ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2017 Справа № 912/911/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність № 19/3-02/192 від 14.11.2016;

від відповідача-1: ОСОБА_2 представник, довіреністьб/н від 07.04.2017;

від відповідача-2: ОСОБА_3 представник, довіреність б/н від 23.09.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» на рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017 по справі № 912/911/17 (суддя Бестаченко Л.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Кіровоградське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» м. Кропивницький

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТ Олімп», м. Світловодськ, Кіровоградської області

до відповідача-2 Приватного підприємства «Фірма Агрокапітал», м. Світловодськ, Кіровоградської області

про стягнення 254459,48 грн. та розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2017 року рішенням господарського суду Кіровоградської області по даній справі в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2016 по справі № 912/3429/15, на підставі якого за позивачем було зареєстроване право власності на комплекс будівель по вул. Заводській, 4-Д в м. Світловодськ, Кіровоградської області, 06.04.2017 було скасоване постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Також, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що у позивача відсутнє право власності на вищезазначену нерухомість, він не є стороною договору оренди цього майна і ним не доведено істотного порушення договору оренди від 01.07.2016 № 07/2016/01 з боку ТОВ «ВАТ Олімп», у звязку з чим суд відмовив в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Кіровоградської області скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, з урахуванням доповнень до апеляційної скарги від 19.07.2017 за вих. № 10920-10/2/1376, не погоджується з прийнятим місцевим господарським судом рішенням, оскільки вважає його незаконним і таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим воно підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Право власності на комплекс будівель, що знаходяться по вул. Заводській, 4-Д у м. Світловодськ, Кіровоградської області, 22.08.2016 зареєстровано за позивачем приватним нотаріусом на підставі рішення господарського суду від 19.07.2016 по справі №912/3429/15.

ПАТ «Державний ощадний банк України» вважає, що судом першої інстанції, при розгляді справи № 912/911/17, не надано належної оцінки факту повторного звернення ПП Фірма «Агрокапітал» з апеляційною скаргою на рішення суду у справі № 912/3429/15 після її повернення апеляційним судом без розгляду.

Зокрема скаржник зазначає, що Дніпропетровський апеляційний господарський суд ухвалою від 15.08.2016 повернув скаргу ПП Фірма «Агрокапітал» по справі № 912/3429/15 без розгляду, а повторно підприємство звернулося з цією скаргою лише 29.08.2016, яку ухвалою суду апеляційної інстанції від 08.09.2016 було призначено до розгляду.

Позивач вважає, що рішення суду у справі № 912/3429/15 набрало законної сили 05.08.2016, тобто до відновлення апеляційним судом строку на подання апеляційної скарги, тому право власності за позивачем було зареєстроване приватним нотаріусом правомірно.

Крім того, на думку ПАТ «Державний ощадний банк України», господарський суд Кіровоградської області, розглядаючи спір у даній справі, не врахував провадження у справі про банкрутство щодо відповідача ПП «Фірма Агрокапітал», яке було порушено 20.02.2017 ухвалою господарського суду Кіровоградської області, чим порушив правила виключної підсудності.

З урахуванням справи про банкрутство ПП Фірма «Агрокапітал», спір в частині розірвання договору оренди, укладеного між відповідачами має бути припинений, оскільки повинен вирішуватись судом в провадженні якого перебуває справа про банкрутство відповідача і в межах справи про банкрутство.

У своїх відзивах на апеляційну скаргу, відповідачі заперечують проти її задоволення, вважають рішення суду першої інстанції прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Посилання позивача на набрання рішення суду першої інстанції законної сили до розгляду апеляційної скарги на таке рішення вважають помилковими, оскільки норми ГПК України не ставлять у залежність набрання рішенням суду законної сили від кількості звернень з апеляційною скаргою на нього.

Відповідачі вважають, що скаржник не є стороною договору оренди, оскільки він не є власником спірного майна, тому його права не порушено.

31.07.2017 у судовому засіданні оголошено всупну та резолютивну частини.

Згідно ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і залишення рішення місцевого господарського суду без змін з огляду на наступні обставини.

Як встановлено судом першої інстанції, між ПП «Фірма Агрокапітал» (Орендодавець) і ТОВ «ВАТ Олімп» (Орендар) укладено договір оренди № 07/2016/01 (далі Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці по вул. Заводська, 4-д, у м. Світловодську, Кіровоградської області. Загальна площа виробничих та адміністративних будівель складає 44853,50 кв. м.

Згідно п. 4.1. Договору строк оренди встановлено на період з 01.07.2016 по 31.05.2019, що складає 2 роки 11 місяців.

Актом приймання передачі приміщень від 01.07.2016 Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято у тимчасове володіння та користування відповідні приміщення.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2016 по справі № 912/3429/15 позовні вимоги ПАТ «Дрежавний ощадний банк України» задоволено, визнано за позивачем право власності на цілий комплекс будівель, розташованих по вул. Заводській, 4-д, у м.Світловодську, Кіровоградської області.

На підставі даного рішення суду, 22.08.2016 приватним нотаріусом було зареєстроване право власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на дане спірне нерухоме майно.

Листом від 06.09.2016 за № 17-10/1792 начальник філії Кіровоградського обласного Управління АТ «Державний ощадний банк України» повідомило ТОВ «ВАТ Олімп» про визнання рішенням господарського суду у праві № 912/3429/15 права власності на майно, що є предметом договору оренди № 07/2016/01 від 01.07.2016, за ПАТ «Державний ощадний банк України» і висунуло вимогу проводити сплату орендних платежів за Договором на його користь.

