ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.08.2017р. Справа № 905/1617/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Мазурік М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», м. Дружківка

про: стягнення частини заборгованості в розмірі 105000,00грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не зявився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 08.08.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ», м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», м. Дружківка про стягнення частини заборгованості в розмірі 105000,00грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Ухвалою суду від 17.07.2017р. суд порушив провадження по справі, розгляд справи призначений на 08.08.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 5, 54, 56, 61, 82, 83 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав: договір поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р.; видаткові накладні №22 від 07.11.2016р., №21 від 07.11.2016р., №20 від 07.11.2016р., №19 від 07.11.2016р., №17 від 07.11.2016р., №18 від 07.11.2016р., №16 від 07.11.2016р., №15 від 07.11.2016р., №14 від 07.11.2016р., №12 від 07.11.2016р., №11 від 07.11.2016р., №10 від 07.11.2016р.; товарно-транспортні накладні №№ 22, 21, 20, 19, 17, 18, 16, 15, 14, 12, 11, 10 від 07.11.2016р. з відомостямі про вантаж; договір б/н про часткове відступлення права вимоги за договором від 09.11.2016р.; розрахунок суми основного боргу; витяг з ЄДРПОУ відносно статусу та місцезнаходження позивача.

Представник позивача у судове засідання 08.08.2017р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 25.07.2017р. не зявився, вимоги ухвали суду виконав. 24.07.2017р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав, просив розглядати справу без участі його представника, надав правоустановчі документи для долучення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (покупець) був укладений договір поставки №ЛТ0711 (договір), згідно п.п. 1.1, 1.1 якого, постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця запасні частини, матеріали, масла, технічні рідини і т.д. (товар), а покупець прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору.

Передача товару відбувається у пункті постачання (склад постачальника). Товар може бути надісланий курєрською службою доставки чи іншою службою, яка надає такі послуги, за рахунок покупця. Транспортування товару зі складу постачальника здійснюється транспортом покупця і за його рахунок (п.п. 5.1-5.3 договору).

У розділах 3, 6 договору, сторони передбачили умови й порядок розрахунків, зокрема:

- оплата за товар здійснюється згідно існуючим тарифам та розцінкам постачальника;

- вартість товару вказується в рахунках постачальника та/або видаткових накладних по кожній поставці окремо;

- підставою для оплати проданого товару є: рахунок на попередню оплату, що оформлюється постачальником у разі попередньої оплати; видаткові накладні у разі відстрочення платежу (відсутності попередньої оплати);

- строк оплати (у разі відстрочення платежу, відсутності попередньої оплати) 1(один) календарний день (включно) з моменту оформлення видаткової накладної.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017р. У випадку якщо до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявить про його припинення, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік і на тих же умовах (п.6.1. договору).

На виконання умов договору поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р., позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними №22 від 07.11.2016р., №21 від 07.11.2016р., №20 від 07.11.2016р., №19 від 07.11.2016р., №17 від 07.11.2016р., №18 від 07.11.2016р., №16 від 07.11.2016р., №15 від 07.11.2016р., №14 від 07.11.2016р., №12 від 07.11.2016р., №11 від 07.11.2016р., №10 від 07.11.2016р. на загальну суму 3843010,61грн.

09.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС»(боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ» (кредитор-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАНТАЖТРАНСПІВДЕНЬ» (кредитор-2) був укладений договір б/н (договір), відповідно до умов якого, кредитор-1 частково відступив кредитору-2 своє право вимоги до боржника в розмірі 403516,11грн, яке виникло на підставі договору поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р.

У листі від 20.03.2017р. відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем в сумі 3439494,50грн.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №ЛТ0711 від 01.11.2016р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі строк оплати (у разі відстрочення платежу, відсутності попередньої оплати) 1(один) календарний день (включно) з моменту оформлення видаткової накладної.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлений товар відповідно до умов договору поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3843010,61грн.

09.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС»(боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ» (кредитор-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАНТАЖТРАНСПІВДЕНЬ» (кредитор-2) був укладений договір б/н (договір), відповідно до умов якого, кредитор-1 частково відступив кредитору-2 своє право вимоги до боржника в розмірі 403516,11грн, яке виникло на підставі договору поставки №ЛТ0711 від 01.11.2016р

Відповідач свої зобовязання з оплати поставленого товару в сумі 3439494,50грн. не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

Відповідачем дане у порядку встановлену господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів погашення заборгованості не надано, крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч. 6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиїх-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

Суд встановив:

- по-перше, визнання позову опосередковано у належній письмовій формі, визначеній ч. 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України;

-по-друге, визнання позову здійсненою уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою директором ОСОБА_1

За змістом ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення частини заборгованості в розмірі 105000,00грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 59, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», м. Дружківка, Донецька область про стягнення частини заборгованості в розмірі 105000,00грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (84201, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОНГ ТРЕЙДІНГ» (04053, м. Київ, пров. Бехтеревський, буд. 4 «а», офіс 1, ) частину заборгованості в розмірі 105000,00грн, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1600,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 08.08.2017р. підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина