ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 914/2861/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Львівської області 14.12.2016 Львівського апеляційного господарського суду 04.04.2017
у справі№ 914/2861/16
Господарського судуЛьвівської області
за позовомФермерського господарства Бурки Віталія Володимировича
до1. Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 2. Державної казначейської служби України
простягнення моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з'явився;
- відповідачів 1. повідомлений, але не з'явився; 2. повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

06.11.2016 Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.12.2016 у справі № 914/2861/16 (суддя Галамай О.З.) у позові відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 у справі № 914/2861/16 залучено до участі у справі відповідачем-2 Державну казначейську службу України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 914/2861/16 (колегія суддів у складі: Бонк Т.Б. - головуючий суддя, судді Бойко С.М., Кравчук Н.М.) рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2016 у справі № 914/2861/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 914/2861/16.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення із Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2013 у справі № 813/3822/13-а визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 21.03.2013 ВП № 37030953; зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області здійснити всі заходи для виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2012 у справі № 2а-6888/12/1370; зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області надати обґрунтовану відповідь Фермерському господарству Бурки В.В. на звернення за вих. № 172 від 09.04.2013. Відтак, на думку позивача, даною постановою встановлено незаконність дій Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області при виконанні постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2012 у справі № 2а-6888/12/1370 та при розгляді звернення Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича вих. № 172 від 09.04.2013, отже, у позивача на підставі норм ст. 56 Конституції України виникло право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди з урахуванням такого.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України:

- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав;

- моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів

Згідно із п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з встановлених судовими інстанціями фактичних даних, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, внаслідок дій відповідача, та не доведено наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди, отже, в даному разі відсутні передбачені законом підстави для стягнення такої шкоди.

Щодо твердження скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме, що даний спір не підвідомчий господарським судам і провадження у справі у зв'язку з цим підлягає припиненню, то колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки у позові заявлено лише вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднується з вимогою вирішити публічно-правовий, за своїм суб'єктним складом спір підпадає під дію ст. 1 ГПК України, то такий спір є підвідомчий господарському суду.

Водночас всі інші доводи касаційної скарги стосуються оцінки доказів, які вже були предметом дослідження попередніми судовими інстанціями, та правильності встановлення ними фактичних обставин справи. Проте, згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Відтак, відповідні доводи, перевірка яких перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, не можуть бути підставою для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 14.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 914/2861/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