ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"09" серпня 2017 р. №926/2575/17
Суддя господарського суду Чернівецької області Миронюк С.О.,

розглянувши матеріали за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок»

про стягнення заборгованості 644 586 397,80 грн.,

встановив:

З матеріалів позовної заяви вбачається, що заявником подано позов без доказів сплати судового збору, проте з клопотанням про відстрочку сплати судового збору до ухвалення рішення у справі, яке обґрунтовується його важким фінансовим становищем.

Статтею 2 Закону України «Про судовий збір» визначено, що платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Відповідно до статті 8 Закону України Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (Постанова №7), у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даному випадку позивачем є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Згідно з ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що оплата витрат, повязаних із здійсненням ліквідації, проводиться уповноваженою особою Фонду на ліквідацію в межах кошторису витрат, затверджених Фондом.

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 р. за № 1581/21893, до таких витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору, при цьому здійснюються ці витрати позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду.

Однак, до позовної заяви не додано доказів відсутності в кошторисі ПАТ ВіЕйБі Банк витрат на сплату судового збору та вчинення Уповноваженою особою дій щодо внесення змін до кошторису банку на ІІ квартал 2017 року в частині затвердження відповідних витрат.

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі Пелевін проти України, від 30.05.2013 у справі ОСОБА_3 проти України зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Судом при цьому також взято до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В контексті вищевикладеного також слід зазначити, що у даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх субєктів, яке визначено ГПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні пункту 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком повернення позовної заяви заявнику.

Отже, в звязку з неподанням належних і допустимих доказів, які свідчать, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору та про відмову в задоволенні такого клопотання.

У відповідності до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються, зокрема, з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Позовна вимога про стягнення заборгованості у даній позовній заяві носить майновий характер, і розмір ставок судового збору за її розгляд визначається вимогами підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір та становить півтора відсотки ціни позову, але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень. Тобто, розмір судового збору у даному випадку буде становити 240 000,00 грн.

Разом з тим, позивачем не подано доказів сплати судового збору в установленому порядку та розмірі.

У відповідності до частини другої п.п. 2.22. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7, якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява повертається господарським судом з підстав, передбачених Господарського процесуального кодексу, а саме пунктом 4 частини першої статті 63 цього кодексу.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Таким чином, неподання заявником доказів сплати судового збору є підставою для повернення позовної заяви.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Враховуючи викладене, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 63 та статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви позивача про відстрочення сплати судового збору від 24.07.2017 р. № 11/1-21259 відмовити.

2. Позовну заяву публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» про стягнення заборгованості в сумі 664 586 397,80 грн., повернути заявнику без розгляду.

Суддя С.О. Миронюк