ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 921/473/16-г/7
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Шевчук С.Р. (доповідач), Владимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська"
на рішенняГосподарського суду Тернопільської області від 20.10.2016
та постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017
у справі№921/473/16-г/7 Господарського суду Тернопільської області
за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська"
простягнення попередньої оплати у сумі 200 000,00 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: ОСОБА_5, довір. від 26.06.2017;

- відповідача: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" про стягнення попередньої оплати у сумі 200 000,00 грн. за договором поставки №90-08/2013 від 21.08.2013.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2016 (суддя Стадник М.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 (головуючий суддя Дубник О.П., судді Матущак О.І., Скрипчук О.С.) позовні вимоги задоволено, присуджено до стягнення з ТОВ "Агрофірма "Постолівська" на користь ФОП ОСОБА_4 200 000,00 грн. попередньої оплати та 3 000,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" звернулось із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме, пункту 10 частини 1 статті 1, частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, пп. 11-13 п. 1.2, пп. 3.1, 3.3, 3.11, 3.12 п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637), просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017, прийняти у справі нове рішення, яким у позові відмовити.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 21.08.2013 між ТОВ "Агрофірма "Постолівська" в особі директора товариства Тхір Степана Степановича, який діє на підставі Статуту (постачальник), та ФОП ОСОБА_4, що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, що є платником податку на загальних підставах (покупець), укладено договір поставки №90-08/2013 (надалі - Договір), згідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар (соя), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.

Загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру товару та ціна одиниці визначаються сторонами у Специфікації, що є додатком №1 до Договору (п.1.5 Договору).

Згідно п.1.7 Договору впродовж семи календарних днів з моменту укладання договору покупець зобов`язується внести передоплату, за поставку сої згідно цього договору, в розмірі 200 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.8 Договору умови даного Договору викладаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс 2010". За цим Договором поставка товару здійснюється транспортом покупця на умовах EXW (франко-склад вантажовідправника), а саме місце поставки: склад покупця за адресою: с. Качанівка, Підволочиського району, Тернопільської області, якщо інше не зазначено в додатковій угоді.

Постачальник зобов`язаний поставити товар до 31.10.2013. Товар вважається поставленим з моменту надходження його в повному обсязі (останньої його частини) на 31.10.2013 (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Згідно п. 7.1 -7.3 Договору договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, та діє до 01.11.2013, при цьому закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

На виконання п.1.7 Договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013 позивач 21.08.2013 вніс в касу ТОВ "Агрофірма "Постолівська" попередню оплату за сою в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.08.2013. Як встановлено судами, відповідачем не було здійснено поставку товару позивачу.

ФОП ОСОБА_4 звернувся до ТОВ "Агрофірма "Постолівська" з претензією-вимогою №2 від 06.07.2016 про повернення 200 000,00 грн. отриманої попередньої оплати за сою згідно договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013 у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто до 14.07.2016. Претензія-вимога направлена рекомендованою кореспонденцією 07.07.2016.

Відсутність відповіді на згадану претензію, а також перерахування визначеної у ній суми слугувало підставою для звернення ФОП ОСОБА_4 до суду із відповідним позовом.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, керувався вимогами статей 526, 527, 530, 629, 655, 663, 664, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, статей 173-175, 193 Господарського кодексу України та з огляду на встановлені ним обставини виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №90-08/2013 від 21.08.2013 в частині внесення попередньої оплати за поставку сої у розмірі 200 000,00 грн., та відсутності доказів здійснення такої поставки відповідачем у строки встановлені договором, а саме до 31.10.2013 дійшов висновку про наявність фактичних та відповідно правових підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України у зв'язку з наступним.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічну норму містить частина 1 статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судами, позивач здійснив попередню оплату у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.08.2013.

Статтею 693 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, що отримав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений термін, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судами, 06.07.2016 ФОП ОСОБА_4 звернувся до ТОВ "Агрофірма "Постолівська" з претензією-вимогою №2 про повернення 200 000,00 грн. отриманої попередньої оплати за сою згідно договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013 у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто до 14.07.2016.

Натомість, відповідач 200 000.00 грн. отриманої попередньої оплати не повернув, доказів на підтвердження причин невиконання зобов'язання з поставки сої ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надав.

За приписами частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, як слушно зауважено судом апеляційної інстанції, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. Наведена норма є спеціальною нормою, яка регулює такі правовідносини та за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

За встановлених судами обставин внесення позивачем коштів у касу відповідача в рахунок попередньої оплати за договором поставки №90-08/2013 від 21.08.2013 та відсутності доказів здійснення поставки сої відповідачем у строки, погоджені сторонами у договорі, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність фактичних та відповідно правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ "Агрофірма "Постолівська" на користь ФОП ОСОБА_4 200 000,00 грн.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи заявника касаційної скарги стосовно відсутності доказів в підтвердження внесення позивачем попередньої оплати у розмірі 200000,00 грн.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахування того, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, як встановлено судами, на виконання п.1.7 договору поставки №90-08/2013 від 21.08.2013 позивач 21.08.2013 вніс в касу ТОВ "Агрофірма "Постолівська" попередню оплату за сою в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.08.2013.

У спростування цієї обставини, відповідач вказує на невідповідність касового ордеру пункту 10 частини 1 статті 1, частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, пп. 11-13 п. 1.2, пп. 3.1, 3.3, 3.11, 3.12 п. 3 Положення № 637, однак, жодних доказів того, що кошти ним не отримані, відповідач не наводить.

Так, відповідно до пп. 3.1, 3.3 п. 3 Положення № 637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

У квитанції до прибуткового касового ордера зазначаються: назва підприємства; номер документа; від кого прийнято готівку; підстава; сума; дата складання; підписи головного бухгалтера та касира, печатку (штамп) касира або відмітка касового апарату.

Підпунктом 3.11 п. 3 Положення № 637 передбачено, що прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (додаток 4), який ведеться окремо за прибутковими та видатковими операціями.

Натомість, відповідачем не надано, витягу із журналу реєстрації прибуткових ордерів, який би підтверджував, що готівка у розмірі 200000,00 грн. 21.08.2013 позивачем у касу відповідача не вносилась. Не містять і матеріали справи прибуткового касового ордеру від 21.08.2013, який мав би залишитися у відповідача та який би підтверджував, що в касу у цей день було внесено іншу суму або на виконання іншого договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" про порушення судами пункту 10 частини 1 статті 1, частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, пп. 11-13 п. 1.2, пп. 3.1, 3.3, 3.11, 3.12 п. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 не спростовують правильні висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин, що в силу положень статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не відноситься до повноважень касаційної інстанції.

При цьому перевіривши відповідно до частини другої статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи, повноту їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим та апеляційним господарськими судами в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, порушень норм чинного законодавства не вбачається, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних рішення і постанови та прийняття нового рішення у справі - відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2016 у справі №921/473/16-г/7 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова