ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

31.07.2017 р. Справа № 907/453/17

За позовом Комунальної організації Київмедспецтранс, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Київагронафтотрейд, м. Ужгород

про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, а саме, повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп., та стягнення суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

представники:

Позивача ОСОБА_2, довіреність № 26-1 від 26.02.2014 року

Відповідача ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги

б/н від 14.07.2017 року

СУТЬ СПОРУ: Комунальною організацією Київмедспецтранс, м. Київ заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Київагронафтотрейд, м. Ужгород про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, а саме, повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп., та стягнення суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу.

У судовому засіданні 26.07.2017 року брали участь: від позивача ОСОБА_2, довіреність № 26-1 від 26.02.2014 року, від відповідача ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги б/н від 14.07.2017 року, ОСОБА_4, довіреність № 18/1 від 26.04.2017 року, ОСОБА_5, довіреність № 28 від 25.07.2017 року, оголошувалась перерва за згодою сторін відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 31.07.2017 року до 15 год. 00 хв.

Представник позивача в судовому засіданні 26.07.2017 року подав суду пояснення б/н, б/д (вх. № 02.3.1-11/8957/17 від 26.07.2017 року) щодо надісланого відповідачем на адресу позивача тексту мирової угоди у даній справі від 18.07.2017 року, за якою відповідач визнав наявність невиконаного перед позивачем зобовязання щодо повернення бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 32 літри та зобовязався передати його позивачеві у строк 2 дні від дня отримання відповідної заявки позивача, а також в якості альтернативи, визначено право позивача вимагати відшкодування бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 32 літри шляхом надсилання відповідної вимоги відповідачеві, який зобовязується її виконати протягом 5 банківських днів. Зокрема, зазначає, що така мирова угода позивачем не може бути підписана, оскільки не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та нормативних актів, що регулюють порядок зберігання та відпуску нафтопродуктів. Покликається на те, що дана мирова угода містить відомості про залишок неповернутого позивачеві бензину у кількості 32 літри, однак відповідач повинен повернути позивачеві 164 літри бензину без застосування вказаних ним природних втрат бензину, оскільки згідно Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України природні втрати нафтопродуктів зараховуються виключно на операційні витрати підприємства, що приймає, зберігає та відпускає нафтопродукти і такі втрати не покладаються на інших осіб, які передають на зберігання належні їм нафтопродукти або отримують зі зберігання такі нафтопродукти. На думку позивача, умова мирової угоди про повернення палива на вимогу у випадку, якщо позивач забезпечить на складі відвантаження палива наповнення цистерни для транспортування пального до міри повної місткості, унеможливлює її виконання в майбутньому. Крім того, представник позивача звертає увагу суду на те, що текст наведеної мирової угоди не містить порядку врегулювання спору в частині заявленої до стягнення суми штрафних санкцій.

Письмові пояснення з приводу неможливості покладення на позивача природніх втрат нафтопродуктів, з вирахуванням яких відповідачем обраховано залишок неповернутого позивачеві бензину у кількості 32 літри, позивачем подано в судовому засіданні 17.07.2017 року (письмові пояснення б/н від 11.07.2017 року, вх. № 02.3.1-11/8584/17 від 17.07.2017 року).

В судовому засіданні після оголошеної перерви представник позивача подав суду заяву б/н від 31.07.2017 року (вх. № 02.3.1-11/9115/17 від 31.07.2017 року) про припинення провадження у справі за однією позовною вимогою, а саме, за вимогою про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп. Заява обґрунтована посиланням на факт повернення відповідачем 28.07.2017 року 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5, з огляду на що предмет спору за даною позовною вимогою відсутній, а провадження у цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. Факт повернення відповідачем бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 літри підтверджується актом видачі зі зберігання № 31 від 28.07.2017 року, копія якого долучена позивачем до матеріалів заяви.

Решту позовних вимог, а саме, щодо стягнення суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу, представник позивача підтримав та наполягає на її задоволенні.

Поданими в судовому засіданні 31.07.2017 року поясненнями б/н від 31.07.2017 року (вх. № 02.3.1-11/9114/17 від 31.07.2017 року) представник позивача навів додаткові обґрунтування щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу. Зокрема, покликається на недоведеність твердження відповідача про те, що в деяких випадках у дні, які вказані позивачем у заявці, відповідач не міг повернути бензин позивачеві саме по причині ненадання останнім бензовозу, яким цей бензин повинен був перевозитись із місця зберігання. Наголошує, на тому, що оскільки умовами укладеного між сторонами договору не визначено порядку повернення товару зі зберігання, сторонами за взаємною згодою був погоджений та відпрацьований порядок повернення, за яким після подання позивачем заявки на повернення товару відповідальний працівник позивача напередодні дня фактичного відвантаження в телефонному порядку зверталась до уповноваженого представника відповідача за підтвердженням інформації про можливість повернення товару в строк, асортименті та кількості, що вказані у заявці, у відповідь на що відповідальним працівником відповідача повідомлялась інформація про адресу складу (нафтобази), з якої буде здійснюватися повернення товару, а також найменування товару та його кількість. Після отримання такої інформації відповідальний працівник позивача повідомляв про таку (інформацію) водія бензовоза, який їхав на склад, названий позивачем. З покликанням на вищевикладений порядок, представник позивача вказує, що саме через умисне невиконання відповідачем зобовязання визначити склад, з якого буде здійснюватися повернення товару, та повідомити про це позивача, 20.01.2017 року, 24.01.2017 року, 01.02.2017 року, 02.02.2017 року, 06.02.2017 року, 08.02.2017 року, 03.03.2017 року, 10.04.2017 року, 04.05.2017 року позивач не зміг виконати свого зобовязання направити бензовоз на склад відповідача для отримання товару. Невжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів, спрямованих на повернення товару позивачеві зі зберігання, має наслідком обовязок відповідача сплатити суму штрафу у розмірі 10% від вартості неповернутого товару, як цього вимагає п. 5.4. договору.

Також, поданим в судовому засіданні 31.07.2017 року клопотанням б/н від 31.07.2017 року (вх. № 02.3.1-11/9116/17 від 31.07.2017 року) представник позивача повідомив суд про допущення ним описки у поясненнях, поданих суду 17.07.2017 року, щодо помилкового зазначення відвантаження товару з міста Бориспіль замість міста Бровари.

Відповідач проти позову заперечив.

Надісланим на електронну адресу суду відзивом на позовну заяву № 420 від 10.07.2017 року (вх. № 02.3.1-11/8360/17 від 10.07.2017 року), оригінал якого подано до канцелярії суду 11.07.2017 року, відповідач зазначив, що ним впродовж дії договору зберігання на підставі п. 2.1.6. договору здійснювалось повернення товару зі зберігання бензовозними партіями згідно заявок позивача не пізніше 2-х робочих днів з дати їх отримання, та довіреностей, наданих позивачем на кожну бажану для отримання партію товару. За умовами п. 2.1.6. договору правомірним є повернення частини товару, визначеної у заявці. В порядку умови 2.2.2. договору відповідального зберігання позивач жодного разу не звертався до відповідача з претензіями щодо невідповідності кількості повернутого товару, що свідчить про те, що позивач сам регулював кількість повернення товару. При цьому, укладеними між сторонами спору Додатковими угодами № 1 від 16.03.2017 року, № 2 від 16.03.2017 року, № 3 від 03.04.2017 року підтверджено відсутність взаємних претензій сторін одна до одної на момент їх підписання. Стверджує, що позивачу деколи відвантажувалася менша кількість товару, ніж та, що вказана в заявці, оскільки позивачем регулювалась дійсно потрібна йому кількість товару у довіреностях, а від отримання попередньо замовленої кількості товару останній відмовлявся. Наголошує на неможливості повернення товару раніше, ніж була складена довіреність на отримання товару. З покликанням на необхідність урахування природніх втрат нафтопродуктів, відповідач зазначає, що на його зберіганні залишилося 32 літри палива, переданого на зберігання позивачем, а не 164 літри, як це зазначено у позовній заяві. Оскільки залишок палива у кількості 32 літрів не є бензовозною нормою, відповідач листом від 25.05.2017 року запропонував позивачеві надати реквізити для перерахування останньому вартості залишку палива в порядку п. 2.1.9. договору, однак, не отримавши відповіді позивача, платіжним дорученням від 01.06.2017 року відповідач перерахував на його користь суму 503 грн. (за вирахуванням несплачених позивачем послуг зі зберігання у сумі 165 грн. 47 коп.) як відшкодування вартості 32 літрів бензину А-95 ЄВРО 5. За наведених обставин, відповідач вважає неправомірним нарахування йому штрафних санкцій, які заявлені до стягнення у сумі 170 192 грн. 13 коп.

