ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 911/1491/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 163 213,10грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача - Трухно М.А. (довіреність б/н від 20.07.2017);

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про стягнення 163 213,10грн, в т.ч. 75 898,83грн заборгованості за простроченими відсотками, 87 076,04грн пені, 238,23грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором кредитної лінії №НКЛ-2006045 від 30.05.2011 в частині повернення кредиту, сплати процентів у строк та у розмірі, встановлені таким договором.

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_2 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.05.2011 між ПАТ "Дельта Банк" (кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір №НКЛ-206045 (договір), за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в межах не відновлюваної кредитної лінії, окремими частинами у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, а позичальник, зобов'язується своєчасно повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування, а також виконати інші зобов'язання з вказаним договором.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Виконання відповідачем обов'язку щодо повернення коштів за вказаним договором було предметом розгляду цивільної справи №111/3410/13-ц.

Так, рішенням Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 12.11.2013 у вказаній справі, встановлено прострочення відповідачем строків щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача 234 310,67грн заборгованості за кредитним договором №НКЛ-206045 від 30.05.2011.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2014 встановлено неналежне виконання відповідачем обов'язку щодо повернення грошових коштів, зокрема, встановлено, що станом на 22.07.2013 у відповідача у даній справі існувала заборгованість в сумі 234 310,67грн, яка складається з заборгованості по кредиту 47 065,10грн, відсотків за користування кредитом 15 933,71грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту 108 659,07грн, пені за несвоєчасну виплату відсотків в сумі 62 652,79грн та штрафу 2 242,17грн.

Вищевказаним рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2014 скасовано рішення Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від 12.11.2013 та ухвалено нове рішення, зокрема, судом апеляційної інстанції зменшено суму нарахованої пені за порушення строків погашення за тілом кредиту до 50 000,00грн та пені за порушення строків сплати відсотків до 10 000,00грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НКЛ-206045 від 30.05.2011 в сумі 123 088,81грн (47 065,10грн - основного боргу, 15 933,71грн - відсотків за користування кредитом, 50 000,00грн - пені за порушення строків погашення за тілом кредиту, 10 000,00грн - пені за порушення строків сплати відсотків та 2 242,19грн - штрафу) на користь позивача у даній справі звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.05.2011 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем не виконані умови договору та рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.01.2014, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача 75 898,83грн заборгованості за простроченими відсотками, 87 076,04грн пені, 238,23грн 3% річних.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, відповідачем в порушення взятих на себе зобов'язань, згідно з умовами договору у встановлений строк не здійснено повернення кредиту та не сплачені проценти за користуванням кредитом, вимога позивача про стягнення 75 898,83грн заборгованості за простроченими відсотками, є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 238,23грн - 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 01.06.2016 по 10.05.2017.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних, суд вважає їх арифметично вірними, а вимогу позивача про стягнення з відповідача 238,23грн - 3% річних такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 87 076,04грн пені за несвоєчасну сплату процентів за загальний період з 01.06.2016 по 10.05.2017.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Так, відповідно до п. 9.1. договору, за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку 3 проценти від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Проте, як визначено в ст. 3 вказаного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, законодавством України встановлюється обмеження щодо обчислення розміру нарахування пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Проте, позивачем нарахування пені здійснено без урахуванням обмеження розміру нарахування пені подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла на момент нарахування пені, та розраховано зі ставки в 3%, що перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

За розрахунком суду, розмірі пені (з урахуванням обчислення пені у відповідності до подвійної облікової ставки НБУ) за заявлені позивачем періоди складає 2 129,28грн.

Таким чином, розмір пені, що підлягає задоволенню становить 2 129,28грн, в задоволенні вимог про стягнення 84 946,76грн пені суд відмовляє

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 1174,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором №НКЛ-206045 від 30.05.2011 у сумі 78 266,34грн (з яких: 75 898,83 - прострочена заборгованість по сплаті процентів; 2129,28грн пені за прострочення сплати процентів; 238,23грн - 3% річних за прострочення сплати процентів), а також 1174,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 84 946,76грн пені в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 10.08.2017.

Суддя С.І. Чонгова