ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 р. Справа № 917/668/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", вул. Леніна,29, с. Яреськи, Шишацький район, Полтавська область, 38030

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька,47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 23 084 390,50грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 549-юр від 26.09.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 03.01.17р.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 10.08.2017р.

Розглядається позов про стягнення з відповідача 23 084 390,50 грн. з них: 15 283 883,53 грн. - сума основного боргу за договором №1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20.12.2014 р., 3 838 115,31 грн. - проценти за користування чужими коштами, 329 124,63 грн. - 3% річних, 1 212 427,18 грн. - інфляційні нарахування та 2 420 839,85 грн. - пеня.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати товару за договором №1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20.12.2014 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17 травня 2016р. у даній справі було задоволено вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 13 512 492,89грн основного боргу, 60 049,78грн 3% річних, 68 908,96грн інфляційних нарахувань та 878 824,48грн пені та 206 700,00грн судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016р. рішення господарського суду Полтавської області від 17 травня 2016р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 жовтня 2016р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016р. та рішення господарського суду Полтавської області від 17 травня 2016р. по справі №917/668/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Відповідно до автоматизованого розподілу справу передано на новий розгляд судді Погрібній С.В.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.11.2016р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.12.2016р., зобов"язано сторони надати суду письмові пояснення, що стосується предмету спору з врахуванням вимог ВГСУ.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.12.2016р. розгляд справи відкладено на 20.12.2016р., зобов"язано сторони надати суду письмові пояснення, що стосується предмету спору з врахуванням вимог ВГСУ, відповідача - відзив на позов, докази сплати боргу, при незгоді з розміром заявлених вимог - документально-обґрунтований контррозрахунок.

20.12.2016 позивачем було подано заяву про зміну предмету позову (вхід. №15780) відповідно до якої він просить суд стягнути з відповідача 23 084 390,50грн. з них: 15 283 883,53грн. - основний борг за договором №1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20.12.2014 року, 3 838 115,31грн. - проценти за користування чужими коштами, 329 124,63грн. - 3 % річних, 1 212 427,18 грн. - інфляційні нарахування та 2 420 839,85грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.12.2016р. суд прийняв дану заяву до розгляду та продовжив розглядати позовні вимоги в редакції даної заяви, розгляд справи відклав на 24.01.2017року, продовжив строку вирішення спору на 15 днів, зобов"язав сторони надати суду письмові пояснення, що стосується предмету спору з врахуванням вимог ВГСУ, позивача - підписаний уповноваженою особою детальний помісячний розрахунок основного боргу; пені, процентів за користування чужими коштами, 3 % річних, інфляційних нарахувань з зазначенням суми боргу на яку проведено нарахування, № накладної, дату часткової сплати; період здійснення зазначених нарахувань (з "____ " - по "___ ", кількість днів прострочення) відповідно до чинного законодавства; відповідача - відзив на позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову, докази сплати боргу, при незгоді з розміром заявлених вимог - документально-обґрунтований контррозрахунок..

23.01.2017р. представником відповідача було подано через канцелярію суду клопотання (вхід. №921) про призначення судової економічної експертизи, оскільки з наведеного в матеріалах справи розрахунку ціни позову неможливо прослідкувати виникнення утворюваних сум та перевірити правильність їх нарахувань.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.01.2017р. задоволено клопотання відповідача та призначено по даній справі судову економічну експертизу; на вирішення експертів поставити наступні питання:- чи підтверджується документально зазначена ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" в позовній заяві сума заборгованості ТОВ "Гадячсир" за товар, поставлений за період з січня по жовтень 2015 згідно з Договором поставки №1/1214/35 від 20.12.2014? - чи відповідає матеріалам справи, умовам укладених правочинів та правилам арифметичних дій сума пені, інфляційних втрат, 3% річних та 24,4% річних за користування коштами, що нараховані ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка"? Якщо подані ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" розрахунки пені, інфляційних втрат, 3% річних та 24,4% річних за користування коштами проведені невірно, з помилками, то навести правильний розрахунок; обов'язок по оплаті витрат на проведення судової економічної експертизи покладено на відповідача; зупинено провадження у справі №917/668/16 до отримання висновку експерта судом.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.03.2017р. поновлено провадження у справі №917/668/16; зобов'язано ТОВ "Гадячсир" в строк до 07.04.2017р. надати експерту витребувані ухвалою суду від 27.03.2017р. оригінали або якісно виготовлені та належним чином завірені копії документів; зупинено провадження у справі №917/668/16 до закінчення проведення експертизи та отримання висновку експерта.