Надісланими на електронну адресу суду письмовими поясненнями № 441 від 25.07.2017 року (вх. № 02.3.1-11/8917/17 від 25.07.2017 року), оригінал яких подано суду в судовому засіданні 26.07.2017 року, відповідач зазначив додаткові обґрунтування у підтвердження своїх заперечень по суті заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначає, що підписаними між сторонами спору Додатковими угодами № 1 від 16.03.2017 року, № 2 від 16.03.2017 року, № 3 від 03.04.2017 року до договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року підтверджено відсутність взаємних претензій сторін на момент їх підписання, в тому числі, строків та кількості повернутого товару зі зберігання, з огляду на що нарахування штрафних санкцій у сумі 170 192 грн. 13 коп. є неправомірним, а положення додаткових угод до договору відповідального зберігання мають бути враховані судом при розгляді даної справи, оскільки оспорення чи визнання їх недійсними в судовому порядку не відбувалося. Вказує, що за наявності у позивача претензій щодо кількості повернутого зі зберігання товару, останній мав можливість скористатися своїм правом, визначеним умовами п. 4.2. договору відповідального зберігання, на виставлення відповідачеві відповідної претензії у день прийому передачі товару. З покликанням на п. 2.5. глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідач наполягає на тому, що навіть при бажанні повернути товар зі зберігання за заявками позивача у строки, визначені п. 2.1.6. договору зберігання, відповідач не міг зробити цього фактично, оскільки передача палива неуповноваженій особі (за відсутності довіреності) розцінювалась би як вчинення злочину. Поряд з цим, даним поясненням відповідач інформував суд про надіслання ним на адресу позивача для підписання мирової угоди, проте, результати її розгляду і підписання позивачем станом на день слухання справи у відповідача відсутні. Що стосується природних втрат нафтопродуктів, то відповідач зазначає, що ризик таких несе власник і балансоутримувач нафтопродуктів (яким є позивач), а не зберігач (відповідач). З даного приводу представником відповідача в судовому засіданні 26.07.2017 року подано суду додаткові пояснення б/н, б/д (вх. № 02.3.1-11/8956/17 від 26.07.2017 року).

Надісланим на електронну адресу суду клопотанням № 444 від 28.07.2017 року (Вх. № 02.3.1-11/9108/17 від 28.07.2017 року), оригінал якого подано суду в судовому засіданні 31.07.2017 року, відповідач просить суд припинити провадження у справі у звязку з відсутність предмету спору. Так, 26.07.2017 року між сторонами спору укладено Додаткову угоду № 4 до Договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, якою сторони досягли взаємної згоди про те, що залишок бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 л., що був переданий на зберігання за умовами договору, буде відвантажений позивачу не бензовозними нормами зберігачем (відповідачем) у термін до 31.07.2017 року шляхом наповнення автомобіля поклажодавця (позивача) за адресою: вул. Набережна, 26 у м. Вишгород. Сторони погодили, що всі інші умови договору ними виконано належним чином та підтвердили відсутність взаємних претензій по договору. 26.07.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявкою № 627-7 від 26.07.2017 року про відвантаження бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 літри, яка відповідачем виконана 28.07.2017 року, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін актом видачі зі зберігання № 31 від 28.07.2017 року.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

