ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р.Справа № 922/2102/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"
до ТОВ "Маркет-Матс", м. Харків
про стягнення коштів
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної компанії Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальність Маркет-Матс про стягнення 16 003 512,24 грн., з яких 14 680 000,00 грн. інфляційні втрати та 1 323 512, 24 грн. 3 % річних. Судовий збір позивач просить покласти на відповідача.

Представники позивача та відповідача в судове засідання з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань по поверненню грошових коштів (авансового платежу) в сумі 20 000 000,00 грн. у звязку із розірванням договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012 в розмірі , що обумовлює на думку позивача обов'язок відповідача по сплаті на користь позивача у відповідності до положень ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих за період прострочення з 29.08.2014 по 11.11.2016.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що обов'язок повернути в повному обсязі отримані суми внаслідок припинення підстави набуття таких сум (в даному випадку в наслідок розірвання договору) не є грошовим зобов'язанням.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22.03.2012 між Дочірнім підприємством Державної компанії Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш (комісіонер) та Товариством з обмеженою відповідальність Маркет-Матс (комітент) укладено договір комісії №3/32-1Д (далі по тексту договір, договір комісії).

Відповідно до умов п. 1.1 договору комітент доручає комісіонеру, а комісіонер приймає на себе зобовязання по за комісійну винагороду укласти на умовах цього договору та виконати від свого імені в інтересах комітента та за його рахунок, контракт з інозамовником, талі покупець, на експортну поставку стаціонарних комплексних тренажерів пілоту літака Л-39С, індекс ТСК-Л39, надалі вироби, за ціною, термінами та умовами постачання відповідно до умов цього договору та додатку № 1 до нього, що складає його невідємну частиною.

Додатком №1 до договору комісії передбачено специфікацію виробів, а саме: стаціонарний комплексний тренажер пілота літака Л-39С, індекс ТКС-Л39, АЯЛА.461963.007 ТУ в кількості 2 штуки, ціною - 8 346 374,57 доларів США.

Згідно із п. 3.3 договору комісії, строк постачання виробів складає 6 місяців з моменту надходження попередньої оплати в розмірі 30% вартості виробів.

У відповідності до п.4.2 договору комісії загальна сума цього договору визначається в доларах США та зазначається у додатку № 1 до нього.

На виконання умов договору комісії 23.03.2012 між ДП ДК "Укрспецекспорт" - Державною госпрозрахунковою зовнішньоторговельною та інвестиційною фірмою "Укрінмаш" (продавець) та компанією "Milimex Trade Co. Limited" (покупець) укладено Контракт №3/25-1К, відповідно до п. 1.1 якого, покупець купує, а продавець продає стаціонарні комплексні тренажери пілота літака Л-39С, індекс ТКС-Л39.

Пунктом 2.3 Контракту передбачено його загальну суму, що становить 8 346 374,57 доларів США.

Відповідно до п.5.1 Договору комісії, комісіонер зобов'язався передбачити в Контракті з покупцем наступні умови оплати:

- 30% загальної суми Контракту покупець оплачує в якості передоплати прямим перерахуванням коштів на рахунок Комісіонера в строк не більше 10 днів з моменту набуття Контрактом чинності (п.5.1.1);

- 70% загальної суми Контракту покупець сплачує прямим перерахуванням коштів на рахунок комісіонера в строк не більше 5 днів з моменту повідомлення про готовність виробу до поставки (п.4.1.1 та п.4.1.2 Контракту).

Пунктом 5.7 Договору комісії сторони погодили, що у разі затримки надходження коштів від покупця згідно із умовами та термінами, зазначеними у п. 5.1.1 договору комісії, за згодою сторін, комісіонер може здійснити перерахування на рахунок комітента обумовленої сторонами суми у гривнях. Перерахування буде здійснюватись за курсом НБУ на дату оплати. В подальшому доларовий еквівалент перерахованих коштів утримується із валютної виручки, що надійде від покупця на рахунок комісіонера на користь комітента з наступним продажем на Міжбанківському валютному ринку України. При перерахуванні комісіонером коштів в платіжному дорученні має бути вказано: "Перерахування коштів в гривні без ПДВ".

06.04.2012 сторонами договору комісії укладено додаткову угоду №1 до договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012.

Пунктом 1.1 зазначеної додаткової угоди передбачено, що у зв'язку із затримкою надходження коштів від покупця та на підставі пункту 5.7 Договору комісії, комісіонер перерахує комітенту на умовах делькредере (п.3 ст. 1016, глава 69 ЦК України) 2 503 912,37 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 06.04.2012 (7,9875 гривень за долар США).

На виконання п.1.1 додаткової угоди №1 до Договору комісії, 06.04.2012 позивачем-2 перераховано на рахунок ТОВ "Маркет-Матс" 20 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №663 від 06.04.2012.

27.09.2012 сторонами договору комісії укладено додаткову угоду №2 до договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012, пунктом 1.1 якої передбачено, що строк постачання виробів - 9 місяців з моменту надходження попередньої оплати в розмірі 30% вартості виробів.й

09.01.2013 сторонами Контракту укладено Додаткову угоду №1 до Контракту №3/25-1К від 23.03.2012, у пункті першому якої передбачено, що у зв'язку з неможливістю продавця поставити вироби у визначений Контрактом строк, сторони домовились розірвати Контракт від 23.03.2012 за №3/25-1К з моменту підписання даної угоди та скріплення її печатками сторін.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач звернувся до ТОВ "Маркет-Матс" листом №27/5-236 від 10.01.2013, в якому повідомив, що внаслідок прострочення ТОВ "Маркет-Матс" терміну поставки, іноземний замовник відмовився від придбання виробів, передбачених Договором комісії та Контрактом, у зв'язку з чим, запропоновано останньому припинити подальші дії, пов'язані з підготовкою виробів до поставки, уклавши відповідну додаткову угоду №3 до договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012.

Зазначеної Додаткової угоди №3 до Договору комісії ТОВ "Маркет-Матс" не підписало, а у відповідь повідомило позивача листом №11/01-1 від 11.01.2013, що враховуючи незабезпечення останнім надання покупцем необхідних даних та відомостей, а також понесення комітентом витрат на виготовлення виробів, у позивача виникла заборгованість перед ТОВ "Маркет-Матс" в розмірі 8 245 239,21 грн.

В зв'язку з вищенаведеним, заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Державного концерну Укоборонпром, Дочірного підприємства Державної компанії Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш, звернувся до суду з позовом про розірвання договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012, повернення перерахованих коштів в сумі 20 000 000,00 грн., 4670007 грн. - комісійної винагороди та 146191 грн. - додаткової плати.

ТОВ "Маркет-Матс" в свою чергу, посилаючись на готовність виробів до поставки, подало зустрічний позов про зобов'язання позивача 2 виконати умови договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012, а саме: прийняти виготовлені ТОВ "Маркет-Матс" на комісію вироби.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.05.2014 у справі №914/883/14 вирішено: у задоволенні первісного позову - відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити , зобов'язати Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державну госпрозрахункову зовнішньоторговельну та інвестиційну фірма «Укрінмаш» виконати умови Договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012 року, а саме прийняти виготовлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Матс» на комісію Вироби, що передбачені цим Договором.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2014 у справі №914/883/14 вирішено: апеляційну скаргу Старшого прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та апеляційну скаргу Державного концерну "Укроборонпром" задовольнити частково:

- рішення господарського суду Львівської області від 20.05.2014 року по справі №914/883/14 скасовано частково;

- прийнято нове рішення, яким первісний позов Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі: Державного концерну "Укроборонпром" та Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" задовольнити частково.

- розірвано договір комісії від 22.03.2012 №3/32-1Д, укладений між Дочірнім підприємством Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркет-Матс»;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-Матс" на користь Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми "Укрінмаш" - 20 000 000 грн.;

- у задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено; у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 вирішено з постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2014 у справі №914/883/14 залишити без змін.

Скасовуючи рішення першої інстанції, Львівський апеляційний господарський суд, з яким погодилася і касаційна інстанція, встановивши наведені вище обставини керувались тим, що на виконання наведених умов договору комісії та додаткової угоди №1 до нього 06.04.2012 року комісіонер - Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш перерахувала ТОВ «Маркет-Матс» 20 000 000,00 грн., що є саме авансовим платежем.

Також, наведеними судами встановлено, що згідно п. 5.8 договору комісії у разі, якщо цей договір не буде виконаний з вини комітента, останній зобов'язаний повернути авансовий платіж комісіонеру на протязі 10 банківських днів після письмової вимоги комісіонера.

Отже, враховуючи наведене, кошти розмірі 20 000 000,00 грн., що сплачені 06.04.2012 позивачем на користь відповідача межах договору комісії в розмірі є авансом.

Позивач звертався до ТОВ "Маркет-Матс" з вимогою повернути кошти листом від 05.02.2013 та претензією від 08.11.2013

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього у відповідності до ст. 625 ЦК України 16 003 512,24 грн., з яких 14 680 000,00 грн. інфляційні втрати та 1 323 512, 24 грн. 3 % річних. за період прострочення з 28.08.2014 (дата розірвання договору) по 11.11.2016 (дата отримання позивачем повернутих коштів).

Частинами 2 та 4 ст. 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору.

Як встановлено судом, в п. 5.8. договору комісії сторонами було погоджено, що при розірванні договору з вини комітента він зобовязаний повернути комісіонеру сплачений на виконання договору, авансовий платіж.

Укладений між сторонами договір був розірваний за рішенням суду, відповідно з моменту прийняття відповідного судового рішення (28.08.2014) зобов'язання сторін за договором припинилися.

Враховуючи п. 5.8. договору внаслідок розірвання договору позивач має право на повернення йому суми авансу сплаченої за договором, і такий аванс був повернутий, про що свідчить постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України № 48167506 від 18.11.2016 року..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі I "Загальні положення про зобов'язання" книга 5 ЦК України тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цьго Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

Згідно з п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої ст. 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Разом із тим, унормоване у договорі повернення відповідачем (кредитором у грошовому зобов'язанні в договорі комісії) суми, сплаченої позивачем (боржником у грошовому зобов'язанні в договорі) на виконання своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок розірвання останнього, не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченої суми авансу.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні, ст. 625 ЦК України, оскільки він є за своєю суттю відповідальністю за порушення зобов'язання, в даному випадку, як встановлено судом, за порушення відповідачем зобов'язання стосовно поставки стаціонарних комплексних тренажерів пілоту літака Л-39С, індекс ТСК-Л39, яке не є грошовим зобов'язання, що і потягло за собою розірвання договору.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).

Умовами договору розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до положень частини 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вже зазначалось вище, повернення авансу не є грошовим зобов'язанням, у зв'язку з цим доводи позивача про грошовість вказаного зобов'язання судом не приймаються.

Дана правова позиція також міститься у постанові Верховного суду України від 01.07.2015 (справа 910/14120/14).

Також, згідно п. 5.2 постанови Пленуму № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Оскільки, позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати на суму сплаченого авансу, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням процентів річних та інфляційних втрат не виник, і відповідно підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо грошовості зобов'язання по поверненню авансового платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із приписами ст. 33 ГПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Приписи ст. 34 ГПК України визначають, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене вище в сукупності позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1,2,33, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 07.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_3