24.05.2017р. до суду від Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. ОСОБА_3 надійшов висновок судової економічної експертизи по справі.

Розпорядженням керівника апарату суду № 114 від 24.05.2017р. у зв'язку з закінченням терміну повноважень судді було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 917/668/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 24.05.2017р. справу № 917/668/16 було перерозподілено судді Киричуку О.А.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.05.2017р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 13.06.2017р., зобов"язано сторони надати суду письмові пояснення в обґрунтування обставин, на які посилається кожна сторона, з урахуванням висновку судової експертизи.

13.06.2017р. через канцелярію суду позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог (вхід. № 7460) до 25 869 710,90 грн. (у тому числі 18 538 956,55 грн. заборгованість по Угоді від 22.10.2016 p.; 2 593 765,57 грн. відсотки за користування грошовими коштами, передбаченими Угодою від 22.10.2016 p.; 2 793 313,92 грн. пеня за період з 23.10.2015 по 18.12.2016 pp. з врахуванням часткової сплати; 413 619,29 грн. сума 3% річних за період з 23.10.2015 по 24.04.2016 pp.; 1 530 055,57 грн. сума інфляційних втрат) та заяву про стягнення судових витрат (вх. № 7459).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.06.2017р. розгляд справи відкладено на 20.07.2017 р., зобов"язано відповідача надати суду письмові пояснення в обґрунтування обставин, на які він посилається, з урахуванням висновку судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.07.2017р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 10.08.2017 р., запропоновано позивачу надати письмові пояснення з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 20.12.2016р. (вх. № 15780) та від 13.06.2017р. (вх. № 7460)., відповідачу - письмові пояснення, з урахуванням висновку судової експертизи.

10.08.2016р. позивачем надані додаткові пояснення щодо збільшення розміру позовних вимог (вх. № 9905), в яких відображено, що при поданні 13.06.2017р. заяви про збільшення позовних вимог було враховано результати висновку судової економічної експертизи № 160/161 від 24.05.2017 р. щодо визначення суми заборгованості ТОВ «Гадячсир» перед ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка».

Представником відповідача в судове засідання було надане клопотання про призначення повторної судової економічної експертизи, яке відхилене судом за обгрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині рішення.

У судовому засіданні 10.08.2017 р. оголошувалася перерва до 15.08.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, з урахуванням висновків експертизи, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

15.08.2016р. після перерви, оголошеної в судовому засіданні 10.08.2017р. позивачем подані додаткові пояснення щодо Висновку № 160/161 судової економічної експертизи по справі № 917/668/16 (вх. № 10064).

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві, заявах про збільшення позовних вимог та письмових поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 20 грудня 2014 року між сторонами було укладено договорір № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного, у відповідності до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", с. Яреськи зобов'язалося поставити та передавати у власність молоко коров'яче незбиране, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч приймати й оплачувати його на умовах та в порядку, визначеному договором.

Позивач вказує, що на виконання договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка протягом січня-жовтня 2015 року було здано молочної продукції на загальну суму 166 176 130,70 грн., що підтверджується, наявними в матеріалах справи, видатковими накладними.

За умовами п. п. 6.4., 6.5. договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч зобов'язане було здійснити оплату за фактичний обсяг переданого товару на підставі товарно-транспортної накладної в платіжні дні - вівторок та четвер кожного тижня з повним погашенням таким чином: покупець сплачує на рахунок постачальника у вівторок сумарну вартість товару, поставленого протягом 5 днів (з четверга по понеділок включно) та у четвер сумарну вартість товару, поставленого протягом 2 днів (з вівторка по середу включно).

У відповідності до додаткової угоди від 12 лютого 2015 року до договору сторони змінили порядок розрахунків за отриманий товар, а саме: розрахунок з постачальником покупець проводить протягом 5 банківських днів з дати поставки кожної партії товару.

У позові позивачем зазначено, що відповідач, як покупець свої зобов'язання у повному обсязі не виконав, провівши за період січень-жовтень 2015 року оплату молока частково, в сумі 143 993 443,46 грн. Залишок боргу станом на 22 жовтня 2015 року склав 22 182 687, 24 грн.

У зв'язку з наявним боргом сторонами укладено угоду про розірвання договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року та порядок виконання зобов'язань між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", с. Яреськи та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, згідно якої поставка молока по договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року припиняється та визначено порядок виконання зобов'язання покупця щодо погашення наявної заборгованості в сумі 22 182 687,24 грн. згідно графіку.

Також п. 5 даної угоди сторони погодили, що крім погашення суми основного боргу покупець щомісяця сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 24,4 % річних від простроченої суми.

Пунктом 7 Угоди було передбачено наступну черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями:

-у першу чергу сплачуються проценти за користування чужими грошовими коштами;

-у другу чергу сплачується основна сума боргу».

Відповідно до пункту 8 угоди у разі прострочення покупцем строку виконання своїх грошових зобов'язань, передбачених цією угодою, покупець зобов'язується сплатити постачальнику (у разі його письмової вимоги) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

Відповідно до умов Угоди за весь час користування грошовими коштами, з урахуванням прострочення виконання основного зобов'язання (порушення графіку викладеного в угоді) за період з 22.10.2015 року по 22.04.2016 року Відповідачу нараховано до сплати 3 077 298,12 грн. процентів.

За даними позивача, протягом 22.10.2015 року - 23.04.2016 року Відповідач частково виконав взяті на себе зобов'язання, зокрема, сплатив 7 197 788,75 грн. боргу з процентами.

Вважаючи свої права порушеними позивачем звернувся до суду з позовом про стягнення забогованості з відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував, зокрема, на неможливість перевірити правильність здійснених позивачем нарахувань.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що "здійснюючи судовий розгляд справи, суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили та не перевірили розрахунок заявлених до стягнення сум, підстави їх нарахування.

Обмежившись посиланням на наявність простроченої заборгованості за спірним договором у сумі 13512492,89 грн. з процентами та стягуючи її з відповідача разом з 3% річних у сумі 60049,78 грн., інфляційними втратами у сумі 68908,96 грн., а також пенею у сумі 878824,48 грн., господарські суди попередніх інстанцій не врахували, що нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання, згідно з вимогами статей 549, 625 Цивільного кодексу України, має здійснюватися саме на суму основного боргу.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач у справі наголошував на недослідженні розрахунку заявлених до стягнення сум, помилковості їх обрахунку, посилаючись, окрім іншого, на те, що позивачем до суми основного боргу було включено проценти за користування чужими грошовими коштами та на зазначену суму боргу з процентами ще додатково нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати, що суперечить вимогам закону (а.с.155-156 11 т.с). Проте ці доводи як того вимагає стаття 43 Господарського процесуального кодексу України у повному обсязі не були оцінені судами при вирішенні спору."

Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що наведене свідчить про те, що поза увагою судів залишилися питання, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті, виходячи з предмету та підстав позову.

Частиною 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

При новому розгляді справи призначено судову економічну експертизу для вирішення питань щодо підтвердження розміру зазначеної ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" суми заборгованості ТОВ "Гадячсир", у тому числі пені, інфляційних втрат, 3% річних та 24,4% річних за користування коштами.

24.05.2017р. до суду від Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. ОСОБА_3 надійшов висновок судової економічної експертизи по справі.

За висновками судово-економічної експертизи у справі № 917/668/16 визначена заборгованість ТОВ «Гадячсир» перед ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» станом на дату складання заяви про зміну позову - 19.12.2016р. становить 25 869 710,90 двадцять п'ять мільйонів вісімсот шістдесят дев'ять тисяч сімсот десять ) грн. 90 коп., із них:

- 18 538 956,55 грн. заборгованість по Угоді від 22.10.2016 p.;

- 2 593 765,57 грн. відсотки за користування грошовими коштами, передбаченими Угодою від 22.10.2016 p.;

- 2 793 313,92 грн. пеня за період з 23.10.2015 по 18.12.2016 pp. з врахуванням часткової сплати;

- 413 619,29 грн. сума 3% річних за період з 23.10.2015 по 24.04.2016 pp.; 1 530 055,57 грн. сума інфляційних втрат.

Позивачем було враховано результати висновку судової економічної експертизи № 160/161 від 24.05.2017 р. щодо визначення суми заборгованості ТОВ «Гадячсир» перед ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» у зв"язку з чим подано заяву про збільшення позовних вимог.

При прийнятті рішення, враховуючи вказівки викладені в постанові Вищого господарського суду України, суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", с. Яреськи поставляло та передавало у власність молоко коров'яче незбиране, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч приймало його на умовах та в порядку, визначеному договором, проте оплачувало його з порушенням строків, визначених договором.

У зв'язку з наявним боргом сторонами укладено угоду про розірвання договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року та порядок виконання зобов'язань між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка", с. Яреськи та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, згідно якої поставка молока по договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року припиняється та визначено порядок виконання зобов'язання покупця щодо погашення наявної заборгованості в сумі 22 182 687,24 грн. згідно графіку. Також п. 5 даної угоди сторони погодили, що крім погашення суми основного боргу покупець щомісяця сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 24,4 % річних від простроченої суми.

У висновку економічної експертизи № 160/161 від 24.05.20Д7 року зазначено, що станом на кінець дня 22.10.2015 року сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з січня по жовтень 2015року згідно з Договором поставки № 1/1214/35 від 20.12.2014 року, становить:

- відповідно даним бухгалтерського обліку 22 182 687,24 грн.;

- на підставі наданих документів 20 600 130,70 грн.

Відповідно до Виписки з розрахункового рахунку № 9 ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка», який відкритий в AT «ОСОБА_4 Аваль» за період з 01.01.2015 року по 22.10.2015 року сплачено за поставлену продукцію кошти в загальній сумі 145 576 000,00 грн. Відповідно до бухгалтерського обліку ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» за даний період Відповідачем по договору № 1/1214/35 від 20.12.2014 року фактично сплачено кошти в загальній сумі 143 993 443,46 грн., різниця становить 1 582 556,54 грн.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_5 розбіжність зумовлена тим, що листом № 47 від 30.01.2015 року ТОВ «Гадячсир» призначення платежу за платіжним дорученням № 31498 від 09.01.2015 року, відповідно до якого Відповідачем були перераховані кошти в сумі 800 000,00 (вісімсот тисяч), з «молоко зг. дг. 1/0614/21 від 06.06.2014р в т.ч. ПЛВ 20% 133 333,33 грн.» змінено на :

призначення платежу на суму 82 556,54 грн. на «молоко зг дог 1/0614/21 від 06.06.2014р. в т.ч. ПЛВ 20% 133 333,33 грн.»;

призначення платежу на суму 717 443,46 грн. «молоко зг дог 1/1214/35 від 20.12.2014 р.в т.ч. ПЛВ 20%) 133 333,33 грн.».

Також в даному листі зазначено, що платежі за період з 10.01.2015 р. по 30.01.2015 р. в призначені платежу змінено номер договору з 1/0614/21 від 06.06.2014р. на № 1/1214/35 від 20.12.2015 р.

В оплатах проведених Відповідачем 06.01.2015 року на суму 1000 000,00 грн. та 08.01.2015 року на суму 500 000,00 грн. призначення платежу не змінювалось і дані суми враховані як оплата по договору № 1/0614/21 від 06.06.2014 року з відповідним призначенням платежу «молоко зг. Договору 1/0614/21 від 06.06.2014 р.»

З огляду на вказане вище, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів зміни відповідачем призначень платежу, суд погоджується з твердженням позивача про правомірність та обгрунтованість визначення в угоді про розірвання договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року наявної заборгованості в сумі саме 22 182 687,24 грн.

При цьому твердження відповідача про неврахування позивачем здійснених ним оплат судом до уваги не беруться, оскільки вказане не підтверджене матеріалами справи.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем за період з 01.01.2015 року по 22.10.2015 року по договору постачання молока коров'ячого незбираного № 1/1214/35 від 20.12.2014 року фактично сплачено кошти в загальній сумі 143 993 443,46 грн., сума заборгованості за поставлену продукцію на дату укладення угоди складала 22 182 687,24 грн.

Крім того, судом взято до уваги, що угода про розірвання договору № 1/1214/35 постачання молока коров'ячого незбираного від 20 грудня 2014 року, якою визначено вказаний розмір задоргованості, не була визнана недійсною в порядку, передбаченим цивільним законодавством, тому підлягає виконанню з боку сторін.

Пунктом 5 даної угоди сторони погодили, що крім погашення суми основного боргу покупець щомісяця сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 24,4 % річних від простроченої суми.

Згідно з частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 536 названого Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Тобто, проценти, визначені статтею 536 Цивільного кодексу України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Пунктом 7 Угоди було передбачено наступну черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями:

-у першу чергу сплачуються проценти за користування чужими грошовими коштами;

-у другу чергу сплачується основна сума боргу.

У висновку економічної експертизи № 160/161 від 24.05.2017 наведено розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 23.10.2015 року по 18.12.2016 року на суму основної заборгованості, що складає 5 436 215,91 грн.

Також у даному Висновку зазначено, що за період з 23.10.2015 року по 18.12.2016 року Відповідачем проведено оплату на загальну суму 7 485 166,07 грн. із них зараховано, враховуючи першочерговість оплати процентів,:

- 998 985,04 грн. на погашення процентів по 21.10.2015 р;

- 2 842 450,34 грн. на погашення процентів з 22.10.2015 р;

- З 643 730,69 грн. на погашення суми основного боргу.

З огляду на визначений сторонами в угоді порядок здійснення розрахунків, доведеності суми заборгованості станом на дату укладення угоди, розміру здійснених позивачем проплат, залишок основного боргу за поставку продукції складає 18 538 956.55 грн. (сума заборгованості по Угоді 22 182 687,24 грн. - сплачено коштів на погашення основного боргу 3 643 730,69 грн. = 18 538 956,55 грн.); залишок неоплачених процентів за фактичне користування грошовими коштами за період з 22.10.2015, що визначені шляхом розрахунку, складають 2 593 765,57 грн. (нараховані проценти відповідно до висновку судової економічної експертизи 5 436 215,91 грн. - погашено процентів розрахованих в ході дослідження 2 842 450,34 грн. = 2 593 765,57 грн.).

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача в заявленому розмірі є доведеною належними доказами та підлягає стягненню з боржника.

Позивач також ставить вимогу про стягнення 2 793 313,92 грн. пені за період з 23.10.2015 по 18.12.2016 pp.; 413 619,29 грн. сума 3% річних за період з 23.10.2015 по 24.04.2016 pp.; 1 530 055,57 грн. сума інфляційних втрат.

Суд звертає увагу, нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання здійснене позивачем саме на суму основного боргу з врахуванням висновку судової експертизи щодо відповідності нарахувань умовам укладених правочинів та правилам арифметичних дій.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов"язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір непередбачений законом або договором (п.6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8 угоди у разі прострочення покупцем строку виконання своїх грошових зобов'язань, передбачених цією угодою, покупець зобов'язується сплатити постачальнику (у разі його письмової вимоги) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач контрозрахунку заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних не надав, при цьому наголошував на помилковості обрахунку заявлених до стягнення сум, посилаючись, окрім іншого, на те, що позивачем до суми основного боргу було включено проценти за користування чужими грошовими коштами та на зазначену суму боргу з процентами ще додатково нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати, що суперечить вимогам закону.

Проте ці доводи відповідачем ніяким чином не підтверджені, і навпаки спростовуються наведеними у Висновку експертизи розрахунками.

З огляду на вказане вище, нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі, що визначений до стягнення, відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та умовам вчинених правочинів, а тому вимоги про їх стягнення є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню (судом здійснено перевірку розрахунку за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

При цьому, судом враховано, що беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтею 536 Цивільного кодексу України, і процентів, що стягуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених, зокрема, статтею 536 Цивільного кодексу України, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Щодо клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 15.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 23 березня 2012 року № 4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи", повторною визнається судова експертиза, у проведенні якої експерт досліджує ті ж самі об'єкти і вирішує ті ж самі питання, які досліджувалися і вирішувалися у первинній судові експертизі. Нові об'єкти на дослідження повторної судової експертизи подаватися не можуть, так само як не можуть ставитися на її вирішення питання, які не розглядалися попередньою експертизою. Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам).

Обґрунтовуючи своє клопотання представник відповідача вказує, що експертом не було враховано значної частини проведених ТОВ «Гадячсир» платежів, що призвело до невірного висновку в частині суми основного боргу, що в результаті також вплинуло і на розмір сум нарахованих пені, інфляційних втрат, З % річних та 24.4% річних за користування коштами та невідповідності Висновку в цілому нормам права, обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. Крім того, відповідач вказує, що при виконанні висновку судової економічної експертизи по даній справі експертом було також допущено зазначених порушень, що свідчить про невідповідність Висновку вимогам закону.

У суду відсутні підстави вважати, що висновок судового експерта, що міститься в матеріалах справи, є неповним чи не точним, оскільки в ньому містяться відповіді на усі поставлені перед експертом питання.

Разом з тим, ухвалою господарського суду про призначення судової експертизи було попереджено експерта про кримінальну відповідальність за подання завідомо не правдивого висновку, підстав, які б викликали сумнів у висновку судового експерта, який містяться в матеріалах справи не вбачається, а тому і підстави, для задоволення клопотання про призначення повторної судової відсутні.

Суд зазначає, що стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) надає право сторонам, у тому числі заявляти клопотання, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. При цьому, вказана норма зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

При цьому, передбачена ст.22 Господарського процесуального кодексу України добросовісність користування процесуальними правами розглядається таким чином, що особи, які беруть участь у справі, повинні використовувати процесуальні права виключно з метою, з якою ці права надані, і не зловживати наданими їм правами. Зловживання правом здійснюється управненою особою при реалізації нею належного їй права, пов'язане з використанням заборонених конкретних форм у межах дозволеного йому законом загального типу поведінки. Метою зловживання процесуальними правами є перешкоджання суду (державі) у здійсненні правосуддя, винесення у стислі строки законного і обґрунтованого рішення з господарського спору через порушення чи недобросовісне виконання прав і обов'язків, передбачених процесуальним законодавством, зловживання правом на позов, правом на клопотання і заяви в процесі судочинства тощо з метою затягнути судовий процес і не допустити якнайскорішого поновлення визначеності у відносинах сторін судового процесу. Зловживання процесуальними правами як раз і полягає у вчиненні дій, які передбачені процесуальним законом, у відповідності з умовами і порядком їх вчинення. Але спрямовані вони не на оперативне і правильне вирішення спору, а на досягнення інших цілей.

З матеріалів справи вбачається, що експертиза призначалася за клопотанням саме відповідача, і на нього ж був покладений обов"язок щодо оплати послуг експерта. Проте, в матеріалах справи наявні докази понесення витрат за проведення експертизи позивачем, покладений на відповідача обов"язок щодо оплати послуг експерта останній не виконав.

За висновками суду, заявлення відповідачем клопотання про призначення повторної експертизи свідчать саме про зловживання останнім наданими йому правами з метою перешкоджання розгляду справи.

За таких обставин, клопотання відповідача про призначення повторної експертизи судом залишено без задоволення.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, на відповідача покладаються судові витрати, понесені позивачем, за проведення судової експертизи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Ухвалою від 24.01.2017р. призначено по даній справі судову економічну експертизу, витрати по проведенню експертизи покладено на відповідача.

Докази оплати відповідачем послуг експерта в матеріалах справи відсутні.

13.06.2017р. позивачем надана заява про стягнення судових витрат, зокрема 11 916,00 грн., що понесені у зв"язку з оплатою експертизи № 160/161 (02) у відношенні ТОВ "Гадячсир"/ ТОВ "АФ ім.Довженка".

В підтвердження факту оплати послуг експерта позивачем додано до заяви оригінал платіжного доручення № СФ-4168 від 03.03.2017р., у призначенні платежу якого зазначено: «експертиза № 160/161 (02) у відношенні ТОВ "Гадячсир"/ ТОВ "АФ ім.Довженка"».

Таким чином, позивач надав належні докази понесення витрат за проведення експертизи, у зв"язку з чим його заява про стягнення судових витрат підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 47, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" (38030, Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Леніна, 29, ) 18 538 956,55 грн. заборгованість по Угоді від 22.10.2016 p.; 2 593 765,57 грн. відсотки за користування грошовими коштами, передбаченими Угодою від 22.10.2016 p.; 2 793 313,92 грн. пеня за період з 23.10.2015 по 18.12.2016 pp. з врахуванням часткової сплати; 413 619,29 грн. сума 3% річних за період з 23.10.2015 по 24.04.2016 pp.; 1 530 055,57 грн. сума інфляційних втрат, 11 916,00 грн. оплати за експертизу та 206 700,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.08.2017р.

Суддя Киричук О.А.