ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року Справа № 905/341/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"
на ухвалу від та на постанову відГосподарського суду Донецької області 09.02.2017 Донецького апеляційного господарського суду 19.04.2017
у справі Господарського суду№ 905/341/17 Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"
до1. Публічного акціонерного товариства "Донецький міський молочний завод № 2" 2. Приватного акціонерного товариства "Геркулес" 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Добриня-Продукти" 4. Приватного підприємства "Український продукт" 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Горняк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
простягнення заборгованості
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Кириченко Р.Ю.;
- відповідачів - третьої особи 1. повідомлений, але не з'явився; 2. повідомлений, але не з'явився; 3. повідомлений, але не з'явився; 4. повідомлений, але не з'явився; 5. повідомлений, але не з'явився; повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Петрокоммерц-Україна" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Донецький міський молочний завод № 2", Приватного акціонерного товариства "Геркулес", Товариства з обмеженою відповідальністю "Добриня-Продукти", Приватного підприємства "Український продукт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Горняк" про стягнення солідарно заборгованості за кредитом.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.02.2017 у справі № 905/341/17 (суддя Мальцев М.Ю.), залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017 (колегія суддів у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий суддя, судді Агапов О.Л., Будко Н.В.), відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" про відстрочення сплати судового збору; повернуто позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з наведеними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Банк Петрокоммерц-Україна" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 09.02.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 905/341/17.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами ГПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

Згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України № 3674-VІ від 08.07.2011 "Про судовий збір", який набрав чинності 01.11.2011.

Згідно із підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", у редакції чинній на момент подання позовної заяви, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокоммерц-Україна" були порушені вимоги вищезазначених норм, до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору.

Натомість, ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття судом рішення у даній справі, за змістом якого позивач зазначав, що доказів сплати судового збору ним не було додано до позовної заяви через неможливість сплатити визначену суму у зв'язку з важким фінансовим становищем та відсутністю на даний час таких коштів.

В обґрунтування даного клопотання ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" зазначало, що 21.04.2016 Правління Національного банку України прийняло постанову № 280 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 561 від 22.04.2016 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна". Крім того, ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" додано до заяви копії банківських виписок по рахункам, копію довідки НБУ про відкриття накопичувального рахунку, копію листа НБУ, довідку щодо боргу перед Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, довідку щодо кредиторських вимог по заробітній платі, довідку щодо поточного боргу по заробітній платі.

Розглянувши доводи клопотання ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" щодо відстрочення сплати судового збору, суд першої інстанції, з позицією якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності з 01.09.2015, статтю 5 Закону України "Про судовий збір" ("Пільги щодо сплати судового збору") викладено у новій редакції та позбавлено пільг щодо сплати судового збору, зокрема, Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою, зокрема, відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до приписів розділу 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 у розгляді питань, пов'язаних, зокрема, з відстроченням та розстроченням сплати судового збору (стаття 8 Закону) господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, котрі свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену сторону.

Тобто, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу в силу вимог ст. 33 ГПК України.

Статтею 69 ГПК України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Господарський суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, з висновками якого погодився і апеляційний господарський суд, встановив, а Вищим господарським судом України (в силу ст. 1117 ГПК України) не переоцінюється те, що ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" не надано затвердженого кошторису витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підтвердження обставин викладених у клопотанні; не надано доказів того, що у ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" відкриті лише ті рахунки на, які останній посилається як на підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору; не надало доказів в обґрунтування заявленого клопотання, які б свідчили про вжиття скаржником усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду позовної заяви до прийняття рішення у даній справі.

Вищий господарський суд України також зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Згідно із статтею 4 вказаного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, є завданням Фонду гарантування вкладів, у зв'язку з чим посилання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації на скрутне фінансове становище банку не може бути підставою для відстрочення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплати судового збору.

З огляду на викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів щодо відмови Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Водночас, Вищий господарський суд України звертає увагу на те, що п. 2 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 42 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як роз'яснено в абзаці 3 п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єктів господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення (розстрочення) сплати судового збору призведе до порушення вказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Стосовно решти доводів, викладених в касаційній скарзі, то вони, фактично, повторюють аналогічні твердження, зазначені в клопотанні про відстрочення сплати судового збору, доданого до позовної заяви, та в апеляційній скарзі, та, в цілому, не спростовують висновків, зроблених судами попередніх інстанцій.

Таким чином, застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим ними обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни прийнятих у справі судових актів.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Донецької області від 09.02.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 905/341/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