ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р.Справа № 5017/3700/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів: Лисенко В.А., Колоколова С.І.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури ОСОБА_1 за посвідченням від 07.09.2015 року №035497;

від Міністерства оборони України м. Київ ОСОБА_2 за довіреністю від 29.12.2016 року №220/534/д;

від Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району ОСОБА_2 за довіреністю від 10.01.2017 року №9;

від Фермерського господарства "Таврія К", с. Миколаївка Тарутинського району Одеської області не зявився;

від Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, с.м.т. Тарутине, Одеська область ОСОБА_3 за посвідченням від 23.02.2017 року №С-814;

від Кабінету Міністрів України, м. Київ не зявився;

від Південного оперативного командування, м. Одеса не зявився;

розглянувши апеляційні скарги Першого заступника військового прокурора Південного регіону України, Міністерства оборони України м. Київ; Білгород Дністровської квартирноексплуатаційної частини району

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року

у справі № 5017/3700/2012

за позовом заступника Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України м. Київ; Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району;

до відповідачів: Фермерського господарства "Таврія К", с. Миколаївка Тарутинського району Одеської області; Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, с.м.т. Тарутине, Одеська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Кабінету Міністрів України, м. Київ, Південного оперативного командування, м. Одеса

про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року заступник Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України м. Київ та Білгород Дністровської квартирноексплуатаційної частини району до Фермерського господарства „Таврія К та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_4 господарством „Таврія К від 28.12.2007 року, обєкт оренди земельна ділянка площею 450 га; витребувати з чужого незаконного володіння з володіння Фермерського господарства „Таврія К за договором оренди від 28.12.2007 року обєкт оренди земельну ділянку площею 450 га.

Заступник Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері 30.01.2013 року доповнив свої позовні вимоги вимогами про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 18.09.2006 року №353/А-2006 „Про надання згоди на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради в частині надання згоди на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах оренди Фермерському господарству „Таврія К ;

- визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 28.12.2007 року №398/А-2007 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю „Тіса, Відкритому акціонерному товариству „Чапаєва, Фермерському господарству „Таврія К, Фермерському господарству „Колос 2006, Товариству з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_5 Юг, Відкритому акціонерному товариству „Калініна, Приватному підприємству „Фетіца, Приватному підприємству „Роман на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради в частині затвердження Фермерському господарству „Таврія К проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок із земель запасу Веселодолинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та передачі Фермерському господарству „Таврія К земельної ділянки площею 450,00 га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років;

- визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року, обєкт оренди земельна ділянка площею 450 га, укладеного між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_4 господарством „Таврія К;

- зобовязання Фермерського господарства „Таврія К та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, с.м.т. Тарутине, Одеська область повернути Міністерству оборони України земельну ділянку площею 450 га вартістю 1 483 020 грн.

25.04.2013 року Заступник Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив суд розглядати позовні вимоги в такій редакції: визнати недійсним та скасувати договір оренди землі від 28.12.2007 року обєкт оренди земельна ділянка площею 450,00 га, укладений Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області і ОСОБА_4 господарством „Таврія К; зобовязати відповідачів ОСОБА_4 господарство „Таврія К та Тарутинську районну державну адміністрацію Одеської області повернути Міністерству оборони України земельні ділянки площею 450,00 га вартістю 1 483 020 грн. 00 коп.

У протоколі судового засідання від 29.04.2013 року зазначено, що Господарський суд Одеської області задовольнив заяву прокурора про уточнення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.04.2013 року у справі №5017/3700/2012 (суддя Власова С.Г.) у позові відмовлено.

ОСОБА_6 Одеського апеляційного господарського суду від 25.06.2013 року у справі №5017/3700/2012 (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Бандура Л.І., Поліщук Л.В.) рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2013 року у справі №5017/3700/2012 залишено без змін.

ОСОБА_6 Вищого господарського суду України від 23.10.2013 року у справі №5017/3700/2012 (головуючий суддя Кравчук Г.А., судді Мачульський Г.М., Полянський А.Г.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.06.2013 року у справі №5017/3700/2012 та рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2013 року у справі №5017/3700/2012 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Вищий господарський суд у своїй постанові зазначав, що місцевим господарським судом неправомірно були прийняті до розгляду уточнення від 25.04.2013 року.

Під час нового розгляду ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.11.2013 року у справі №5017/3700/2012 зобовязано прокурора та позивачів обґрунтувати позовні вимоги з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 23.10.2013 року у справі №5017/3700/2012.

На виконання даної ухвали 17.12.2013 року від представника позивачів надійшли обґрунтування позовних вимог, в якому вони просять суд визнати недійсним договір оренди землі від 28.12.2007 року, укладений Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області і ОСОБА_4 господарством „Таврія К та зобовязати відповідачів повернути Міністерству оборони України земельні ділянки площею 450,00 га.

14.01.2014 року від Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до Господарського суду Одеської області надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій прокурор просив суд визнати недійсним та скасувати договір оренди землі від 28.12.2007 року обєкт оренди земельна ділянка площею 450,00 га, укладений Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області і ОСОБА_4 господарством „Таврія К; зобовязати відповідачів ОСОБА_4 господарство „Таврія К та Тарутинську районну державну адміністрацію Одеської області повернути Міністерству оборони України земельні ділянки площею 450,00 га вартістю 1 483 020 грн. 00 коп. за договором оренди землі від 28.12.2007 року; накласти арешт на земельну ділянку, передану Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області за договором оренди землі Фермерському господарству „Таврія К.

27.03.2014 року у судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку, а суд розглядав позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позовних вимог від 08.01.2014 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 (суддя Степанова Л.В.) частково задоволено позов Заступника Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород - Дністровської квартирноексплуатаційної частини району до Тарутинської райдержадміністрації Одеської області та Фермерського господарства Таврія К про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки; визнано недійсним договір оренди землі від 28.12.2007 року, укладений між Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області та ОСОБА_4 господарством Таврія К, в решті позову відмовлено.

ОСОБА_6 Одеського апеляційного господарського суду від 03.06.2014 року у справі №5017/3700/2012 (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Жеков В.І.) рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 залишено без змін.

ОСОБА_6 Вищого господарського суду України від 20.08.2014 року у справі №5017/3700/2012 (головуючий суддя Полянський А.Г., судді Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.06.2014 року у справі №5017/3700/2012 та рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 в частині відмови в позові скасовано, справу в цій частині передано до господарського суду Одеської області, в іншій частині постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.06.2014 року у справі №5017/3700/2012 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.09.2014 року у справі № 5017/3700/2012 (суддя Погребна К.Ф.) залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.10.2014 року у справі № 5017/3700/2012 (суддя Погребна К.Ф.) було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до одержання судом результатів судової експертизи.

17.01.2015 року до Господарського суду Одеської області від Фермерського господарства „Таврія-К надійшла заява про перегляд рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року по справі №5017/3700/2012 за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому статтями 112-114 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_4 господарство „Таврія-К зазначає, що підставою задоволення позовних вимог прокурора у даній справі стало скасування рішенням господарського суду Одеської області від 30.07.2013 року у справі № 916/876/13 розпорядження райдержадміністрації від 28.12.2007 року № 398/А-2007, яким Фермерському господарству „Таврія-К затверджено проект землеустрою та надана в оренду спірну земельна ділянка та на підставі якого було укладено договір оренди земельної ділянки площею 450 га від 28.12.2007 року між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області і ОСОБА_4 господарством „Таврія-К, але заявник вважає, що це рішення є чинним з огляду на наявність інших судових рішень по іншим справам.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2015 року у справі № 5017/3700/2012 (суддя Петров В.С.) відкладено вирішення питання про прийняття до провадження заяви Фермерського господарства „Таврія-К про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року по справі №5017/3700/2012 до повернення справи з експертної установи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.01.2015 року у справі № 5017/3700/2012 (суддя Петров В.С.) прийнято заяву Фермерського господарства „Таврія-К про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року по справі №5017/3700/2012.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2015 року у справі № 5017/3700/2012 (суддя Петров В.С.) заяву Фермерського господарства „Таврія-К" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі 5017/3700/2012 задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі 5017/3700/2012 скасовано в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року, у задоволенні позовних вимог Заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та Фермерського господарства "Таврія-К", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України, про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.

ОСОБА_6 Одеського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року у справі № 5017/3700/2012 (головуючий суддя Мирошниченко М.А., судді Воронюк О.Л., Лашин В.В.) рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2015 року у справі № 5017/3700/2012 залишено без змін.

ОСОБА_6 Вищого господарського суду України від 03.09.2015 року у справі № 5017/3700/2012 (головуючий суддя Бакуліна С.В., судді Фролова Г.М., Яценко О.В.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року у справі № 5017/3700/2012 та рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2015 року у справі № 5017/3700/2012 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 5017/3700/2012 (головуючий суддя Літвінов С.В., судді Зайцев Ю.О., Смелянець Г.Є.) у задоволенні заяви Фермерського господарства "Таврія К" про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року за нововиявленими обставинами відмовлено, рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року залишено без змін.

ОСОБА_6 Одеського апеляційного господарського суду від 17.08.2016 року у справі №5017/3700/2012 і постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 року у справі №5017/3700/2012 ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 5017/3700/2012 залишено без змін.

02.09.2016 року до Господарського суду Одеської області від Фермерського господарства "Таврія-К" надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 за нововиявленими обставинами, в якій заявник просив суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора у вказаній частині відмовити.

Дана заява була мотивована тим, що земельні ділянки колишнього полігону було зараховано до земель запасу за результатами проведеної інвентаризації, на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 21.12.2007 року №376/А-2007, яке не досліджувалось господарським судом при прийнятті рішення від 27.03.2014 року у даній справі, яке, на думку заявника, є нововиявленою обставиною.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.02.2017 року у справі №5017/3700/2012 (суддя Железна С.П.), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 року, у задоволенні заяви Фермерського господарства «Таврія-К» про перегляд рішення суду від 27.03.2014 року у справі № 5017/3700/2012 за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому статей 112-114 Господарського процесуального кодексу України, відмовлено, рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 залишено без змін.

07.09.2016 року до Господарського суду Одеської області від Фермерського господарства «Таврія-К» надійшла заява про перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі №5017/3700/2012 за нововиявленими обставинами, в якій заявник просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

Ухвалою від 09.09.2016 року Господарським судом Одеської області було відкладено вирішення питання про прийняття заяви Фермерського господарства «Таврія-К» про перегляд вказаної ухвали за нововиявленими обставинами до повернення матеріалів справи № 5017/3700/2012 до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2017 року у справі № 5017/3700/2012 (суддя Никифорчук М.І.) прийнято до розгляду заяву Фермерського господарства «Таврія-К» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 5017/3700/2012.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 (суддя Никифорчук М.І.) задоволено заяву Фермерського господарства «Таврія-К» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 5017/3700/2012.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 (суддя Никифорчук М.І.) задоволено заяву Фермерського господарства «Таврія-К» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 5017/3700/2012, рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012 в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року скасовано, відмовлено у задоволенні позову заступника Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України м. Київ та Білгород Дністровської квартирноексплуатаційної частини району в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року.

Перший заступник військового прокурора Південного регіону України, Міністерство оборони України м. Київ; Білгород Дністровська квартирно експлуатаційна частина району з рішенням Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 не погодились, тому звернулись до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 і відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у справі №5017/3700/2012.

Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2017 року і 27.06.2017 року апеляційні скарги були обєднані в одне провадження для спільного розгляду.

13.07.2017 року від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення на апеляційну скаргу, які судовою колегією долучено до матеріалів справи.

У звязку з відпусткою судді-учасника колегії ОСОБА_7, було проведено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційних скарг сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Лисенко В.А., Колоколова С.І.

Судове засідання було призначено на 09.08.2017 року о 10:30 год.

Проте, в Одеському апеляційному господарському суді у період з 07.08.2017 року до 15 год. 00 хв. 09.08.2017 року виникли надзвичайні обставини з технічних причин відключення електроенергії в будівлі суду і неможливості здійснювати процесуальні дії уповноваженим складом суду і у передбачені у чинним законодавством України строки, про що складені довідка Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» та акт Одеського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 року.

09.08.2017 року о 10:30 год. до суду зявились представники Кабінету міністрів України, прокуратури, Міністерства оборони України, Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району, Фермерського господарства "Таврія К".

Секретарем судового засідання була складена довідка про технічну неможливість провести судове засідання, у звязку з необхідністю визначення уповноваженого складу суду після автоматизованого розподілу справи, тому повідомлено сторін про те, що засідання суду відбудеться після відновлення електропостачання в будівлі суду з причини того, що суддя-учасник колегії ОСОБА_8 з 10.08.2017 року буде у відпустці.

Про відновлення роботи суду було повідомлено представників учасників процесу телефонограмами за вказаними ними мобільними телефонами.

В судовому засіданні, яке відкладалось, присутні представники скаржників підтримали свої доводи щодо апеляційних скарг з мотивів, що викладені письмово, представник Тарутинської державної адміністрації усно заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив суд залишити без змін рішення Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у даній справі.

Представники інших учасників судового засідання до судового засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22, 27 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється учасникам судового процесу по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційні скарги, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі №5017/3700/2012 та наданих присутніми представниками учасників судового процесу пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Першого заступника військового прокурора Південного регіону України, Міністерства оборони України м. Київ; Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району не підлягають задоволенню, а висновок суду, викладений у рішенні Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі № 5017/3700/2012 є вірним за мотивами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Порядок перегляду судових рішення за нововиявленими обставинами регулюється Розділом ХІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 112 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. При цьому заява про перегляд судового рішення господарського суду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 112 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням господарського суду законної сили.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування ново виявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами (пункт 2 ОСОБА_6 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» від 26.12.2011 року № 17)

Пунктом 3 вищевказаної ОСОБА_6 визначено, що виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за наявності нововиявлених обставин та за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбчає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов"язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Христов проти України", "Рябих проти Росії").

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року по даній справі суд першої інстанції задовольнив заяву про перегляд ухвали про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі № 5017/3700/2012, якою було відмовлено у перегляді рішення Господарського суду Одеської області від 27.03.2014 року у даній справі.

Дана ухвала направлялась сторонам в установленому законом порядку, набрала законної сили, оскільки не оскаржувалась учасниками судового процесу до суду апеляційної інстанції, є преюдиціальною для суду апеляційної інстанції в порядку статті 35 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з чим факт існування нововиявлених обставин у цьому випадку є встановленим судом першої інстанції і не переглядається повторно Одеським апеляційним господарським судом.

У пункті 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" зазначається: якщо заявник чи інша сторона у справі не згодні з результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, вони не позбавлені права на загальних підставах звернутися з заявою про перегляд судового рішення, прийнятого за результатами цього перегляду, відповідно в апеляційному чи в касаційному порядку згідно з частиною сьомою статті 114 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 114 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" зазначається, що у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими Господарського процесуального кодексу України (частина 8 статті 114 названого Кодексу). Якщо такий розгляд неможливо здійснити у тому ж самому судовому засіданні, він відкладається у порядку, передбаченому статтею 77 Господарського процесуального кодексу України. При цьому загальний строк судового провадження не повинен перевищувати зазначеного в частині 3 статті 114 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, якщо господарський суд за результатами перегляду судового рішення скасував це рішення, після цього він знову розглядає справу в тому обсязі і в тих межах, які встановлено нормами Господарського процесуального кодексу України для відповідної судової інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковим мотивування Господарського суду Одеської області висновку про відмову в позовних вимогах тим, що по даній справі є чинними розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 18.09.2006 року та 28.12.2007 року і відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору оренди, з причин того, що у таких позовних вимогах було відмовлено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі №916/876/13 з причин того, що спірні рішення органу місцевого самоврядування є одноразовими ненормативними актами, які вичерпали свою дію шляхом виконання.

У пункті 8.7 ОСОБА_6 Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" зазначається, що законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Отже, господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

По даній справі судова колегія переглядає дану справу в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за нововиявленими обставинами тільки в межах, які стосуються цих обставин без переоцінки доказів, які вже були досліджені судом при розгляді даної справи і задля забезпечення єдиної судової практики з питання належності спірних земель до земель оборони.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 народних комісарів УРСР від 18.12.1945 року №2002/063 "Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО" постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі в межах схеми, що додається.

ОСОБА_6 Ізмаїльського обласного виконавчого комітету і бюро обкому КП/б/У від 12.02.1946 року №53/9-ОП О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу для учебного артилерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.ХІІ.1945 года за №2002/063", затверджено перелік організаційних заходів, необхідних для здійснення в натурі передачі земель Одеському військовому округу та переселення в зв'язку з цим селянських господарств.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 року №7 "Об утверждении акта областной комиссии по передаче земель под артилерийский полигон Одесскому Военному Округу" затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946 року про передачу земельної ділянки площею 23600 га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу.

Тарутинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження від 05.05.2005 року №101/А-2005, яким вилучено земельну ділянку площею 23943 га, що була надана для організації загально-військового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради, та переведено її у землі запасу Веселодолинської сільської ради. 14.12.2005 року Тарутинською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №368/А-2005, яким внесено зміни до пункту 1 вищевказаного розпорядження зміни, зокрема, припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 23253,17 гектарів, яка була надана для організації загально-військового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради, та переведено її у землі запасу Веселодолинської сільської ради.

ОСОБА_6 Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року у справі №2-а-3436/08/1570 визнано протиправним та скасовано розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області від 05.05.2005 року №101/А-2005 „Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону" та пункт 1 розпорядження від 14.12.2005 року №368/А-2005 „Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями".

При цьому, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що оскільки чинне на той час законодавство (Земельний кодекс УРСР 1992 року) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою ОСОБА_6 народних комісарів УРСР від 1945 року та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946 року. Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право. Але, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970 року, так і Земельний кодекс України 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав. Поряд з цим апеляційний адміністративний суд послався на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зазначено, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.

Розпорядженням Тарутинської райдержадміністрації Одеської області від 28.12.2007 року №398/А-2007 Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення Товариству з обмеженою відповідальністю Тіса, Відкритому акціонерному товариству ім.Чапаєва, Фермерському господарству Таврія-К, Фермерському господарству Колос-2006, Товариству з обмеженою відповідальністю Мазур-ЮГ, Відкритому акціонерному товариству Калініна, Приватному підприємству Фетіца, Приватному підприємству Роман земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради затверджено подані зазначеними субєктами господарювання проекти землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок із земель запасу Веселодолинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; передано, зокрема Фермерському господарству Таврія-К земельну ділянку площею 450 га ріллі в довгострокову оренду строком на 49 років; зобовязано керівників вищезазначених юридичних осіб укласти договори оренди землі з районною державною адміністрацією.

На підставі Тарутинської райдержадміністрації Одеської області від 28.12.2007 року №398/А-2007між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ОСОБА_4 господарством ТавріяК 28.12.2007 року було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Тарутинська райдержадміністрація (орендодавець) надала, а ОСОБА_4 господарство Таврія-К (орендар) прийняло у строкове (строком на 49 років) платне користування земельну ділянку загальною площею 450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району.

Із змісту затвердженого вказаним розпорядженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Фермерському господарству Таврія-К вбачається, що передана останньому в оренду земельна ділянка відведена за рахунок земель колишнього Тарутинського полігону.

За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 116 Конституції України наділено Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель є завданням земельного законодавства, а саме Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом "б" частини 3 статті 84 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі оборони, крім земельних ділянок під об'єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення. Відповідно абзацу 3 частини пятої статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

За приписами статті 13 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, статей 9 та 14 Закону України Про збройні Сили України землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління обєктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю. Вони підлягають обов'язковому обліку, цільовому використанню і правильному утриманню. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (частина 2 статті 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України).

У відповідності до статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" та Положення про Міністерство оборони України, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, яке наділено зокрема такими повноваженнями:

- надавати згоду або відмовляти в наданні згоди на відчуження майнових об'єктів, що відносяться до основних фондів підприємств, установ і організацій, які належать до сфери управління Міноборони України, а також на передачу в заставу цілісних майнових комплексів підприємств, будівель та споруд, що належать до сфери управління Міноборони України, його структурних підрозділів;

- здійснювати у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери управління Міноборони України;

- здійснювати в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил.

Повноваження щодо визначення порядку прийняття рішення про відчуження військового майна визначаються згідно з окремим нормативно-правовим актом, прийняття якого делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Положення Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року №1919, повноваження субєктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.

Виходячи зі змісту вищезазначеного, рішення щодо відчуження військового майна приймається Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України з урахуванням особливостей майна.

В даному випадку, в матеріалах справи відсутні докази надання Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України згоди на відчуження земельної ділянки, переданої в оренду Фермерському господарству Таврія-К, с. Миколаївка Тарутинського району Одеської області. Також Міністерство оборони України не зверталося з поданням про відмову від земель оборони, що розташовані у Тарутинському районі Одеської області, зокрема, про відмову від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону, за рахунок земель якого передано в оренду земельну ділянку за оспореним договором оренди, а рішення стосовно відчуження спірних земельних ділянок Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України не приймалося.

Ці обставини були викладені в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року у справі № 916/876/13, яка залишена без змін постановою Верховного Суду України від 06.07.2016 року.

Водночас, в матеріалах справи містяться клопотання відповідачів про застосування у спірних правовідносинах строку позовної давності.

Судова колегія зазначає, що такі клопотання носять процесуальний характер, тому в такому випадку немає ніяких процесуальних перешкод для вирішення судом цього питання при перегляді рішення за нововиявленими обставинами, оскільки попередній судовий акт вже не існує і всі процесуальні клопотання по даній справі повинні бути вирішені при розгляді справи за нововиявленими обставинами господарським судом.

Місцевим господарським судом помилково не було досліджено питання пропуску прокурором позовної давності при зверненні до суду з відповідним позовом в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року, проте дане порушення не призвело до прийняття невірного висновку у справі, тому не може бути підставою для його скасування в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі №6-68цс15, висновки якого є обов'язковими для всіх судів України в силу приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, зазначив, що держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

По даній справі вище зазначено про правомірність звернення прокурора з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року, тому є підстави для розгляду клопотань відповідачів про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

За нормами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Згідно з приписами частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 1.1 ОСОБА_6 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013 року №10, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

За нормами статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Тарутинська районна державна адміністрація у клопотанні про застосування строків позовної давності вказувала, що при розгляді даної справи в якості доказів судами використовувалась постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року у справі №2-а-3436/08/1570.

У даній постанові Одеського апеляційного адміністративного суду визначено перелік третіх осіб (фізичних та юридичних осіб, організацій), які були залучені адміністративним судом до розгляду справи у зв'язку з тим, що зачіпаються їх права або інтереси. Зокрема, серед залучених осіб було і ОСОБА_4 господарство «Таврія-К»

З журналу судового засідання Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2008 року вбачається, що в засіданні суду приймали участь представники прокуратури (ОСОБА_5В.), позивачів (ОСОБА_9, ОСОБА_10І.). Саме в цьому засіданні ставилося на обговорення залучення до участі у процесі третіх осіб громадян та організацій (в тому числі, ФГ «Таврія-К»). Представник прокуратури проти цього не заперечував. Суд ухвалив на місці під час засідання залучити третіх осіб, перелік яких наводиться у вступній частині ОСОБА_6 Одеського окружного адміністративного суду.

Таким чином, судова колегія погоджується з доводами відповідачів, що вже 28.05.2008 року позивачі та прокуратура знали про наявність землекористувачів-орендарів можливих земель колишнього військового полігону, зокрема і Фермерського господарства «Таврія-К».

При цьому, судова колегія не приймає до уваги посилання прокурора на те, що про існування спірного договору оренди йому стало відомо лише з листа Відділу Держкомзему у Тарутинському районі Одеської області від 06.08.2012 року №23-01-32/1781, яким надано реєстр зареєстрованих договорів оренди землі із земель колишнього загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради, виходячи з наступного.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Судова колегія вважає, що прокурор і Міністерство оборони України, яке є позивачем у даній справі, мали усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржуване розпорядження та правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати їх прийняття.

Так, наказом від 19.09.2005 року № 3гн Генеральний прокурор України визначив основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять накази Генерального прокурора від 18.10.2010 року № 3гн, від 12.04.2011 року № 3гн, від 07.11.2012 року № 3гн. Крім того, вказані накази ще містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів. У наказі від 07.11.2012 року № 3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями місцевими державними адміністраціями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру", відсутність належних та допустимих доказів здійснення будь-яких дій позивачами по даній справі щодо захисту порушених прав на земельну ділянку в межах загальноцивільного строку позовної давності, призводить до наслідків визначених частиною 2 статті 12, частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, тобто до відмови у задоволенні позовних вимог.

Водночас, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду зазначає, що прокурором не наведено наявність в даному випадку обґрунтованих поважних причин для можливості поновлення пропущеного строку позовної давності.

За таких обставин, апеляційний господарський суд, встановивши факт спливу строку позовної давності, за відсутності поважних причин для його відновлення, дійшов висновку щодо необхідності відмови у позові саме з цих підстав.

Посилання Міністерства оборони України на те, що позовна давність в даному випадку не повинна розповсюджуватись на спірні правовідносини у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України також розглянуті судовою колегією і відхилені, з огляду на наступне.

Положеннями статті 268 Цивільного кодексу України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України від 20.12.2011 року № 4176-VI Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України виключено.

Даний Закон набрав чинності 15.01.2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 20.12.2011 року № 4176-УІ Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства, протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте положення пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

До того ж, слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Винесення судом законного, обгрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як вірно встановив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Тому, задля дотримання принципів верховенства права при розгляді даної справи, а саме необхідність дотримання розумного строку вирішення спору по даній справі, враховуючи існуючу тривалий час юридичну невизначеність рішень, прийнятих по даній справі (з урахуванням незавершеного на теперішній час нового розгляду частини позовних вимог Господарським судом Одеської області), судова колегія вбачає підстави для залишення без змін висновку суду першої інстанції за мотивами, викладеними вище.

Одночасно, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з доводом апеляційної скарги Першого заступника військового прокурора Південного регіону України щодо того, що місцевий господарський суд порушив строки розгляду заяви за нововиявленими обставинами, оскільки відповідно до частини 3 статті 114 Господарського процесуального кодексу України така заява розглядається у місячний строк з дня її надходження, тоді як з матеріалів справи вбачається, що місцевим господарським судом заява Фермерського господарства «Таврія-К» надійшла про перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2016 року у справі №5017/3700/2012 за нововиявленими обставинами, з урахуванням зупинення провадження по розгляду заяви, була розглянута протягом 2 місяців.

Порушення строків розгляду справи є процесуальним порушенням, яке є підставою для скасування рішення суду тільки у випадку, якщо таке порушення призвело до прийняття невірного висновку у справі.

В даному випадку місцевий господарський суд вірно вирішив відмовити у задоволенні позову заступника Білгород Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України м. Київ та Білгород Дністровської квартирноексплуатаційної частини району в частині визнання недійсним договору оренди землі від 28.12.2007 року, а тому дані порушення не можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Інші доводи апеляційних скарг не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом висновку, викладеного в рішенні.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційних скарг не спростовують вірного висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Першого заступника військового прокурора Південного регіону України, Міністерства оборони України м. Київ; Білгород Дністровської квартирно експлуатаційної частини району на рішення Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 25.05.2017 року у справі №5017/3700/2012 залишити без змін.

ОСОБА_6 набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_11
Судді ОСОБА_12
ОСОБА_8