РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017Справа № 910/9465/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Приватного акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд"

про стягнення 71 165,53 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Стеблецький Р.В. (представник за довіреністю №2-138д від 08.12.2016р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором № ЛГВ-72/06-16 від 27.01.2016р. в розмірі 71 165,53 грн., з яких 57 159,92 грн. сума основного боргу, 6 643,81 грн. пені, 1 353,12 грн. штрафу, 5 311,68 грн. інфляційних втрат та 697,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором не виконав та не здійснив повну оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 11.07.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017р. розгляд справи відкладено до 01.08.2017р.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 01 серпня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір № ЛГВ-72/06-16 (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник зобов'язувався із власних свердловин Ретичинського газового родовища подати природний газ до УППГ-3 Свидниця, а виконавець зобов'язувався надати послуги по прийому, підготовці на УППГ-3 Свидниця та транспортуванню природного газу замовника в мережу розподільних газопроводів ПАТ «Львівгаз» (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 1.2. Договору фактичний обсяг природного газу замовника, прийнятий, підготовлений та протранспортований виконавцем, визначається згідно показників комерційного вузла обліку газу, який є власністю замовника і встановлений на УППГ-3 Свидниця. В разі виявлення помилок або порушень правил експлуатації обладнання комерційного вузла обліку на УППГ-3 Свидниця для газу, що видобувається із свердловин Ретичинського ГР, обсяг сировини замовника визначається як середньодобовий за останні повні п'ять діб роботи свердловин через комерційний вузол обліку (згідно п 10.4. наказу НАК "Нафтогаз України" № 142 від 11 травня 2002 року "Правила обліку природного газу при видобуванні, транспортуванні та зберіганні").

Відповідно до п. 1.3. та п. 5.2.5. Договору замовник зобов'язувався своєчасно оплачувати послуги виконавця згідно умов цього договору.

Як передбачено в п. п. 2.1., 2.2. Договору виконавець здійснює підготовку якості газу до вимог ГОСТ 5542-87 «Гази горючі природні для промислового і комунально-побутового призначення». Виконавець проводить транспортування газу в мережу розподільних газопроводів ПАТ «Львівгаз».

Замовник прогнозує об'єм видобутку газу у 2016 році в обсязі 1 560 тис. м3, в т. ч. по місяцях (п. 3.1. Договору).

За змістом п. 6.1. Договору акти передачі-приймання наданих послуг підписуються уповноваженими представниками сторін на підставі актів прийому-передачі природного газу, складених у відповідності до технічної угоди підписаної сторонами.

У відповідності до п. 7.1. Договору вартість послуг по прийому та транспортуванні по газопроводах виконавця газу зі Ретичинського ГР та обслуговуванню необхідного для цього обладнання без компримування становить 531,42 грн., в тому числі ПДВ 88,57 грн. з розрахунку підготовки та передачі однієї тисячі метрів кубічних газу, видобутого замовником (протокол погодження договірної ціни (додаток №1), що є невід'ємною частиною даного Договору). Загальна вартість послу по підготовці газу, наданих в поточному місяці, визначається на підставі акту прийому-передачі природного газу і оформляється актом передачі-приймання наданих послу, що є підставою для остаточного розрахунку.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу послуги по прийому, підготовці, обліку та транспортуванні природного газу видобутого з свердловин Ретичинського газового родовища на загальну суму 356 260,78 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченим копіями актів передачі-приймання наданих послуг за період з липня 2016р. по січень 2017р., а саме від 31.07.2016р. на суму 59 681,12 грн., від 31.08.2016р. на суму 56 552,65 грн., від 30.09.2016р. на суму 56 243,37 грн., від 31.10.2016р. на суму 57 910,43 грн., від 30.11.2016р. на суму 52 119,02 грн., від 31.12.2016р. на суму 54 423,79 грн. та від 16.01.2017р. на суму 19 330,40 грн., які без взаємних претензій підписані сторонами та скріплені їхніми печатками.