12 грудня 2016 року між Комунальною організацією Київмедспецтранс (Поклажодавцем, Позивачем у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Київагронафтотрейд (Зберігачем, Відповідачем у справі) було укладено договір відповідального зберігання № 1220К (надалі - Договір), за умовами якого Поклажодавець (Позивач) зобовязався передати Зберігачу (Відповідачеві), а останній прийняти на відповідальне зберігання та повернути у схоронності Поклажодавцеві нафтопродукти в асортименті та кількості, що визначені договором, а саме, бензин А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 у загальній кількості 54 782 літрів, вартістю 20 грн. 65 коп. за літр, що в загальному складає суму 1 131 248 грн. 30 коп.; бензин А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 у загальній кількості 41 930 літрів, вартістю 20 грн. 65 коп. за літр, що в загальному складає суму 865 854 грн. 50 коп.; дизельне паливо ЄВРО 5 ДСТУ 7688:2015 у загальній кількості 76 440 літрів, вартістю 18 грн. 02 коп. за літр, що в загальному складає суму 1 377 448 грн. 80 коп. За узгодженням сторін, кількість товару, що передається на зберігання за даним договором, може бути збільшена шляхом підписання відповідних актів приймання передачі на відповідальне зберігання.

Основними складами, на яких здійснюється зберігання товару, є склади паливно мастильних матеріалів за адресами: м. Вишгород, вул. Набережна, 26 та м. Київ, вул. Куренівська, 16-в. Товар може зберігатися на інших нафтобазах/складах за погодженням сторін при оформленні актів приймання передачі нафтопродуктів на відповідальне зберігання (п. 1.2. Договору).

В силу п. 2.1.3. Договору видача/повернення товару зі зберігання по кількості проводиться відповідно до супровідних документів: товарно транспортної накладної та акту видачі товару зі зберігання, а по якості відповідно до документів, що підтверджують його якість: паспорту якості та сертифікату відповідності заводу виробника.

Відповідно до п. 2.1.6. Договору зберігач зобовязаний здійснювати повернення товару (його частини) зі зберігання виключно за письмовою заявкою поклажодавця не пізніше 2-х робочих днів з дати її отримання та за якістю не гіршою ніж та, за якою він був прийнятий на зберігання.

Зберігач несе повну відповідальність за зберігання товару в кількості та відповідній якості до повернення товару поклажодавцеві. У разі втрати товару зберігач повертає поклажодавцеві таку ж кількість втраченого товару відповідної якості, або на вимогу поклажодавця відшкодовує вартість втраченого товару (п. 2.1.8, п. 2.1.9. Договору).

Пункти 2.1.4., 2.1.5. Договору зобовязують зберігача на вимогу поклажодавця інформувати останнього про залишки товару на зберіганні та надати можливість контролю таких залишків шляхом здійснення контрольних замірів; контролювати кількість природніх втрат нафтопродуктів та не допускати перевищення їх норм.

Поклажодавець за положеннями п. 2.3.4. Договору зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість послуг зі зберігання на умовах, визначених Договором.

Вартість послуг приймання, зберігання та відпуску нафтопродуктів, а також порядок їх оплати сторони погодили у п. 3 Договору, який передбачає розрахунки за комплекс послуг, що надаються за договором у національній валюті у розмірі 0 грн. 45 коп. за 1 000 літрів прийнятого на відповідальне зберігання товару, за зберігання впродовж місяця. Вартість послуг нараховується за кожен місяць зберігання, а розрахунки погоджуються сторонами у додаткових угодах та сплачуються відповідно виставлених актів виконаних робіт (наданих послуг).

За порушення термінів повернення товару зі зберігання, зберігач сплачує поклажодавцеві штраф у розмірі 10% від вартості неповернутого товару (п. 5.4. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 16.03.2017 року до Договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року сторони на підставі п.п. 3.3. Договору погодили, що вартість послуг з приймання, зберігання та відпуску нафтопродуктів за період з 12.12.2016 року по 31.12.2016 року складає 13 грн. 96 коп., а у період з 01.01.2017 по 31.01.2017 року складає суму 2 грн. 49 коп.; загальна сума наданих послуг складає 16 грн. 45 коп. та має бути сплачена відповідно до Акту № 1 прийому передачі послуг по Договору відповідального зберігання. Також внесено зміни до розділу 8 Договору, що стосується реквізитів сторін.

Додатковою угодою № 2 від 16.03.2017 року до Договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року сторони на підставі п.п. 3.3. Договору погодили, що вартість послуг з приймання, зберігання та відпуску нафтопродуктів за період з 12.12.2016 року по 31.12.2016 року складає 12 грн. 17 коп., а у період з 01.01.2017 по 31.01.2017 року складає суму 11 грн. 17 коп.; загальна сума наданих послуг складає 23 грн. 34 коп. та має бути сплачена відповідно до Акту № 2 прийому передачі послуг по Договору відповідального зберігання.

Додатковою угодою № 3 від 03.04.2017 року до Договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року сторони на підставі п.п. 3.3. Договору погодили, що вартість послуг з приймання, зберігання та відпуску нафтопродуктів за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року складає 14 грн. 27 коп., а у період з 01.01.2017 по 31.01.2017 року складає суму 18 грн. 18 коп.; загальна сума наданих послуг складає 32 грн. 45 коп. та має бути сплачена відповідно до Акту № 3 прийому передачі послуг по Договору відповідального зберігання.

На виконання умов договору № 1220К від 12.12.2016 року Позивач (Поклажодавець) згідно Акту приймання передачі на відповідальне зберігання нафтопродуктів № 1 від 12.12.2016 року передав на зберігання бензин А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 у загальній кількості 96 712 літрів за ціною 20 грн. 65 коп. за літр, що складає суму 1 997 102 грн. 80 коп., та дизельне паливо ЄВРО 5 ДСТУ 7688:2015 у кількості 76 440 літрів по ціні 18 грн. 02 коп. за літр на загальну суму 1 377 448 грн. 80 коп.

За актом приймання передачі на відповідальне зберігання нафтопродуктів № 2 від 20.12.2016 року позивачем передано на зберігання дизельне паливо ЄВРО 5 ДСТУ 7688:2015 у кількості 81 908 літрів по ціні 18 грн. 83 коп. на загальну суму 1 542 327 грн. 64 коп.

За актом приймання передачі на відповідальне зберігання нафтопродуктів № 3 від 20.12.2016 року позивачем передано на зберігання бензин А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 у кількості 87 388 літрів по ціні 20 грн. 89 коп. за літр на загальну суму 1 825 535 грн. 32 коп., а також бензин А-95 ЄВРО 4 ДСТУ 7687:2015 у кількості 4 119 літрів по ціні 19 грн. 96 коп. за літр на загальну суму 82 215 грн. 24 коп.

Загальна кількість переданого на зберігання товару згідно договору № 1220К від 12.12.2016 року за актами приймання передачі на відповідальне зберігання нафтопродуктів № 1 від 12.12.2016 року, № 2 від 20.12.2016 року, № 3 від 20.12.2016 року складає: бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 184 100 літрів вартістю 3 822 638 грн. 12 коп.; дизельного палива ЄВРО 5 ДСТУ 7688:2015 158 348 літрів вартістю 2 919 776 грн. 44 коп.; бензину А-95 ЄВРО 4 ДСТУ 7687:2015 4 119 літрів вартістю 82 215 грн. 24 коп.

За заявками Поклажодавця (позивача), копії яких долучено до матеріалів справи, впродовж терміну дії договору Зберігачем (Відповідачем) здійснювалося повернення прийнятого на зберігання згідно договору № 1220К від 12.12.2016 року товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів видачі зі зберігання.

Проте, як стверджує позивач, відповідачем не виконано взятих на себе за договором № 1220К від 12.12.2016 року зобовязань щодо повного та своєчасного повернення поклажодавцеві переданого на зберігання товару, що стало підставою звернення останнього до суду з вимогами про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, а саме, повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп., та стягнення суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу за порушення термінів повернення товару.

В процесі розгляду справи, за домовленістю сторін, спрямованою на мирове врегулювання спору в позасудовому порядку, у відповідності до заявки позивача (Поклажодавця) № 627-7 від 26.07.2017 року відповідачем (Зберігачем) згідно акту видачі зі зберігання № 31 від 28.07.2017 року повернуто зі зберігання по договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року бензин А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 у кількості 164 літри.

При цьому, 26.07.2017 року між сторонами спору укладено додаткову угоду № 4 до Договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, якою сторони досягли взаємної згоди, щодо залишку бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015, який був переданий на зберігання за договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року у кількості 164 літри, погодивши при цьому термін (до 31.07.2017 року) та порядок повернення залишку товару. Пунктом 3 Додаткової угоди сторони продовжили термін дії договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року до 31.07.2017 року, а пунктом 2 додаткової угоди сторони засвідчили виконання належним чином всіх інших умов договору та відсутність у них претензій одна до одної по даному договору.

Заявою б/н від 31.07.2017 року (вх. № 02.3.1-11/9115/17 від 31.07.2017 року), поданою в судовому засіданні 31.07.2017 року, представник позивача просить суд припинити провадження справі за вимогою про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220к від 12.12.2016 року повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у звязку з відсутністю предмету спору, оскільки вказана кількість товару повернута відповідачем згідно акту видачі зі зберігання № 31 від 28.07.2017 року.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у разі відсутності предмету спору.

Враховуючи заяву представника позивача про припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору та подані у її підтвердження докази, провадження у справі за позовною вимогою про виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, а саме, повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп. підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у звязку з відсутністю предмету спору.

При цьому, Стаття 7 Закону України „Про судовий збір встановлює, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1).

Таким чином, на повернення суми сплаченого судового збору у відповідності до приписів ст. 7 Закону України „Про судовий збір потребується подання відповідної заяви.

Щодо решти позовних вимог, а саме, стягнення суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу, нарахованого відповідачеві за прострочення термінів повернення товару зі зберігання, на яких наполягає представник позивача, суд зазначає наступне.

За умовами п. 2.1.6. Договору зберігач зобовязаний здійснювати повернення товару (його частини) зі зберігання виключно за письмовою заявкою поклажодавця не пізніше 2-х робочих днів з дати її отримання та за якістю не гіршою ніж та, за якою він був прийнятий на зберігання.

Положення пункту 5.4. Договору встановлюють відповідальність зберігача за порушення термінів повернення товару зі зберігання у вигляді сплати поклажодавцеві штрафу у розмірі 10% від вартості неповернутого товару.

Обраховуючи розмір заявленої до стягнення з відповідача суми 170 192 грн. 13 коп. штрафу, позивач покликається на те, що відповідачем не повернуто позивачеві товар у строк та кількості, що вказані у заявці, за наступними заявками:

- від 17.01.2017 року вих. № 42-7, яка отримана відповідачем 17.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 20.01.2017 року дизпалива у кількості 18 389 літрів;

- від 17.01.2017 року вих. № 42-7, яка отримана відповідачем 17.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 24.01.2017 року дизпалива у кількості 9 234 літрів;

- від 20.01.2017 року вих. № 61-7, яка отримана відповідачем 20.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 01.02.2017 року дизпалива у кількості 18 389 літрів, виконаної відповідачем частково у кількості 9 234 літрів;

- від 20.01.2017 року вих. № 61-7, яка отримана відповідачем 20.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 02.02.2017 року бензину у кількості 9 234 літрів;

- від 20.01.2017 року вих. № 61-7, яка отримана відповідачем 20.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 02.02.2017 року дизпалива у кількості 9 234 літрів;

- від 20.01.2017 року вих. № 61-7, яка отримана відповідачем 20.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 06.02.2017 року дизпалива у кількості 9 234 літрів;

- від 20.01.2017 року вих. № 61-7, яка отримана відповідачем 20.01.2017 року, щодо повернення зі зберігання 08.02.2017 року дизпалива у кількості 9 234 літрів;

- від 22.02.2017 року вих. № 155-7, яка отримана відповідачем 23.02.2017 року, щодо повернення зі зберігання 03.03.2017 року бензину у кількості 3 564 літрів;

- від 07.04.2017 року вих. № 288-7, яка отримана відповідачем 07.04.2017 року, щодо повернення зі зберігання 10.04.2017 року бензину у кількості 3 564 літрів;

- від 28.04.2017 року вих. № 366-7, яка отримана відповідачем 28.04.2017 року, щодо повернення зі зберігання 04.05.2017 року бензину у кількості 164 літри.

Як вбачається з матеріалів справи за заявкою від 17.01.2017 року вих. № 42-7, отриманою відповідачем 17.01.2017 року, позивач просив повернути:

- 17.01.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. При цьому, згідно акту видачі зі зберігання № 11 від 18.01.2017 року та довіреності від 18.01.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів;

- 19.01.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 18 389 літрів. Згідно акту видачі зі зберігання № 13 від 23.01.2017 року та довіреності від 23.01.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 18 389 літрів.

Разом з цим, за умовами пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі Положення) визначено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

При цьому, оскільки паливо являється товарно матеріальною цінністю, відпуск якої може здійснюватися лише на підставі довіреності, виданої поклажодавцем на отримання визначеної у довіреності кількості товару, як це визначено умовами п. 2.5. Положення, повернення товару фактично відбулося 23.01.2017 року на підставі виданої поклажодавцем уповноваженій особі на отримання товару довіреності від 23.01.2017 року.

А тому, прострочення повернення вищевказаної кількості товару у визначений заявкою строк відбулося не з вини зберігача (відповідача).

- 19.01.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. При цьому, згідно акту видачі зі зберігання № 12 від 19.01.2017 року та довіреності від 19.01.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів;

- 23.01.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. Згідно акту видачі зі зберігання № 13 від 23.01.2017 року та довіреності від 23.01.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів;

- 24.01.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 18 389 літрів. При цьому, згідно актів видачі зі зберігання № 14, № 16 та № 17 та довіреності від 26.01.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено дизельне паливо ЄВРО 5 у загальній кількості 23 046 літри.

Так як паливо являється товарно матеріальною цінністю, відпуск якої може здійснюватися лише на підставі довіреності, виданої поклажодавцем на отримання визначеної у довіреності кількості товару, як це визначено умовами п. 2.5. Положення, повернення товару фактично відбулося 26.01.2017 року на підставі виданої поклажодавцем уповноваженій особі на отримання товару довіреності від 26.01.2017 року. Прострочення повернення вищевказаної кількості товару у визначений у заявці строк відбулося не з вини зберігача (відповідача).

За заявкою від 20.01.2017 року вих. № 61-7 позивач просив повернути:

- 30.01.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. При цьому, згідно акту видачі зі зберігання № 18 від 30.01.2017 року та довіреності від 30.01.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 18 389 літрів, тобто більше на 9 155 літрів, ніж було зазначено у заявці;

- 01.02.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. Згідно акту видачі зі зберігання № 19 від 01.02.2017 року та довіреності від 01.02.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів;

- 01.02.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 18 389 літрів. При цьому, згідно акту видачі зі зберігання № 19 від 01.02.2017 року та довіреності від 01.02.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів, а решта кількості дизельного палива ЄВРО 5 від заявленої кількості (9 155 літрів) було отримано позивачем ще 30.01.2017 року згідно акту видачі зберігання № 18 від 30.01.2017 року;

- 02.02.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів та дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів; 06.02.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів та 08.02.2017 року дизельне паливо ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів.

Відповідно до умов договору, позивач зобовязаний самостійно власними силами отримати товар (ПММ) зі складу відповідача (зберігача). Однак, як вбачається із матеріалів справи та підтверджено сторонами спору у судових засіданнях, а також представником позивача у письмових поясненнях від 31.07.2017 року, позивачем бензовоз на отримання ПММ зі складу відповідача, а саме, вищезазначених ПММ не відправлявся 02.02.2017 року, 06.02.2017 року, 08.02.2017 року та довіреностей від 02.02.2017 року, 06.02.2017 року та 08.02.2017 року на отримання товару уповноваженою особою позивачем не видавалося.

- 06.02.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. При цьому, згідно акту видачі зі зберігання № 20 від 06.02.2017 року та довіреності від 06.02.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів;

- 08.02.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів. Згідно акту видачі зі зберігання № 21 від 08.02.2017 року та довіреності від 08.02.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів.

За заявкою від 22.02.2017 року вих. № 155-7 позивач просив повернути:

- 24.02.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів; 28.02.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 9 234 літрів; 03.03.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 3 564 літрів.

Вказана заявка надіслана позивачем поштовим відправленням № 525 на адресу відповідача 23.02.2017 року та отримана останнім 24.03.2017 року. Дана заявка з огляду на дату отримання її відповідачем не могла бути виконана останнім, оскільки станом на 24.03.2017 року наявний залишок палива складав 3 435 літрів, з огляду на виконання відповідачем інших, що передували даті отримання даної заявки, заявок. Разом з тим, за твердження відповідача, гр. ОСОБА_6, підпис якої міститься на вищевказаній заявці із зазначенням дати її отримання 23.02.2017 року, не є працівником ТОВ Київагронафтотрейд.

За заявкою від 07.04.2017 року вих. № 288-7 позивач просив повернути:

- 10.04.2017 року бензин ЄВРО 5 у кількості 3 564 літрів. При цьому, згідно акту видачі зі зберігання № 30 від 18.04.2017 року та довіреності від 18.04.2017 року уповноваженій особі позивача було відпущено бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 3 400 літрів.

Оскільки паливо являється товарно матеріальною цінністю, відпуск якої може здійснюватися лише на підставі довіреності, виданої поклажодавцем на отримання визначеної у довіреності кількості товару, як це визначено умовами п. 2.5. Положення, повернення товару фактично відбулося 18.04.2017 року у кількості 3 400 літрів на підставі виданої поклажодавцем уповноваженій особі на отримання товару довіреності від 18.04.2017 року.

Що стосується повернення решти заявленої кількості бензину (164 літри), відповідач покликаючись на необхідність урахування природніх втрат нафтопродуктів, зазначив, що на його зберіганні залишилося 32 літри палива, переданого на зберігання позивачем, а не 164 літри.

За заявкою від 28.04.2017 року вих. № 366-7 позивач просив повернути:

- 04.05.2017 року бензин А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 літрів. Дана заявка відповідачем виконана не була, оскільки, на його переконання, залишок бензину А-95 ЄВРО 5 склав 32 літри з врахуванням природніх втрат нафтопродуктів.

Однак, враховуючи визнання відповідачем залишку бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 літрів при укладення Додаткової угоди № 4 від 26.07.2017 року та факт повернення бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 літри під час розгляду справи, а саме, 28.07.2017 року, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін актом видачі зі зберігання № 31 від 28.07.2017 року, суд констатує допущення відповідачем прострочення строку повернення поклажодавцю зі зберігання товару, а саме, бензину А-95 ЄВРО 5 у кількості 164 літрів, за яке відповідачу має бути нараховано штраф згідно п. 5.4. договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року у розмірі 10% від вартості неповернутого товару, що складає суму 342 грн. 60 коп.

Крім того, Додатковими угодами, що укладалися сторонами спору, а саме № 1 від 16.03.2017 року, № 2 від 16.03.2017 року, № 3 від 03.04.2017 року та № 4 від 26.07.2017 року до Договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року, сторони спору підтвердили відсутність взаємних претензій одна до одної за договором та належне виконання усіх умов договору.

Вищевказані додаткові угоди сторонами не оспорювались, у судовому порядку недійсними не визнавалися, а тому є обовязковими щодо відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За умовами ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

За положеннями п. 5.4. договору відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року визначено обовязок зберігача (відповідача) у випадку порушення терміну повернення товару сплатити поклажодавцеві штраф у розмірі 10% від вартості неповернутого товару.

За наведених обставин, невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором відповідального зберігання № 1220К від 12.12.2016 року в частині повного та своєчасного повернення товару, отриманого на зберігання від позивача, у кількості 164 літри, має наслідком застосування до нього відповідальності у вигляді сплати штрафу у розмірі 10% від вартості неповернутого товару, що складає суму 342 грн. 60 коп.

Позовна вимога про стягнення суми 342 грн. 60 коп. підлягає задоволенню. Решта суми заявленого до стягнення штрафу нарахована безпідставно, позивачем документальними доказами не підтверджена та спростована матеріалами справи, з огляду на що у стягненні суми 169 849 грн. 53 коп. штрафу належить відмовити.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає суму 5 грн. 14 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Провадження у справі за позовною вимогою щодо виконання в натурі зобовязання за Договором відповідального зберігання № 1220к від 12.12.2016 року, а саме, повернення 164 літрів бензину А-95 ЄВРО 5 ДСТУ 7687:2015 загальною вартістю на день укладення договору відповідального зберігання у сумі 3 425 грн. 96 коп. припинити.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Київагронафтотрейд, м. Ужгород, вул. Анкудінова, 4 () на користь Комунальної організації Київмедспецтранс, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25 () суму 342 (Триста сорок дві гривні) грн. 60 штрафу, а також суму 5 (Пять гривень) грн. 14 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. В частині стягнення суми 169 849 грн. 53 коп. штрафу відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.08.2017 року

Суддя Пригара Л.І.

.