Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

01.08.2017 Справа № 927/676/17

За позовом Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради,

вул. Шевченка, 33а, м. Чернігів, 14000

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 14000

про стягнення 64500 грн.

суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача - Малай А.В., довіреність №7 від 21.02.2017;

від відповідача - не прибув;

встановив:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 4300 грн. внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами ліцензійного договору №10/л від 01.03.2016 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг та штрафу у сумі 21500 грн.

У судове засідання 01.08.2017 прибув повноважний представник позивача.

Відповідач явку свого повноважного представника у засідання суду не забезпечив, причини неявки суду не повідомив. Ухвала суду про порушення провадження у справі, направлена фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, 14000, повернута підприємством зв'язку із зазначенням причини повернення: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач у справі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем відзив на позовну заяву та інші витребувані ухвалою господарського суду докази не надані, внаслідок чого справа на підставі положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутнього в судовому засіданні під час судового розгляду справи представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

01.03.2016 між Комунальним підприємством "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради (надалі - ліцензіар, позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ліцензіат, відповідач) укладено ліцензійний договір про надання прав на використання знаку для товарів та послуг (надалі - договір) (а.с. 10-11) відповідно до умов п.1 якого ліцензіар надає ліцензіату за винагороду на термін дії договору, дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (торгівельної марки) - невиключну ліцензію (невиключні права). При цьому ліцензіату надається право на використання торговельної марки на території м. Чернігова (п. 2 договору).

Відповідно до п.10 договору ліцензіар передав, а ліцензіат прийняв всю необхідну і достатню документацію для використання торгової марки.

Матеріали справи містять Свідоцтво на знак для товарів та послуг № НОМЕР_2, зареєстроване в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.07.2011, на підставі якого позивачеві належать права на використання зазначеного у договорі знаку для товарів і послуг. Дата закінчення строку дії свідоцтва - 16.08.2020.

Згідно з пунктами 11, 12, 13 договору ліцензіат сплачує винагороду за використання торговельної марки ліцензіара, яка складається з поточних відрахувань (роялті); поточні відрахування (роялті) сплачуються ліцензіатом щомісячно у розмірі 10750 грн. 00 коп., шляхом внесення оплати за поточний місяць до 20 числа кожного поточного місяця на поточний рахунок ліцензіара; розмір поточних відрахувань (роялті) на кожен наступний рік після укладення договору переглядається відповідно до офіційних індексів інфляції за звітний рік.

Відповідно до п.25 договору договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до закінчення строку дії Свідоцтва, а саме - до 16.08.2020.

01.10.2016 сторонами укладено додаток №2 до договору, відповідно до якого замінено пункт 34 Місцезнаходження, банківські реквізити та підписи сторін на пункт 34 такого змісту: "34. Наявність електронної адреси є обов'язковим реквізитом для сторін. Всі повідомлення між сторонами здійснені зі своєї електронної адреси на електронну адресу іншої сторони є офіційним повідомленням і повинні прийматися сторонами до виконання у відповідності до умов цього договору." (а.с.12).

Позивач належним чином виконав умови договору, надав відповідачу право використання торговельної марки на території м. Чернігова.

Відповідач порушив свої зобов'язання за договором, поточні відрахування (роялті) за період з 01.03.2017 по 30.06.2017 не сплатив. Сума боргу з роялті склала 43000 грн. (10750х4).

Відповідно до п. 9 договору у разі порушення строків сплати винагороди за надання права використання торговельної марки ліцензіат зобов'язаний сплатити на користь ліцензіара штраф у розмірі 50 % від суми винагороди встановленої у п. 12 договору. За кожний випадок порушення.

На підставі п. 9 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у сумі 21500 грн.

Крім того, 30.06.2017 позивач направляв на адресу відповідача лист №320, у якому пропонував припинити дію ліцензійного договору від 01.03.2016 №10/л з 30.06.2017. Також в листі зазначив, що проект додаткової угоди про припинення дії ліцензійного договору додається. У разі не повернення підписаної додаткової угоди або не надходження від відповідача заперечень щодо припинення ліцензійного договору протягом 10 календарних днів з моменту отримання цього листа - буде вважатися ліцензійний договір від 01.03.2016 №10/л таким, що припинив свою дію з 30.06.2017.

Відповідач відповіді на лист не надав, проект додаткової угоди не підписав.

Наявність заборгованості перед позивачем за укладеним сторонами договором відповідачем у справі під час судового розгляду справи не спростовувалася.

Заперечень на позов відповідач під час судового розгляду справи не надав, а також не скористався правом участі у судових засіданнях свого повноважного представника.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є ліцензійним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1107 Цивільного кодексу України розпорядження майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі договорів, зокрема, ліцензійного договору.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною Ліцензійної угоди.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У Ліцензійній угоді визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1 ст.1110 Цивільного кодексу України ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об'єкт права інтелектуальної власності.

Ліцензіар може відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення ліцензіатом встановленого договором терміну початку використання об'єкта права інтелектуальної власності. Ліцензіар або ліцензіат можуть відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення другою стороною інших умов договору (ч.2 ст.1110 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, позивач направляв на адресу відповідача лист №320, у якому пропонував припинити дію ліцензійного договору від 01.03.2016 №10/л з 30.06.2017.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610,611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений п.12 договору строк відповідач роялті не сплатив, сума заборгованості становить 43000 грн.

З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у сумі 43000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

На підставі п.9 договору позивачем внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язання щодо внесення оплати за договором нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у сумі 21500 грн.

Розрахунок штрафу, наведений позивачем, є обґрунтованим, тому вимога про його стягнення підлягає задоволенню.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 14000, реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради (вул. Шевченка, 33а, м. Чернігів, 14000, код 22828596) заборгованість у сумі 43000 грн., штраф у сумі 21500 грн. та 1600 грн. судового збору.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні 01.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 07.08.2017.

Суддя М.О. Демидова 01.08.2017