Як передбачено в п. 7.2. Договору сплата послуг згідно цього Договору здійснюється замовником на умовах попередньої оплати до 20 числа поточного місяця в сумі, ще становить 100% від прогнозованого об'єму видобутку природного газу в поточному місяці (п.3.1) з обов'язковим зазначенням в призначенні платежу номеру та дати укладення цього Договору. В разі видобутку газу замовником менше, ніж передбачено в п. 3.1., виконавець надлишкову оплату зараховує в якості оплати в наступних за звітним місяцях. Остаточний розрахунок Замовник здійснює на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання акту передачі-приймання наданих послуг.

В Додатковій угоді № 1 до Договору сторони домовились доповнити розділ 3 Договору, виклавши його в такій редакції: «Замовник прогнозує об'єм видобутку газу в січні 2017 року в обсязі 40 тис. м3.» та внести зміни до п. 12.1. Договору, виклавши його у такій редакції: «Даний договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін та діє, в тому числі в частині надання послуг до 16.01.2017 року, в частині розрахунків до повного їх виконання. Умови цього договору застосовуються до відносин між виконавцем та замовником, що виникли з 01.01.2016 року.».

Відповідач взяті на себе зобов'язання в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за надані позивачем послуги виконав неналежним чином, оплативши вартість послуг на суму 299 100,86 грн. (докази сплати містяться в матеріалах справи) та допустив виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 57 159,92 грн.

З огляду на те, що відповідачем не здійснено повну оплату вартості наданих послуг у передбачені договором строки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір послуг є оплатним, відтак одним із основних обов'язків замовника є оплата їх вартості. Ціна - грошове відображення вартості послуг.

Факт надання позивачем передбачених договором послуг на загальну суму 356 260,78 грн. є доведеним, документально підтвердженим та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 7.2. Договору обов'язок відповідача щодо оплати вартості наданих позивачем послуг мав бути виконаний на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання акту передачі-приймання наданих послуг, а прострочення оплати вартості вказаних вище послуг у відповідача виникло з наступного дня після спливу вказаного строку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 57 159,92 грн. (356 260,78 - 299 100,86) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 643,81 грн. пені, 1 353,12 грн. штрафу, 5 311,68 грн. інфляційних втрат та 697,00 грн. 3% річних.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 8.2. Договору замовник відповідає за своєчасну оплату наданих послуг. За порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до пункту 8.2. Договору.

Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені та встановлено, що він частково не відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору та є завищеним, у зв'язку з чим суд проводить власні розрахунки пені.

За актом за липень 2016р. розмір пені (405,50 грн.) розрахований позивачем не перевищує, розрахованого судом.

За актом за серпень 2016р. розмір пені з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (06.09.2016р. - 15.09.2016р. та 16.09.2016р. - 19.09.2016р.) становить 267,25 грн. та 103,45 грн. відповідно.

За актом за вересень 2016р. розмір пені з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (18.10.2016р. - 27.10.2016р. та 28.10.2016р. - 31.10.2016р.) становить 174,13 грн. та 65,01 грн. відповідно.

За актом за жовтень 2016р. розмір пені з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем в межах заявленого позивачем періоду (15.11.2016р. - 22.11.2016р.), оскільки останнім помилково вказано період нарахування 04.11.2016р. - 22.11.2016р. становить 161,06 грн.

За актом за грудень 2016р. розмір пені з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (18.01.2017р. - 07.04.2017р.) становить 2 321,59 грн.

За актом за січень 2017р. розмір пені за заявлений позивачем період (15.02.2017р. - 07.04.2017р.) становить 771,10 грн.

З огляду на викладене, за розрахунком суду в межах визначеного позивачем періоду нарахування обґрунтованою є сума пені в розмірі 4 269,09 грн., а сума штрафу (1 353,12 грн.) розрахована позивачем вірно, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню на вказану вище суму, а в частині стягнення з відповідача суми штрафу - у повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні положення сторони погодили і в п. 8.3. Договору.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Судом перевірено наведені у матеріалах справи розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних та встановлено, що вони не відповідають нормам цивільного законодавства та умовам Договору та є завищеними, у зв'язку з чим суд проводить власні розрахунки таких нарахувань.

За актом за липень 2016р. розмір інфляційних втрат (дефляція -179,04 грн.) розраховано позивачем вірно.

За актом за серпень 2016р. розмір інфляційних втрат з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (06.09.2016р. - 19.09.2016р.) становить 567,95 грн.

За актом за вересень 2016р. розмір інфляційних втрат за заявлений позивачем період становить 0,00 грн., оскільки прострочення зобов'язання у відповідача виникло з 18.10.2016р., а повне погашення суми боргу відповідачем відбулось 01.11.2016р.

За актом за жовтень 2016р. розмір інфляційних втрат з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем в межах заявленого позивачем періоду (15.11.2016р. - 22.11.2016р.), оскільки останнім помилково вказано період нарахування 04.11.2016р. - 22.11.2016р. становить 473,69 грн.

За актом за грудень 2016р. розмір інфляційних втрат з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (18.01.2017р. - 07.04.2017р.) становить 1 066,04 грн.

За актом за січень 2017р. розмір інфляційних втрат за заявлений позивачем період (15.02.2017р. - 07.04.2017р.) - 544,72 грн., не перевищує розрахованого судом.

З урахуванням викладеного, за розрахунком суду розмір інфляційних втрат в межах заявленого позивачем періоду становить 2 473,36 грн., відтак вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

За актом за липень 2016р. розмір 3 % річних (39,00 грн.) не перевищує, розрахованого судом.

За актом за серпень 2016р. розмір 3 % річних з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (06.09.2016р. - 19.09.2016р.) становить 36,31 грн.

За актом за вересень 2016р. розмір 3 % річних з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (18.10.2016р. - 31.10.2016р.) становить 24,44 грн.

За актом за жовтень 2016р. розмір 3 % річних з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем в межах заявленого позивачем періоду (15.11.2016р. - 22.11.2016р.), оскільки останнім помилково вказано період нарахування 04.11.2016р. - 22.11.2016р. становить 17,30 грн.

За актом за грудень 2016р. розмір 3 % річних з урахуванням часткової оплати вартості послуг відповідачем за заявлений позивачем період (18.01.2017р. - 07.04.2017р.) становить 248,74 грн.

За актом за січень 2017р. розмір пені за заявлений позивачем період (15.02.2017р. - 07.04.2017р.) - 82,62 грн.

Відтак, за розрахунком суду обґрунтованою є сума 3 % річних в розмірі 448,41 грн., а вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/9465/17 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 57 159,92 грн. суми основного боргу, 4 269,09 грн. пені, 1 353,12 грн. штрафу, 2 473,36 грн. інфляційних втрат та 448,41 грн. 3% річних.

Судовий збір позивача у розмірі 1 477,21 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд" (ідентифікаційний код 31031086, адреса: 01025, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 25/2) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код 30019775, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28) 57 159,92 грн. (п'ятдесят сім тисяч сто п'ятдесят дев'ять гривень 92 коп.) суми основного боргу, 4 269,09 грн. (чотири тисячі двісті шістдесят дев'ять гривень 09 коп.) пені, 1 353,12 грн. (одну тисячу триста п'ятдесят три гривні 12 коп.) штрафу, 2 473,36 грн. (дві тисячі чотириста сімдесят три гривні 36 коп.) інфляційних втрат, 448,41 грн. (чотириста сорок вісім гривень 41 коп.) 3% річних та 1 477,21 грн. (одну тисячу чотириста сімдесят сім гривень 21 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.08.2017р.

Суддя С.М. Морозов