КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2017 р. Справа№ 910/6927/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: Бонтлаб В.В. - за дов.

від відповідача: Діденко Ю.О.. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017

у справі №910/6927/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр»

про тлумачення пункту договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Центр» про тлумачення пункту 7.1. Договору оренди нежилого приміщення №1/03-1/2015.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що сторони по різному тлумачать зміст пункту 7.1. Договору, адже позивач вважає, що строк дії договору становить 34 місяці, які закінчуються 31.12.2017, а відповідач вважає, що строк дії договору становить 46 місяців, які закінчуються 31.12.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі №910/6927/17 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що умови пункту 7.1. Договору не містять незрозумілості, оскільки сторонами у змісті договору чітко передбачений термін дії оренди, а саме календарні дати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та розтлумачити пункт 7.1. Договору наступним чином: «пункт 7.1. Цей договір набирає сили з дати його укладення. Термін оренди по цьому договору складає 34 місяці та діє з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2017 року».

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що сторони договору мають різне уявлення щодо тлумачення (трактування) однієї і тієї ж умови Договору оренди, а саме пункту 7.1. останнього.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 апеляційну скаргу позивача у справі прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.08.2017.

15.08.2017 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу, у яких просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі №910/6927/17 без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Відповідач зазначив, що умови пункту 7.1. Договору оренди не містять невизначеності та/або незрозумілості, оскільки сторонами було узгоджено саме «термін дії договору», який в силу статті 252 Цивільного кодексу України визначається календарними датами, і такими датами є 01.03.2015 та 31.12.2018.

Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 01.03.2015, між ТОВ «Квадрат-Про» (орендар) та ТОВ «Сервіс-Центр» (орендодавець) укладено Договір оренди нежилого приміщення №1/03-1/2015 (далі, Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування частину нежилого приміщення, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82 А, І вхід, 1 поверх складського приміщення площею 969,00 кв.м., 2 поверх адміністративні приміщення площею 514,6 кв.м.

Об'єкт оренди було передано відповідачем позивачу згідно акту приймання-передавання нежилого приміщення від 01.03.2015.

Пунктом 7.1. Договору, сторонами погоджено, що термін дії договору оренди складає 34 місяці та діє з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2018 року.

Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, зазначає, що сторони по різному тлумачать зміст пункту 7.1 Договору, адже позивач вважає, що строк дії договору становить 34 місяці, які закінчуються 31.12.2017, а відповідач вважає, що строк дії договору становить 46 місяців, які закінчуються 31.12.2018.

На думку позивача, оскільки вказаний Договір оренди не посвідчений нотаріально, останній є таким, що укладений на 34 місяці (2 роки і 10 місяців), адже у випадку, якщо договір оренди нерухомого майна був би таким, що укладений на строк три роки і більше, останній був би укладений із дотриманням вимог статті 793 Цивільного кодексу України щодо його нотаріального посвідчення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

За змістом статті 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, наведеними нормами встановлений такий спосіб захисту прав, як тлумачення судом умов договору, у разі коли сторони по різному розуміють його зміст, для забезпечення належного виконання сторонами своїх зобов'язань за таким договором.

Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Як вбачається із змісту Договору, розділом 7 сторони визначили термін дії Договору, розірвання та продовження договору.

Статтею 251 Цивільного кодексу визначено наступне:

- строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Стаття 252 Цивільного кодексу України надає визначення поняттям строку та терміну, а саме:

- строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами;

- термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, пунктом 7.1. Договору, про тлумачення якого позивачем заявлено даний позов, передбачено, що «Цей договір набирає сили з дати його укладення. Термін оренди по цьому договору складає 34 місяці та діє з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2018 року».

Отже, сторонами Договору у пункті 7.1. останнього було погоджено саме Термін його дії, а тому визначальним для встановлення періоду дії договору є зазначені в пункті 7.1. календарні дати 01.03.2015 та 31.12.2018.

Враховуючи, вищезазначене, суд приходить до висновку, що умови договору не містять незрозумілості, оскільки сторонами у змісті договору чітко передбачений термін дії оренди, а саме календарні дати.

Із зазначеного можна дійти висновку про те, що умови пункту 7.1. Договору не містять невизначеності та/або незрозумілості, оскільки сторонами було узгоджено саме «термін дії договору», який в силу статті 252 Цивільного кодексу України визначається календарними датами, і такими датами є 01.03.2015 та 31.12.2018.

Твердження ТОВ «Квадрат-Про» стосовно того, що якщо б договір оренди нерухомого майна був таким, що укладений на строк три роки і більше, останній був би укладений із дотриманням вимог статті 793 Цивільного кодексу України щодо його нотаріального посвідчення є лише припущеннями позивача, які не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно статті 213 Цивільного кодексу України тлумаченню підлягає саме зміст правочину або його частини, тобто тлумачення не може створювати, натомість, тільки роз'яснює вже існуючі умови правочину.

Враховуючи приписи зазначеної статті, питання, поставлені позивачем у позовній заяві, фактично спрямовані на зміну умов договору щодо терміну/строку дії договору, а не на тлумачення умов договору, тому суд першої інстанцій правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову, враховуючи, що «термін дії договору» визначений календарними датами, якими є 01.03.2015 та 31.12.2018.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрат-Про» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі №910/6927/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі №910/6927/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6927/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх