ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017 р. Справа № 917/885/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 36022, м.Полтава, вул.Старий Поділ, 5 в особі Велико-Кохнівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 39628, Полтавська область, м.Кременчук, пр-т Полтавський, 277

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК"Лінк Телеком", 39605, Полтавська область, м.Кременчук, вул. Жовтнева, буд.1 кім. 135

про стягнення 107808 грн.22 коп. (вх. канцелярії суду №8348 від 04.07.2017р.).

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з"явився

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК"Лінк Телеком" 98 180 грн.17 коп. за Договором №61 від 20.12.2016р.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

04.07.2017р. від позивача надійшла заява (вх.. канцелярії суду №8348) про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 107232,37 грн., пеню в розмірі 514,77 грн., 3% річних в розмірі 61,08 грн., а також штраф 10% в розмірі 1402 грн. та 91,14 грн. - 3% річних.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Тому, збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК.

Підпунктом 3.11 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Суд подане уточнення задовольняє частково в розмірі основного боргу 107232,37 грн., пені 514,77 грн. та 3 % річних в розмірі 61,08 грн.

Враховуючи недодержання позивачем вимог ст.. 58 ГПК України, суд відхиляє подане уточнення в частині стягнення штрафу 10% та інфляційних втрат.

08.07.2017р. від позивача надійшло заперечення на відзив.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позовну заяву (вхід. №8349 від 04.07.2017року) посилається на те, що відповідач листом за №1278 від 28.03.2017року прохав позивача надати технічні умови на розміщення волоконно-оптичного кабелю спільним підвішуванням на опорах в м. Кременчуці та Кременчуцькому районі, однак ніяких технічних умов не отримав, а тому не мав технічної можливості користуватися опорами позивача; згідно підписаного протоколу розбіжностей до договору власник ПЛ щомісячно надає власнику ТКМ та/або ЕМ підписаний акт надання послуг за попередній місяць, однак жодного акту приймання послуг позивачем не надано. Таким чином, відповідач посилається на те, що він фактично не користувався опорами позивача, а позивач не надав суду жодного документу, який підтверджує виконання сторонами умов укладеного договору та фактичне надання послуг відповідачу, за які він повинен був сплачувати кошти.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, поважності причини неявки не повідомив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення в матеріалах справи).

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, суд не оцінює неявку представника відповідача у судове засідання як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

20.12.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія "Лінк Телеком" 20 грудня 2016 року було укладено Договір №61 про тимчасове використання місць на опорах ПЛ - 0,22 -0,38-6-10 кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору ПАТ "Полтаваобленерго", як Власник надає право Власнику телекомунікаційних мереж та/або електричних мереж (далі - ТКМ та/або ЕМ), яким є ТОВ "ТК "Лінк Телеком" використовувати місця на опорах ПЛ - 0,22 - 0,38 - 6 -10 кВ для розміщення на них ТКМ (телекомунікаційні мережі) та/або ЕМ (електричні мережі), що належать їм на праві власності чи користування. Перелік та адреса опор наведені в Додатку № 1 до договору від 01.12.2015 p., який є невід'ємною частиною Договору.

У відповідності до п. 3.1.6. Договору Власник ТКМ та/або ЕМ зобов'язаний оплачувати вартість послуг в порядку і в строки, передбачені Договором.

Позивач свої зобовязання по Договору виконав в повному обсязі, що підтверджується актом від 20.12.2016 року №61 про розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення ТКМ та/або ЕМ.

Пунктом 2.1. Договору Сторони узгодили вартість послуг, яка складала 7010,88 грн. з ПДВ на місяць.

ТОВ "ТК "Лінк Телеком", у відповідності до п. 2.4. Договору розрахунки по Договору проводить щомісячно у формі попередньої оплати, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ПАТ "Полтаваобленерго" в розмірі, що встановлений в п. 2.1. Договору, не пізніше 25 числа місяця, що передує тому, за який здійснюється оплата.

Відповідач свої зобов»язання за Договором щодо оплати не виконав.

Станом на момент розгляду справи в суді, за розрахунком позивача, за відповідачем значиться основна заборгованість в розмірі 107232,37 грн. за рахунками №90702076, №90708078, №90702080, №90702082, №90702085, №90702087, №90702091, №90702095, №90702099, №90702100 від 23.02.2017року; рахунками № №90703501, №90703502, №90703504 від 01.03.2017року; рахунком №90709961 від 04.04.2017р. та рахунком №90709932 від 04.04.2017р., що згідно поштового повідомлення не отриманий «за закінченням терміну зберігання».

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

За п.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір є договором про надання послуг. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з п. 1 ст. 903 Цивільного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасної оплати отриманих послуг, будь-яких доказів такої оплати матеріали справи не містять.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, з посиланням на те, що ним не здійснювалося фактичне користування опорами в спірному періоді є необґрунтованим, оскільки відповідно до п.1.3. договору, факт надання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ підтверджується Актом розміщення ТКМ та/або ЕМ та узгодження договірної ціни, який є Додатком №1 до договору. Відповідний акт підписаний сторонами без зауважень (а.с. 10).

Відповідач не посилається на будь-які докази, які б свідчили про те, що надані йому відповідно до акту розміщення від 20.12.2016року (Додаток №1 до договору) місця на опорах за адресами, вказаними в цьому акті, фактично ним не використовувалися в спірному періоді.

Листом від 01.03.2017, 04.04.2017, 05.05.2017р. (а.с.19-24) акти наданих послуг за спірний період разом з рахунками на оплату були направлені позивачем на адресу відповідача, підписані екземпляри яких відповідачем повернуті не були. Пунктом 2.3. договору передбачено, що нарахування плати за послуги починається з дати, зазначеної у п.7.1 Договору, тобто з 01.02.2016року. Таким чином, виникнення у відповідача зобов'язання по оплаті за надані послуги відповідно до умов договору не ставиться в залежність від будь-яких інших обставин.

За змістом п. 3.1.2 договору, обов"язок розроблення та погодження проектної документації покладено на власника ТКМ та/або ЕМ, тобто на відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що лист від 28.03.2017року (вих.№1278), на який посилається у відзиві відповідач не містять в собі посилання на те, що він стосуються саме виконання умов договору №61 про тимчасове використання місць на опорах ПЛ-0,22-0,38-6-10кВ для розміщення на них ТКМ та/або ЕМ від 20.12.2016 року.

Таким чином, вимоги про стягнення основної заборгованості за Договором судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати послуг, передбаченого п. 2.3. Договору, власник ТКМ та/або ЕМ сплачує власнику ПЛ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв'язку із порушенням відповідачем зобов»язання за договором щодо оплати отриманих послуг, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 514,77 грн. пені (за загальний період з 26.04.2017 року по 02.07.2017 року).

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

На підставі ст.625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 61,08 грн. 3% річних за загальний період з 26.04.2017 року по 02.07.2017 року за зобов'язаннями за квітень, травень 2017 року (окремо по кожному рахунку).

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов"язання, вимоги про стягнення пені та 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки їх розмір та період нарахування є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону та Договору.

Перевірка правильності розрахунку позивача проводилася за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон".

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов"язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов"язань з оплати вартості отриманих послуг.

Факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань підтверджений матеріалами справи і не спростований належними доказами відповідачем, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, господарський суд покладає на нього витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн. згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія "Лінк Телеком" (39600, м. Кременчук, вул. Жовтнева, 1, кімната 135, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5) в особі Велико-Кохнівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (39628, м. Кременчук, проспект Полтавський, 277; ; р/р 5001, ПАТ "ТАСКОМБАНК") заборгованість в розмірі 107808 грн.22 коп. з яких 107 232,37 грн. основний борг, 514,77 грн. - пені, 61,08 грн. 3% річних, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.08.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.