В подальшому ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до ТОВ «ВАТ Олімп» з претензією № 109.26/80 від 06.02.2017 про погашення суми боргу за Договором у розмірі 198905,33 грн.

Дані обставини підтверджені матеріалами справи і підтверджені її учасниками.

Несплата суми боргу за договором оренди спірного нерухомого майна, невизнання відповідачами права власності за позивачем на обєкти нерухомого майна, що знаходиться по вул. Заводській, 4-д, у м. Світловодську, Кіровоградської області і стало причиною звернення ПАТ «Державний ощадний банк України» до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Виходячи зі змісту наведених норм ЦК України, позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення орендної плати повинен надати докази, що підтверджують його право власності на спірне майно.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підставами для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Втім, під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 08.09.2016 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду прийнято до розгляду скаргу на рішення суду від 19.07.2016 по справі № 912/3429/15, яким визнано право власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» на спірне нерухоме майно.

Таким чином, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що на момент звернення з позовною заявою від 23.03.2017 до ТОВ «ВАТ Олімп» та ПП «Фірма Агрокапітал» у ПАТ «Державний ощадний банк України» не виникло право на отримання орендної плати.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Як зазначено в п. 1 Постанови пленуму ВГСУ № 11 від 24.10.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ-1 ГПК України» згідно з ч. 5 ст. 85 ГПК України оскаржене в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (ч. 3 ст. 105 цього Кодексу).

Вищий господарський суд України в інформаційному листі від 14.03.2016 № 01-06/494/16 "Про внесення змін до Інформаційного листа ВГСУ від 11.04.2005 №01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм ГПК України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році"" висловив наступну позицію: у разі коли на рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили із закінченням встановленого частиною першою статті 93 ГПК строку, подано апеляційну скаргу, і суд апеляційної інстанції відновив цей строк та прийняв скаргу до провадження, то таке рішення місцевого господарського суду до завершення апеляційного розгляду не вважається таким, що набрало законної сили.

Відтак, факт прийняття апеляційної скарги на рішення суду у справі № 912/3429/15 лише після усунення її недоліків, зазначених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 15.08.2016 про повернення скарги, не є підставою для висновку про набрання рішенням законної сили, оскільки поновлення строку на апеляційне оскарження та прийняття скарги до розгляду означає не набрання рішенням законної сили.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 по справі № 912/3429/15 скасоване рішення суду у даній справі, яким визнано право власності на нерухоме майно за позивачем.

Отже, рішення суду, на яке позивач посилається, як на доказ його права власності на спірні обєкти нерухомого майна, скасоване в судовому порядку.

При цьому, державна реєстрація, у розумінні ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є офіційним підтвердженням фактів набуття прав на нерухоме майно. В даному випадку факт набуття права на нерухомість рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.07.2016 по справі № 912/3429/15 скасоване Дніпропетровським апеляційним господарським судом 06.04.2017.

Інших доказів, що підтверджують право власності позивача на спірні обєкти нерухомості суду надано не було.

З огляду на вищенаведене, позивач не набув права власності на спірне майно, не є стороною договору оренди від 01.07.2016 № 07/2016/01, ним не доведено права на отримання орендної плати та істотного порушення Договору ТОВ «ВАТ Олімп», а тому господарський суд Кіровоградської області правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Посилання скаржника на недотримання судом першої інстанції правил виключної підсудності, у звязку наявністю провадження у справі про банкрутство ПП «Фірма Агрокапітал» яка є стороною по справі № 912/911/17, не відповідають дійсним обставинам справи відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так, позовна заява ПАТ «Державний ощадний банк України» по справі № 912/911/17 містить вимогу про розірвання договору оренди № 07/2016/02 від 01.07.2016, який було укладено між ПП Фірма «Агрокапітал» (як орендодавець) та ТОВ «ВАТ Олімп» (як орендар).

Вимога про розірвання договору оренди ґрунтується на істотному порушенні ТОВ «ВАТ Олімп» умов Договору в частині розрахунку по орендній платі з ПАТ «Державний ощадний банк України», що є підставою для розірвання Договору з подальшими правовими наслідками.

Колегією суддів встановлено, що 20.02.2017 по справі № 912/414/17 господарським судом Кіровоградської області порушено провадження у справі про банкрутство ПП Фірма «Агрокапітал».

На думку апелянта, господарський суд повинен припинити провадження в частині вимог про розірвання договору оренди, оскільки вони повинні розглядатись в порядку визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак такі доводами скаржника є помилковими, оскільки, згідно з п. п. 2, 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання свої повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон 2343-ХІІ), відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, і розглядаються у позовному провадженні, на відміну від справ за заявами: арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (ч. 1 ст. 20 Закону № 2343-ХІІ); за позовом розпорядника майна (ч. 9 ст. 22 Закону 2343-ХІІ); за заявою комітету кредиторів (ч. 8 ст.26 Закону №2343-ХХІ); за заявою керуючого санацією (ч. 5 ст. 28 Закону № 2343-ХІІ); за заявою ліквідатора (ч. 2 ст. 41 Закону № 2343-ХХІ), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

Дана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 13.04.2016 по справі №908/4804/14.

Колегія суддів зазначає, що вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання вищезазначеного договору оренди, з урахуванням приписів ч. 9 ст. 16 ГПК України розглянута саме тим судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство однієї із сторін даного договору.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Кіровоградської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, отже підстави для його скасування відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2017 по справі №912/911/17 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено 07.08.2017.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

ОСОБА_4