ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 911/2755/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Щасливської сільської ради, Київська обл., с. Щасливе

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття", Київська обл., с. Щасливе

про стягнення 1 225 449,57 гривень, розірвання договору, зобов'язання повернути земельну ділянку

за участю представників:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.08.2016 через канцелярію господарського суду надійшла позовна заява Щасливської сільської ради (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття" (далі - ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття"/відповідач), з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.10.2016, про:

- стягнення 1 225 449,57 гривень, у тому числі 855 179,90 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, 20 232,66 грн пені, 34 866,07 грн 3% річних, 315 170,94 грн інфляційних втрат;

- розірвання договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, укладеного між Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області та Відкритим акціонерним товариством "Київська Русь, ХХІ століття", посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А.П. та зареєстрованого в реєстрі за №453 зі змінами внесеними відповідно до додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009;

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття" повернути Щасливській сільській раді Бориспільського району Київської області земельну ділянку загальною площею 2,1356 га у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" одержало її в оренду, відповідно до п. 2.4. договору оренди №36 від 08.02.2003, за актом прийому-передачі (повернення).

Відповідач позов не визнав та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.09.2016 порушено провадження у справі №911/2755/16, розгляд справи призначено на 13.09.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2016 відкладено розгляд справи на 11.10.2016.

У судових засіданнях 11.10.2016 та 18.10.2016 оголошувалась перерва до 18.10.2016 та 24.10.2016 відповідно.

24.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання, зокрема, про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника Щасливської сільської ради бути присутнім у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.10.2016 відкладено розгляд справи на 31.10.2016.

Водночас, ухвалою господарського суду Київської області від 24.10.2016 строк розгляду спору у даній справі було продовжено на 15 днів.

31.10.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання, відповідно до якого позивач просив суд, зокрема:

- винести окрему ухвалу щодо виявлених порушень законодавства ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" та направити її останньому та Бориспільському відділенню Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області;

- надіслати повідомлення за фактом кримінального правопорушення ТОВ Київська Русь, ХХІ століття" до прокуратури Київської області, Бориспільського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

Статтею 90 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

У відповідності до підпунктів 5.1., 5.3., 5.10. пункту 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» окрема ухвала виноситься господарським судом за наявності умов, передбачених частиною першою статті 90 ГПК України - виявлення при вирішенні спору порушень законності або недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу (далі - підприємства і організації).

В окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим.

На відміну від окремої ухвали повідомлення прокурору або органу досудового розслідування (частина четверта статті 90 ГПК України) надсилаються господарським судом не з будь-якого факту порушення підприємством або організацією законності, а лише у тих випадках, коли господарський суд виявить у діяльності працівників підприємства, організації такі порушення законності, які містять ознаки кримінального правопорушення.

З огляду вищезазначеного, оскільки у заявленому позивачем клопотанні не визначено закону чи іншого нормативно-правового акту, приписи якого, на думку позивача, порушуються під час розгляду даної справи, а також не визначено у чому саме полягають відповідні порушення, у той час як у діяльності ТОВ Київська Русь, ХХІ століття" судом не виявлено порушень законності, які містять ознаки кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для винесення окремої ухвали та надіслання повідомлення у даній справі в порядку ст. 90 ГПК України.

У судових засіданнях 31.10.2016, 01.11.2016, 15.11.2016, 22.11.2016 оголошувалась перерва до 01.11.2016, 15.11.2016, 22.11.2016, 05.12.2016 відповідно.

05.12.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника Щасливської сільської ради бути присутнім в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.12.2016 розгляд справи відкладено на 26.12.216.

У судовому засіданні 26.12.2016 було оголошено перерву до 10.01.2017.

10.01.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження в даній справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.01.2017 зупинено провадження в даній справі до вирішення господарським судом Київської області справи №911/4244/16.

10.07.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження в справі, з огляду на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 у справі №911/4244/16 залишено без змін рішення господарського суду Київської області від 13.03.2017 у справі №911/4244/16, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.07.2017 провадження у даній справі поновлено та призначеної її до розгляду на 24.07.2017.

У судове засідання 24.07.2017 представники сторін не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, хоча про час та дату розгляду спору у даній справі позивач та відповідач були повідомлені належним чином.

З огляду на закінчення передбачених ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строків розгляду спору у даній справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду спору у даній справі за наявними в ній матеріалами у судовому засіданні 24.07.2017 за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

08.02.2003 між Щасливською сільською радою (далі - орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Київська Русь, ХХІ століття", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття", (далі - орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки №36, який був посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А.П. (зареєстровано в реєстрі за №453) та зареєстрований у Бориспільському районному відділі земельних ресурсів, про що вчинено запис №19 від 12.02.2003 (далі - договір оренди).

Відповідно до пп. 1, 2.2., 2.3. та 8 договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адмінмежах Щасливської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, в межах с. Щасливе, Бориспільського району, Київської області, загальна площа якої згідно з п. 3 даного договору становить 2,1356 гектара земель громадського призначення.

Договір укладається на 49 років, починаючи з дати його реєстрації.

Орендна плата становить 3900,00 грн. за поточний рік, що становить 325,00 грн за кожний місяць. У розмір орендної плати входить податок на землю в розмірі 1 984,61 грн

Періодичність внесення орендної плати: щомісячно не пізніше 15 числа наступного місяця.

Цей договір набуває чинності після його підписання сторонами, нотаріального посвідчення, державної реєстрації.

01.06.2009 між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі була укладена додаткова угода №1/130 до договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, відповідно до п. 1 якої сторонами погоджено, що укладення даної додаткової угоди в письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 2 вищенаведеної додаткової угоди сторони погодили, зокрема, що розмір річної орендної плати встановлюється в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Копії відповідних договору оренди та додаткової угоди до нього наявні в матеріалах справи.

Як зауважив позивач, відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №946-п від 25.02.2011 Управління держкомзему у Бориспільському районі Київської області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, переданої відповідачу у користування за договором оренди, становить 3 684 370,88 грн.

За твердженням Щасливської сільської ради, відповідач був зобов'язаний сплачувати орендну плату, виходячи з нової нормативної грошової оцінки, а тому звернувся до відповідача з пропозицією №312 від 21.03.2013 про внесення змін до договору оренди.

04.12.2014 позивач звернувся до відповідача з претензією №02-14-1406, відповідно до якої вимагав провести донарахування плати за користування земельною ділянкою згідно з додатковою угодою №1/130 від 01.06.2009 до договору оренди землі.

Натомість, як зауважив позивач, відповідач користуючись земельною ділянкою свої обов'язки за договором в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за договором оренди з врахуванням змін, внесених додатковою угодою №1/130 від 01.06.2009, виконав не належним чином, орендну плату сплатив не в повному розмірі та з порушенням встановлених законом строків, внаслідок чого за ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" за період з липня 2013 року по червень 2016 року утворилось 855 179,90 грн заборгованості.

В підтвердження відповідних обставин позивачем надано суду лист Управління держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області №18-1006-99.2-1222/2-16 від 20.09.2016 щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 2,1356 га, яка перебуває в оренді ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" та розташована у с. Щасливе, станом на 2013-2016 роки, а також банківські виписки по рахунку позивача.

До того ж, позивач зауважив, що обов'язок сплачувати орендну плату в залежності від розміру нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки виникає у відповідача в силу приписів Податкового кодексу України, відповідно до яких, зокрема, орендар самостійно визначає та індексує розмір щомісячної плати за землю.

Посилаючись на те, що відповідач свої грошові зобов'язання за договором оренди у повному обсязі не виконав, станом на дату подання позову остаточні розрахунки не провів, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 855 179,90 грн заборгованості по оренді землі.

Заперечивши проти відповідної позовної вимог, відповідач зазначив про відсутність заборгованості по орендній платі, оскільки розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який взято позивачем до розрахунку орендної плати, визначений позивачем з порушенням передбаченого законом порядку, у той час як сторонами не внесено змін до договору оренди в частині розміру нормативної грошової оцінки, а тому, на думку відповідача, відповідне нарахування орендної плати є неправомірним.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача 855 179,90 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003 не підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Приписами статей 175, 173, 283 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статей 1, 2, 13, 21, 24 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній станом на 01.01.2013) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Так, обґрунтовуючи обставини виникнення у відповідача заборгованості по орендній платі, позивач посилається на положення додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009 до договору оренди землі, якою встановлено нові розмір орендної плати, що визначається від нормативної грошової оцінки землі, та порядок її сплати.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи. Таке припущення може бути спростовано в загальному порядку.

Відповідно до п. 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, ухвалою господарського суду Київської області від 10.01.2017 зупинено провадження в даній справі до вирішення господарським судом Київської області справи №911/4244/16 за позовом Щасливської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська Русь, ХХІ століття" про визнання дійсною та укладеною додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 у справі №911/4244/16, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

При прийнятті вищезазначених рішень судами встановлено, що додаткова угода №1/130 від 01.06.2009 до договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003 не була зареєстрована у визначеному на той час законодавством України порядку, а тому, в силу ст. ст. 210, 640 Цивільного кодексу України, є неукладеною.

До того ж, при прийнятті рішень у справі №911/4244/16, суди відмовили у задоволенні позовної вимоги Щасливської сільської ради про визнання додаткової угоди № 1/130 від 01.06.2009 дійсною, з огляду на те, що момент вчинення правочинів, що підлягають реєстрації та нотаріальному посвідченню, пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

За таких обставин, оскільки встановлені рішенням господарського суду Київської області від 13.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 у справі №911/4244/16, обставини щодо неукладеності додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009 до договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, є преюдиціальними та не потребують доказування, суд дійшов висновку про те, що додаткова угода №1/130 від 01.06.2009 не породжує для сторін взаємних прав та обов'язків, відповідно юридичних наслідків, а тому доводи позивача щодо обов'язку відповідача сплачувати орендну плату від нормативної грошової оцінки землі відповідно до умов такої додаткової угоди є безпідставними.

Посилання ж позивача на передбачений нормами Податкового кодексу України обов'язок відповідача сплачувати орендну плату в залежності від розміру нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки визнаються необґрунтованими з огляду на те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду орендної плати, що має відбуватись у передбаченому законом порядку, зокрема шляхом укладення відповідної угоди про внесення змін до договору, а не автоматично, як помилково вважає позивач.

Поряд з тим, встановлення нормами Податкового кодексу України мінімального та максимального розмірів орендної плати, що визначається у відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не свідчить про автоматичну зміну умов договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, яким закріплена фіксована ставка орендної плати, умови та форма її внесення.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що при визначенні належного до сплати відповідачем розміру орендної плати слід застосовувати п. 2.3. договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, відповідно до якого орендна плата становить 3900,00 грн. за поточний рік, що становить 325,00 грн за кожний місяць.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин загальний розмір орендної плати за заявлений позивачем період - з липня 2013 року по червень 2016 року, становить 13 650,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Приписами статті 610, 612 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема банківських виписок по рахунку, ТОВ "Київська Русь, ХХІ століття" сплатило орендну плату за договором оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003 за спірний період у загальному розмірі 97 712,57 грн, а тому суд дійшов висновку, що відповідач не порушив грошового зобов'язання за договором оренди, відтак доводи позивача про заборгованість відповідача перед ним є необґрунтованими.

До того ж, як слідує з наявних в матеріалах справи банківських виписок, орендна плата сплачувалась відповідачем щомісячно у більшому розмірі, ніж передбачено договором, а отже, враховуючи відповідну щомісячну переплату, суд дійшов висновку про те, що відповідні суми коштів були внесені своєчасно відповідно до умов договору.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором оренди відповідна заборгованість відсутня, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 855 179,90 грн заборгованості.

Що ж до вимог позивача про стягнення з відповідача 20 232,66 грн пені, 34 866,07 грн 3% річних, 315 170,94 грн інфляційних втрат, нарахованих на суми заборгованості з орендної плати, слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Приписами ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду наведеного, оскільки передбачені нормами закону права кредитора на стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат виникають лише у разі порушення боржником зобов'язання, у той час як судом встановлено обставини належного виконання відповідачем обов'язку по внесенню орендної плати, як наслідок відсутність підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на відповідні суми заборгованості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 20 232,66 грн пені, 34 866,07 грн 3% річних, 315 170,94 грн інфляційних втрат з огляду на їх безпідставність.

Крім того, посилаючись на істотне порушення відповідачем умов договору, що полягає у систематичній несплаті орендної плати за землю, позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003, укладений між Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області та Відкритим акціонерним товариством "Київська Русь, ХХІ століття", посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченко А.П. та зареєстрований в реєстрі за №453 зі змінами внесеними відповідно до додаткової угоди №1/130 від 01.06.2009, з підстав ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі», і як наслідок зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку за актом приому-передачі.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Приписами ст. ст. 32, 34 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4 договору оренди підставою розірвання договору є, зокрема, вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором.

В разі припинення або розірвання цього договору орендар має забезпечити виконання умов повернення земельної ділянки, визначених у п. 2.4. цього договору.

За таких обставин, враховуючи недоведеність позивачем обставин систематичної несплати орендної плати за договором, і як наслідок відсутність істотного порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором у розумінні ст. 651 ЦК України, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки №36 від 08.02.2003 та, відповідно, зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку, а отже і відмову у задоволені відповідних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 526, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 230, 283 Господарського суду України, ст. ст. 1, 2, 13, 21, 24, 32, 34 Закону України «Про оренду землі», суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 31.07.2017.

Суддя В.А. Ярема