РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2017Справа №910/15112/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" про стягнення 125 550,00 грн. курсової різниці, за участю представників позивача - Мельниченка О.В., довіреність №б/н від 12.09.2016 року, відповідача 1 - Сєрова Є.І., довіреність №10-481 від 02.08.2016 року, відповідача 2 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка подана суду 26.09.2016 року) про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 80 682,59 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 2 148 577,37 грн.; стягнення солідарно з ПАТ "Укрнафта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" як поручителя 10 000 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 266 300 грн., а всього 2 414 877,37 грн. через неналежне виконання останніми умов договору поставки (Контракту № 309/2013 від 11.12.2013 року) та договору поруки №01-08-2014/2 від 01.08.2014 року щодо повернення попередньої оплати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року (суддя Марченко О.В.) позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Укрнафта" 1 679 910 грн. 62 коп. курсової різниці; стягнуто солідарно з ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "Транспортні автоматизовані системи" 256 303 грн. 99 коп. курсової різниці; у задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року (судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В., Чорна Л.В.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.05.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 року та рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2017 року справу №910/15112/16 передано на розгляд судді Чебикіній С.О. Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 21.06.2017 року.

21.06.2017 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/2757/17.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, про що виносить ухвалу.

У п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 3 і 4 ст. 35 ГПК України). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи викладене, вирішення господарським судом міста Києва справи №910/2757/17 не є перешкодою для встановлення всіх істотних обставин у даній справі у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України. В той же час необґрунтоване зупинення провадження у справі порушує право сторін на розгляд справи упродовж розумного строку. За таких обставин, в задоволенні вищевказаного клопотання про зупинення провадження у справі судом відмовлено за безпідставністю.

26.06.2017 року відповідачем-1 через канцелярію суду надано клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з арбітражним застереженням, що міститься у пункті 7.2. Контракту.

В силу приписів частини 2 ст. 124 Конституції України здійснюючи правосуддя суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, а отже наявність арбітражного застереження у договорі не позбавляє суб'єктів господарювання права на розгляд і вирішення спору саме господарським судом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду міста Києва у справі №910/15376/15 від 15.03.2016 року.

Враховуючи вищевикладене в задоволенні клопотання відповідача-1 про припинення провадження судом відмовлено за безпідставністю.

25.07.2017 року позивачем через канцелярію суду надані письмові пояснення у справі.

09.08.2017 представником позивача в судовому засіданні надано обґрунтований розрахунок позовних вимог.

Представник відповідача-2 в судове засідання 09.08.2017 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача-2 не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача-2.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 80 682,59 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 2 148 577,37 грн.; стягнення солідарно з ПАТ "Укрнафта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" як поручителя 10 000 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 266 300 грн., а всього 2 414 877,37 грн. через неналежне виконання останніми умов договору поставки (Контракту № 309/2013 від 11.12.2013 року) та договору поруки №01-08-2014/2 від 01.08.2014 року щодо повернення попередньої оплати.

Позов мотивовано тим, що:

- 20.10.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «Индустрия Ферросплавов» і позивачем було укладено договір про уступку права вимоги № 20/10/2014-2 (далі - Договір від 20.10.2014), за умовами якого ТОВ «Інтербізнесконсалт» отримало право вимоги за контрактом від 11.12.2013 №309/2013 (далі - Контракт) до ПАТ «Укрнафта» і договором поруки № 01-08-2014/2 (далі - Договір поруки);

- рішенням господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі №910/15376/15 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 177 950 доларів США, що еквівалентно 3 745 847,50 грн. заборгованості; стягнуто солідарно з ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ТАС» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 10 000 доларів США, що еквівалентно 210 500 грн. заборгованості, 70 630,41 грн. витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн. витрат на послуги адвоката;

- постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 зі справи № 910/15376/15 пункт 2 резолютивної частини рішення від 17.08.2015 викладено у такій редакції: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; код ЄДРПОУ 36185,31 грн., що еквівалентно 6323183,06 російських рублів - заборгованості»;

- 13.11.2015 господарським судом міста Києва було видано наказ на виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 зі справи № 910/15376/15 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 3 745 847,50 грн.;

- 18.11.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відділ) було відкрито виконавче провадження ВП № 49384823 з виконання вказаного наказу;

- Відділом було примусово виконано рішення суду таким чином: 751 303,60 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 15.12.2015 року та 2 994 543,90 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 13.01.2016 року, що підтверджується банківськими виписками;

З огляду на те, що позивачем було отримано грошові кошти у гривні у загальному розмірі 3 745 847,50 грн., що еквівалентно 90 682,59 доларів США, а не 187 950,00 доларів США, які на думку позивача відповідач-1 повинен був сплатити позивачу, позивач просить стягнути 90 682,59 доларів США (що еквівалентно 2 148 577,37 грн.) курсової різниці між сумою яку він мав отримати (187 950,00 доларів США) та фактично отриманою ним сумою (90 682,59 доларів США).

Судом встановлено, що 11.12.2015 між ТОВ «Индустрия Ферросплавов» (покупець) та ПАТ «Укрнафта» (постачальник) було укладено контракт, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити феросплави (далі - товар) на умовах, у кількості та строки, зазначені в додатках (специфікаціях) до контракту (далі - додатки), які є невід'ємною його частиною (пункт 1.1 контракту).

Ціни на товар встановлюються в доларах США на базисних умовах поставки «DAF» кордон України згідно з Інкотермс у редакції 2000 року та вказані в додатках до Контракту (пункт 2.1 контракту).

Загальна вартість контракту дорівнює сумі вартостей товару за додатками. Загальна вартість контракту на момент його укладення складає 6 200 000 доларів США (пункт 2.3 Контракту).

Датою поставки вважається дата календарного штемпеля залізничної станції переходу на кордоні України, зазначена на залізничній накладній відповідно до пункту 3.1 контракту. Датою переходу права власності на товар на всіх умовах, передбачених контрактом, вважається дата перетину кордону України, що підтверджується відповідними документами. Ризики переходять у відповідності із правилами «Інкотермс-2000» (пункт 3.4 контракту).

Після попереднього узгодження та надходження повідомлення постачальника про готовність товару до відвантаження покупець робить попередню оплату на 100% вартості узгодженої партії товару до відвантаження за 2 дні до початку відвантаження. Покупець робить передоплату товару в російських рублях за курсом Центрального банку Російської Федерації, що діє на дату платежу, на рахунок постачальника (пункт 4.1 контракту).

Датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника (пункт 4.2 контракту).

Оплата товару здійснюється банківським переказом шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого ним рахунку (пункт 4.3 контракту).

Відвантаження товару зі станції відправлення здійснюється за наявності рознарядки покупця щодо заповнення транспортних документів протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту зарахування передоплати на рахунок постачальника на суму зарахованої передплати (пункт 4.5 контракту.

У разі непоставки товару на суму отриманої передплати, постачальник гарантує повернення даної суми покупцеві на його поточний рахунок не пізніше 60-го дня від дати останньої здійсненої передплати за контрактом та надання відповідної письмової вимоги покупця (пункт 4.9 контракту).

Контракт вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за контрактом (пункт 9.2 контракту).

01.08.2014 року між ТОВ «Индустрия Ферросплавов» (кредитор) та ТОВ «ТАС» (поручитель) було укладено договір поруки №01-08-2014/2 (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ПАТ «Укрнафта», які виникли згідно з Контрактом, у тому числі з відшкодування основного боргу, з прострочення зобов'язань, з невиконання зобов'язань, з оплати 3 % річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, з оплати неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди (пункт 1.1 договору поруки).

Згідно п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань боржника за контрактом і відповідно до пункту 1.1 договору поруки в сумі, рівній 10 000 доларів США.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 договору поруки у разі порушення боржником зобов'язань перед кредитором за контрактом, поручитель зобов'язується виконати за боржника зобов'язання на умовах, у порядку та в строки, визначені в контракті та договорі поруки.

В п. 6.1 договору поруки вказано, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

20.10.2014 року між ТОВ «Индустрия Ферросплавов» (цедент) і ТОВ «Інтербізнесконсалт» (цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги №20/10/2014-2, за умовами якого цедент передає належне йому право вимоги у повному обсязі згідно з Контрактом, який був укладений цедентом і ПАТ «Укрнафта» (боржник), і згідно з Договором поруки, укладеним цедентом і ТОВ «ТАС» (поручитель), у тому числі належного виконання боржником і поручителем зобов'язань з відшкодування боргу у сумі 187 950 доларів США, зі сплати 3% річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, зі сплати неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди, а також щодо розірвання контракту та договору поруки, а цесіонарий приймає право вимоги, належне цедентові за контрактом та договором поруки (п. 1.1. договору відступлення).

Згідно п. 5.1. договору відступлення він вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором від 20.10.2014 року.

В провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа №910/15376/15

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі №910/15376/15 за позовом ТОВ «Інтербізнесконсалт» до ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ТАС» про стягнення 194 468,43 доларів США, що еквівалентно 4 093 560,45 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 177 950 доларів США, що еквівалентно 3 745 847,50 грн. заборгованості; стягнуто солідарно з ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «ТАС» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 10 000 доларів США, що еквівалентно 210 500 грн. заборгованості, 70 630,41 грн. витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн. витрат на послуги адвоката.

13.11.2015 господарським судом міста Києва було видано наказ на виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі № 910/15376/15 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 3 745 847,50 грн.

18.11.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 49384823 з виконання вказаного наказу.

У зв'язку із невиконанням боржником наказу від 13.11.2015 зі справи №910/15376/15 добровільно, Відділом було примусово виконано рішення суду таким чином:

- 751 303,60 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 15.12.2015, що підтверджується банківською випискою;

- 2 994 543,90 грн. було стягнуто з боржника на користь стягувача 13.01.2016, що підтверджується банківською випискою.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.01.2016 ВП № 49384823 було закінчено виконавче провадження з виконання наказу від 13.11.2015 № 910/15376/15 у зв'язку із стягненням боргу у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" було задоволено частково. Пункт 2 резолютивної частини рішення від 17.08.2015 викладено у такій редакції: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Нестерівський, 3-5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 47; код ЄДРПОУ 36185,31 грн., що еквівалентно 6323183,06 російських рублів - заборгованості». В іншій частині постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2015 у справі № 910/15376/15 залишено без змін.

Крім того, у вищевказаній постанові судом встановлено, що покупцем (позивачем) здійснена попередня оплата товару на суму 6323183,06 російських рублів та чітко зазначено, що вимога про повернення попередньої оплати, заснована на положеннях частини 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, складовою якої є ціна позову, що визначається у валюті, в якій здійснена попередня оплата, тобто російських рублях. А тому незалежно від визначення Контрактом ціни товару, що підлягає до поставки у еквіваленті долара США, розрахунок ціни позову у доларах США є помилковим.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як було вище вказано, у постанові від 15.03.2016 у справі № 910/15376/15 Вищий господарський суд України здійснив перерахунок суми попередньої оплати, яка підлягала стягненню з відповідача-1 на користь позивача з у урахуванням дати подання позову, а саме при еквіваленті російського рубля до гривні України: 3,8809 грн. за 10 рублів. Як вбачаться з офіційного сайту Міністерства фінансів України станом на день зарахування коштів на рахунок позивача, а саме на 13.01.2016 року (при надходженні коштів у сумі 2994543,90грн. на рахунок позивача) еквівалент російського рубля до гривні України становив 3,0373 грн. за 10 рублів, що свідчить про знецінення російського рубля по відношенню до національної валюти, а тому відсутні будь-які підстави для додаткового стягнення курсової різниці з відповідача-1.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України), тобто, настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, пов'язане з наявністю складу правопорушення, що включає в себе: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

В позові в частині відшкодування позивачу 90 682,59 долара США упущеної вигоди слід відмовити, оскільки вимоги позивача обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку від конвертації валюти та позивачем не надано доказів того, що він мав намір конвертувати російські рублі сплачені відповідачу-1 по контракту в долари США та не надано точних даних, які б безспірно підтверджували реальну можливість отримання вказаної позивачем грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, в позові в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (відповідача-1) 80 682,59 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 2 148 577,37 грн. слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення солідарно з ПАТ "Укрнафта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" як поручителя 10 000 доларів США курсової різниці, що еквівалентно 266 300 грн., через неналежне виконання останніми умов договору поставки (Контракту № 309/2013 від 11.12.2013 року) та договору поруки №01-08-2014/2 від 01.08.2014 року щодо повернення попередньої оплати, слід зазначити, що згідно п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ПАТ «Укрнафта», які виникли згідно з контрактом, у тому числі з відшкодування основного боргу, з прострочення зобов'язань, з невиконання зобов'язань, з оплати 3 % річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, з оплати неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди в сумі, рівній 10 000 доларів США. Вказане свідчить про те, що зобов'язання про сплату курсової різниці сторонами у вказаному договорі поруки не передбачено. Окрім того, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з боржника (відповідача-1) та поручителя (відповідача-2) 10 000 доларів США курсової різниці є похідними від вимог про стягнення з боржника (відповідача-1) 80 682,59 доларів США курсової різниці через неналежне виконання останнім умов договору контракту № 309/2013 від 11.12.2013 року щодо своєчасного повернення попередньої оплати, а тому оскільки в позові в частині стягнення з боржника (відповідача-1) 80 682,59 доларів США курсової різниці судом відмовляється, то в похідній позовній вимозі в частині солідарного стягнення з боржника та поручителя 10 000 доларів США курсової різниці також слід відмовити з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, правові підстави для стягнення на користь позивача з відповідачів 90 682,59 доларів США (що еквівалентно 2 414 877,37 грн.) курсової різниці відсутні, а тому в позові слід відмовити.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.08.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна