно повернути довірителю видану ним довіреність, строк якої не закінчився, грошові кошти, що залишилися у його володінні та все одержане у зв'язку із вчиненням вказаних правочинів, крім агентської винагороди.

З огляду на те, що строк дії договору закінчився 31.12.2015, доказів повернення комерційним агентом 62 сталевих бочок довірителю суду не надано, враховуючи умови п. 4.1 договору та відсутність заперечень ФОП ОСОБА_2 щодо кількості та вартості наявної в останнього тари, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимога ТОВ «Асканія-Пак» про зобов'язання повернути 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, місцевий господарський суд правомірно відхилив заперечення відповідача за зустрічним позовом щодо порушення ТОВ «Асканія-Пак» досудового врегулювання спору щодо заявлених вимог, оскільки договором претензійний порядок врегулювання спорів не передбачений.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову частково, а саме, в частині зобов'язання позивача повернути відповідачу 62 сталеві бочки загальною вартістю 43 400,00 грн та стягнення суми 1 500,00 грн залишку коштів. В решті зустрічного позову необхідно відмовити.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 у справі №910/2185/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Асканія-Пак» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 у справі №910/2185/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 у справі №910/2185/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2185/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська