ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 911/1199/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Натурпродукт-Вега"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО"

про стягнення 684 848,50 грн,

Суддя Антонова В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Дмитрів Н.Б. (довіреність № 2 від 03.01.2017);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа №911/1199/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Натурпродукт-Вега" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" (далі - відповідач) про стягнення 684 848,50 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.04.2017 порушено провадження по справі № 911/1199/17 та призначено її до розгляду на 01.06.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 330 від 08.12.2014 року щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

01.06.2017 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 01.06.2017 (вх. №11253/17).

У судове засідання 01.06.2017 представники позивача, належним чином повідомленого про час, дату та місце судового засідання, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 21.04.2017 не виконали.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.06.2017 розгляд справи відкладено на 22.06.2017.

21.06.2017 до господарського суду Київської області від представника позивача надійшов лист №114 від 20.06.2017 (вх. №12716/17) та заява №113 від 20.06.2017 (вх. №12717/17) про зменшення розміру позовних вимог. Подана заява прийнята судом до розгляду.

У судове засідання 22.06.2017 представники сторін по справі з'явились.

У судовому засіданні 22.06.2017 представник позивача подав клопотання б/н від 22.06.2017 (вх. №12868/17) про продовження строку розгляду спору. Дане клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 22.06.2017 суд оголосив ухвалу про продовження строку розгляду спору та перерву до 06.07.2017.

06.07.2017 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 06.07.2017 (вх. №13572/17) про відкладення розгляду справи.

06.07.2017 через канцелярію суду, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 06.07.2017 (вх. №12573/17) про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 06.07.2017,згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено до 03.08.2017.

02.08.2017 через канцелярію суду, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 02.08.2017 (вх. №15415/17) про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 03.08.2017 року представник позивача з'явився та дав пояснення по суті спору, підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне. Як підставу відкладення розгляду справи відповідач вказує, що 03.08.2017 об 11:00 у приміщені господарського суду Київської області розглядатиметься справа № 911/908/17 за позовом ТОВ «Ботаніка» до ТОВ «Фрам Ко», таким чином у представника відповідача відсутня можливість з'явитися у судове засідання у справі № 911/1199/17, яка призначена на 03.08.2017 о 12:50 год.

Судом враховано факт отримання ухвали суду від 06.07.2017 року про відкладення розгляду справи представником відповідача Булава 18.07.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, якою явку позивача та відповідача визнано обов'язковою. Також, суд звертає увагу, що розгляд справи неодноразово відкладався в тому числі і за клопотанням відповідача, строк розгляду спору продовжувався до 07.08.2017, також суд звертає увагу на той факт, що відповідач мав можливість взяти участь у судовому засіданні, а неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи свідчать про зловживання своїми процесуальними правами, а тому з обставин наведених вище, суд відмовляє в задоволені поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Натурпродукт-Вега» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФрамКо» (далі - покупець) було укладено договір поставки № 330 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язаний передати у власність покупцеві медикаменти, вироби медичного призначення, косметичні засоби, харчові добавки, предмети санітарії та гігієни, (надалі - товар) згідно з заявками покупця в асортименті та по цінам, вказаним у специфікаціях, котрі являються невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Пунктами 1.2., 1.3. договору встановлено, що поставка товару проводиться у відповідності до заявок, які подаються покупцем та погоджуються постачальником. Заявка обов'язково повинна містити дані щодо асортименту ,кількості товару, та строку його поставки.

Заявка може подаватись постачальнику по факсу, електронною поштою, кур'єром або іншим погодженим сторонами способом.

Пунктом 3.8. договору встановлено, що у разі невідповідності фактичної кількості товару з кількістю вказаною в накладних, покупець складає акт розбіжностей (надалі-акт) у двох примірниках, по одному екземпляру для кожної сторони, або надає його постачальнику в електронному вигляді.

Згідно з п. 4.1. договору покупець зобов'язаний провести оплату за кожну партію поставленого товару впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання товару. При зміні строку оплати, сторони погоджують умови оплати в додаткових угодах до даного договору. Оплата проводиться на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.4. договору встановлено, що у випадку порушення покупцем строків оплати за товар передбачених п.4.1. цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожний день такого прострочення.

Згідно з п. 10.3. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до « 31» грудня 2015 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Сторонами було укладено угоду № 2 від 01.05.2016 року про доповнення умов договору поставки № 330 від 08.12.2014 року, а також додаток № 1 від 21.11.2016 року до угоди № 2 від 01.05.2016 року до договору поставки № 330 від 08.12.2014 року, яким було погоджено, що покупець має право повернути постачальнику нереалізований товар тм «др. Тайсс» - ОСОБА_1, 50 мл, придбаний у постачальника в період з 21.11.2016 по 31.12.2016 року власним клієнтам. Повернення можливе починаючи з 15 березня 2017 року та до закінчення залишкового терміну придатності товару не менше ніж 1 (один) календарний місяць. У випадку порушення даної вимоги, постачальник залишає за собою право від прийняття нереалізованого товару, а покупець в свою чергу зобов'язується провести його оплату».

31 грудня 2016 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору поставки № 330 від 08.12.2014 року, якою сторони погодили продовжити термін дії договору поставки № 330 до 31.12.2018 року.

Належність виконання позивачем обов'язків по договору стосовно строків поставки, кількості та якості, видаткових накладних, з підписом та штампом обох сторін, про прийняття товару підтверджується також відсутністю протягом тривалого часу жодних зауважень чи претензій з боку відповідача.

Також позивач зазначив, що відповідачем було здійснено частково повернення товару на суму 269 359,37, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем складає 351 349,89 грн.

Таким чином, на підставі викладеного позивач зазначив, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання перед позивачем за спірним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 351 349,89 грн., а відтак позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. ч 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Однак, в порушення умов договору, відповідачем свої зобов'язання за договором не виконано, вартість поставленого товару у погоджений договором термін (протягом 30-ти календарних днів з моменту відпуску товару) не сплачено.

Видаткові накладні по поставці товару підписано представником відповідача без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості, асортименту поставленого товару, товар було отримано покупцем на суму 620 709,26 грн.

01 червня 2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не визнав позовні вимоги та просив суд відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що позивачем не надано до матеріалів справи заявок. Окрім того, на думку відповідача, видаткові накладні у справі були складені з порушенням норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у зв'язку з тим, що на них відсутня мокра печатка, а відтак вони не можуть вважатися первинними документами. Також, відповідач відзначив, що позивачем не були подані товарно-транспортні накладні, як первинний доказ.

Проаналізувавши обставини викладені у позовній заяві та відзиві відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 351 349,89 грн. за отриманий та несплачений товар.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, оскільки вони суперечать чинному законодавству України.

За приписами ст. ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за договором, позивачем нараховано 64 139,24 грн. пеню відповідно до пункту 8.4. договору

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Позивач, посилаючись на прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки, просить суд стягнути з нього 64 139,24 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Розрахунок нарахованої пені позивача перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами. Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, встановлених договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в сумі 64 139,24 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Між тим, відповідно до ст. ст. 42, 44 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на цю особу тягара несприятливих наслідків такої діяльності.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір встановленого боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення 351 349,89 грн. боргу за поставлений та пені у розмірі 64 139,24 грн, згідно договору поставки № 330 від 08.12.2014 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФрамКо» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 114, ідентифікаційний код 39443405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАТУРПРОДУКТ - ВЕГА» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, ВУЛИЦЯ СОФІЇВСЬКА, будинок 1, ідентифікаційний код 21139268) 351 349 (триста п'ятдесят одна тисяча триста сорок дев'ять) грн. 89 коп. заборгованості, 64 139 (шістдесят чотири тисячі сто тридцять дев'ять) грн. 24 коп. пені та 10 272 (десять тисяч двісті сімдесят дві) грн.73 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 08.08.2017

Суддя В.М. Антонова