ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2017 р. Справа № 911/1831/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Арсів

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Рітейл Вест

про стягнення 14334,35грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №2/2017 від 20.06.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 16.05.2017).

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Арсів (далі ТОВ Арсів) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Рітейл Вест (далі ДП Рітейл Вест) про стягнення 14334,35грн у т.ч.:

- 13019,42грн основна заборгованість;

- 1100,93грн збитки від інфляції за період з 13.10.2016 по 09.06.2017;

- 214,00грн проценти за період з 13.10.2016 по 09.06.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки №РВ020776 від 17.01.2014, частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ Рітейл Вест у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи, що 04.07.2017 ним здійснена оплата за поставлений товар в сумі 2 000,00грн. Окрім того, накладні надані в підтвердження поставки товару містить недоліки і не може бути належним та допустимим доказом первинного документу, який підтверджує поставку позивачем товару.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.01.2014 між ТОВ Арсів (далі постачальник) та ДП Рітейл Вест (далі покупець) укладено договір №РВ020776 (далі договір).

Таким чином, укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін у справі господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, постачальник зобовязується поставити товар, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікаціях (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, товар поставляється постачальником у відповідності з замовленнями покупця по асортименту, кількості та цінами в строк визначений у замовлені.

Згідно п. 5.1 договору, перехід права власності від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами погодженими сторонами у специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати на більше двох знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ) (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.8 договору, загальна сума договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Як визначено п. 7.9 договору, оплата за товар здійснюється в національній валюті України в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 80 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому, сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше 500,00грн з кожного магазину.

Згідно п. 10.1 договору, вказаний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору, у період з 25.07.2016 по 24.10.2016 позивачем поставлявся відповідачу товар, що підтверджується товарно-транспортними накладними.

Відповідачем часково оплачено поставлений товар, що не заперечується сторонами під час розгляду справи та підверджується актом звірняння розрахунків, відповідно до якого станом на 30.04.2017 заборгованість відпоідача перед позивачем становить 13 019,42грн.

При зверненні до суду, позивач вказував, що неоплаченою на день звернення до суду залишилась частина товару на суму 13 019,42грн.

Проте, відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано, що ним 03.07.2017 (після порушення провадження у даній справі) сплачено 2000,00грн, що підверджується платіжним дорученням №101043692 від 03.07.2017.

За вказаних обставин, суд вважає, що в частині стягнення 2000,00грн основного боргу провадження підлягає припиненню з огляду на таке.

У відповідності до п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідачем після подачі позовної заяви сплачено частину суми основного боргу, провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу підлягає припиненню у звязку з відсутністю предмету спору в частині стягнення 2000,00грн основного боргу

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 7.9 договору, сторонами змінено загальне правило встановивши, що оплата за товар здійснюється через 80 днів після його прийняття та підписання документів про передачу товару.

Судом не приймаються заперечення відповідача щодо того, що у товарно-транспортних накладних не зазначено посадову особу, що здійснила приймання товару та не вказано чи уповноважена така особа приймати товар, з огляду на таке.

По-перше така інформація мала б заповнюватись самим відповідачем, по-друге вказані відповідачем недоліки в заповнені накладних містяться в усіх накладних, що долучені до матеріалів справи, проте, відповідачем здійснювалась оплата за такими накладними.

Крім того, на накладних міститься відтиск печатки відповідача.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими в частині стягнення з відповідача 11 019,42грн, з урахуванням припинення провадження в частині стягнення 2000,00грн.

Окрім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 214,00грн 3% річних за період з 13.10.2016 по 09.06.2017 та 1100,93грн втрат від інфляції за період з 13.10.2016 по 09.06.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем оплати поставленого товару.

За розрахунком суду, розмір 3% річних складає 149,07грн, а втрат від інфляції 1066,61.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 64,93грн 3% річних та 34,32грн втрат від інфляції в задоволенні позову суд відмовляє.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме в розмірі 1588,80грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині стягнення 2000,00грн основного боргу.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства РІТЕЙЛ Вест на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Арсів 11 019,42грн основної заборгованості, 149,07грн 3% річних, 1066,61грн втрат від інфляції, а також 1588,80грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

4. В частині стягнення 64,93грн 3% річних та 34,32грн втрат від інфляції в задоволенні позову відмовити

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 16.08.2017

Суддя С.І. Чонгова