ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017 року Справа № 904/5971/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Пархоменко Н.В.,

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: провідний юрисконсульт департаменту претензійно-позовної роботи Колодочка П.О., довіреність № 5220-К-О від 10.03.2017

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 у справі № 904/5971/17

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксон", м. Дніпро

про стягнення 162 321 634, 16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксон" про стягнення з цього товариства на свою користь заборгованості за кредитним договором № 2Д092Г від 18.05.2006 в розмірі 162 321 634, 16 грн., з яких заборгованість за кредитом у сумі 10 233 489, 32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 3 230 278, 24 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 859 018, 70 грн.; винагорода за користування кредитом згідно п. 4.7. договору у сумі 140 268 293, 89 грн.; 1 000, 00 грн. - штраф, фіксована частина; 7 729 554, 01 грн. - штраф, відсоток від суми позову. Позовні вимоги наведені з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, яка надійшла до господарського суду 05.07.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 у справі № 904/5971/17 (суддя Загинайко Т.В.) призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, на розгляд експерту поставлено наступні питання: 1) Чи підтверджується матеріалами справи заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Діксон" перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" по тілу кредиту у розмірі 10 233 489 грн. 32 коп. та по процентам за користування кредитом у розмірі 3 230 278 грн. 24 коп.?

2) Чи відповідає умовам укладеного Кредитного договору від 18.05.2006 № 2Д092Г (пункт 4.7) розмір нарахованої винагороди за користування кредитом?; провадження у справі зупинено.

Означена ухвала місцевого господарського суду в частині призначення у справі судової експертизи мотивована наданням позивачем відомостей по заборгованості та винагороді у вигляді таблиць, відсутністю розрахунків винагороди із застосуванням формули, наведеної в пункті 4.7 Кредитного договору від 18.05.2006 № 2Д092Г, значним періодом розрахунків, а відтак і необхідністю в отриманні роз'яснень, що потребують спеціальних знань. Ухвала в частині зупинення провадження у справі винесена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України у зв'язку з призначенням у справі судової експертизи.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом при винесенні ухвали обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, позивач просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на ті обставини, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано, що у наявних в матеріалах справи розрахунках заборгованості зазначена як сума наданих відповідачу грошових коштів, так і сума погашеного боргу, включаючи заборгованість по відсоткам, а також нарахування винагороди. Позивач надав також відповідні виписки по рахунках відповідача, у яких відображені як суми кредитних коштів по кредитному договору, так і суми погашення заборгованості. За доводами позивача, виписки по банківським рахункам є належними доказами надання банком кредитних коштів відповідачу, отримання і використання таких коштів відповідачем. Також, позивачем надані до суду платіжні доручення, якими підтверджується видача кредитних коштів. Позивач вважає, що місцевий господарський суд на підставі наявних у справі доказів та при подальшому розгляді цієї справи міг самостійно встановити наявність чи відсутність обставин, з якими позивач пов'язує необхідність стягнення заборгованості з відповідача. Окрім цього, позивач зазначає, що відсутність законодавчого закріплення можливості оскарження ухвали про призначення судової експертизи не є перешкодою для її перегляду в апеляційному порядку.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу поштового відправлення, яким останньому направлена копія ухвали апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її розгляду у судове засідання на 08.08.2017 (а.с. 224, т. 2). Відповідач не звертався до апеляційного господарського суду з клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги, про продовження строку розгляду апеляційної скарги.

За наведених вище обставин, а також враховуючи приписи ст. 102 ГПК України, відповідно до яких апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, неявка повноважного представника відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції, ненадання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у цій справі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів - Пархоменко Н.В., Верхогляд Т.А., розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 08.08.2017.

У судовому засіданні 08.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

При цьому Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина перша статті 79 Господарського процесуального кодексу України), і факультативний, необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (пункт 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи зі змісту частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України, необхідною передумовою для застосування такого необов'язкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Отже, таке право господарського суду, зокрема у випадку призначення судом судової експертизи, виникає лише у разі дійсної необхідності спеціальних знань, якими не володіє суд для встановлення фактів, що входять до предмету доказування.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною першою якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Із сукупності наведених норм вбачається, що зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Зазначене узгоджується з положеннями пунктів 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" з подальшими змінами і доповненнями.

Отже, зупиняючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен в обов'язковому порядку обґрунтувати необхідність призначення судової експертизи та навести підстави і мотиви такого призначення.

Натомість, суд першої інстанції при винесенні ухвали від 12.07.2017 про призначення у справі судової експертизи та про зупинення у зв'язку з цим провадження у справі зазначеного не врахував, а також не обґрунтував доцільність проведення такої експертизи. Мотиви призначення експертизи - надання позивачем відомостей по заборгованості та винагороді у вигляді таблиць, відсутність розрахунків винагороди із застосуванням формули, наведеної в пункті 4.7 Кредитного договору від 18.05.2006 №2Д092Г, значний період розрахунків безпідставно наведені судом у якості належних правових підстав для призначення судової експертизи та потреби у спеціальних знаннях.

Виходячи зі змісту ухвали суду від 12.07.2017 про призначення у справі судової експертизи, характеру поставлених перед експертом питань, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд не обґрунтував неможливість самостійного встановлення судом фактичних обставин при розгляді цієї справи за результатами оцінки наявних/витребуваних у справі доказів у їх сукупності.

Зазначені судом першої інстанції підстави для призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі не є перешкодою для розгляду справи по суті шляхом надання правової оцінки правовідносинам сторін, дослідження та аналізу первинних документів, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Зокрема, місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі не вказано, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку боргу за кредитним договором, і чому таку перевірку не може здійснити місцевий господарський суд.

Окрім цього, судом першої інстанції не вказано, в чому полягає складність у перевірці розрахунку заборгованості з урахуванням її складових.

Поставлені судом першої інстанції на вирішення судового експерта питання стосуються визначення дійсного розміру боргу відповідача, який виник у зв'язку з порушенням ним своїх зобов'язань за кредитним договором. Проте, порядок та строки повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди за користування кредитом, порядок притягнення позичальника до відповідальності за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користуванням кредитом сторони кредитного договору погодили в умовах кредитного договору.

За наведеного, винесені судом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов спірного кредитного договору та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договору у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (банківські виписки, меморіальні ордери та платіжні доручення, надані банком на підтвердження видачі та часткового погашення кредитної заборгованості, додаткові угоди до кредитного договору, розрахунок заборгованості, поданий позивачем тощо).

Окрім цього, відповідач має право надати контррозрахунок заявлених до стягнення сум.

В даному випадку зупинення провадження у справі пов'язано з призначенням судової експертизи, метою якої є не роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань, а перевірка правильності розрахунку заборгованості, що є обов'язком суду.

За наведеного вище, оскаржувану ухвалу про призначення судової експертизи не можна визнати обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права.

Як наслідок, необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, отже, ухвала суду в частині призначення судової експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною.

Таким чином, призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у зв'язку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акти - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною, зокрема, у постанові від 20.01.2009 у справі № 24/489 (щодо одноактної (нерозривної) процесуальної дії).

У зв'язку з вказаним вище скасування ухвали лише в частині зупинення провадження у справі не призведе до усунення обставин, що зумовили неможливість проведення судом першої інстанції процесуальних дій, - проведення експертною установою судової експертизи, та не відновить порушене право апелянта, за захистом якого він звернувся до суду.

Також, слід зазначити, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Враховуючи наведене, а також те, що обґрунтовані доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, зводяться виключно до недоцільності та безпідставності призначення судової експертизи, що зумовило зупинення провадження у справі, зважаючи на те, що однією з основних засад судочинства є законність (п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України), а завданням суду, який здійснює правосуддя на засадах верховенства права, - забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"), беручи до уваги повноваження суду апеляційної інстанції стосовно меж перегляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний господарський суд, діючи з метою забезпечення дієвого судового захисту всіх учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність одночасного скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду в частині зупинення провадження у цій справі та в частині призначення судової експертизи, яка зумовила зупинення провадження у справі.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку (пункт 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Переглядаючи оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду про призначення у справі судової експертизи та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі в апеляційному порядку, колегія суддів також враховує, що приписи ст. 106 ГПК України не містять заборони стосовно апеляційного оскарження ухвал господарського суду. Також, стаття 41 ГПК України, якою врегульовано питання призначення і проведення судової експертизи, не містить положень, які б встановлювали заборону на оскарження ухвал про призначення судової експертизи. Відсутність у Господарському процесуальному кодексі України прямих вказівок на можливість оскарження ухвал, які суттєво впливають на права та обов'язки учасників судового процесу, не може бути підставою для відмови у прийнятті судом апеляційної інстанції апеляційної скарги на такі ухвали, оформленої згідно з вимогами господарського процесуального законодавства, за відсутності прямої заборони в законі на їх оскарження. Ця відмова розглядається як порушення конституційного права на судовий захист, яке за ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, за наведеного вище, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу місцевого господарського суду від 12.07.2017, прийняту у цій справі, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду про зупинення провадження у справі та призначення у справі судової експертизи - скасуванню як така, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Судові витрати за подання апеляційної скарги, враховуючи положення п. 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з подальшими змінами і доповненнями, підлягають розподілу господарським судом Дніпропетровської області за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105-106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 у справі № 904/5971/17 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 у справі № 904/5971/17 скасувати.

Справу № 904/5971/17 передати до господарського суду Дніпропетровської області для її розгляду по суті.

Розподіл суми судового збору за подання апеляційної скарги здійснити господарському суду Дніпропетровської області за результатами розгляду справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 14.08.2017.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Т.А. Верхогляд