Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

« 03 » серпня 2017 року Справа № 927/615/17

Позивач: Державне підприємство «Державний резервний насіннєвий фонд України»

01033, м. Київ, вул.. Саксаганського,1

адреса для листування: 03038, м. Київ, вул..Ямська,32

Відповідач: Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 ОСОБА_2 академії аграрних наук України»

17580, Прилуцький р-н, с. Івківці, вул.. Незалежності,3А

Предмет спору: про стягнення 480000 грн. вартості насіння та 240000 грн. штрафу

Суддя Скорик Н.О.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_3 дов. №24 від 07.07.2017

від відповідача: ОСОБА_4 дов. № б/н від 18.05.2016

СУТЬ СПОРУ:

Державним підприємством «Державний резервний насіннєвий фонд України» подано позов до Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» ОСОБА_2 академії Аграрних Наук Украни про стягнення 480000 грн. боргу вартості насіння та 240000 грн. збитків у вигляді штрафу за неналежне виконання умов договору № С-11 про надання послуг зі зберігання насіння від 28.04.2015.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем не вжито заходів для забезпечення схоронності переданого йому на зберігання майна, чим порушено зобовязання, та у звязку з чим до нього мають бути застосовані визначені законом та договором міри відповідальності у вигляді стягнення повної вартості насіння та штрафу.

Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджуєтьcя повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 486.

Відповідач відзиву на позов не надав, проти позовних вимог не заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників позивача і відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

28.04.2015 р між Державним підприємством «Державний резервний насіннєвий фонд України» (позивачем) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Івківці» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН України укладено договір № С-11 про надання послуг зі зберігання насіння.

21.06.2017 державним реєстратором Срібнянської районної державної адміністрації ОСОБА_5 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи зміни повного найменування, зміни скороченого найменування, зміни органу, до сфери управління якого належить юридична особа, зміни місцезнаходження, інші зміни, в тому числі змінено назву відповідача на Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.. ОСОБА_1 ОСОБА_2 академії аграрних наук України» (далі - відповідач), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 17.07.2017.

Відповідно до п.1.4. Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.. ОСОБА_1 ОСОБА_2 академії аграрних наук України», останнє є правонаступником в частині землі, майна, майнових і немайнових прав та зобовязань Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» ОСОБА_2 академії аграрних наук України».

Відповідно до п. 1.1. договору поклажодавець (позивач) передає, а зберігач (відповідач) приймає на відповідальне зберігання насіння сільськогосподарських рослин (культури) урожаю 2014 року: - Соя «Сіверка» еліта (Ярі) у кількості 30т. (тридцять тонн) по ціні 16000 грн./т з урахуванням ПДВ. Загальна вартість переданого на зберігання насіння складає 480000 грн. відповідно до актів приймання передачі насіння.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем насіння підтверджується актом прийому передачі насіння до договору про надання послуг по зберіганню насіння від 28.04.2015 №С-11, підписаного сторонами 29.04.2015. Згідно даного акту позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання насіння: -Соя «Сіверка» еліта (Ярі) у кількості 30т. (тридцять тонн) по ціні 16000 грн./т з урахуванням ПДВ. Загальна вартість переданого на зберігання насіння складала 480000 грн.

Як вбачається із п.3 вищевказаного акту якість насіння відповідає вимогам державних стандартів, що діяли в Україні на момент передачі насіння. Зберігач не має претензій до поклажодавця стосовно переданого на зберігання насіння.

Факт передачі на зберігання насіння належної якості сторонами в ході розгляду справи не заперечувався.

Згідно статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що відповідач зобовязувався прийняти насіння, надане позивачем на зберігання і повернути його позивачу у схоронності. Місце зберігання: Прилуцький р-н, с. Івківці (п. 2.2.3. договору).

Відповідно до ч.1 ст.938 Цивільного кодексу України зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Договором зберігання строк зберігання насіння не встановлений.

Відповідно до ч.2 ст.938 Цивільного кодексу України якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи із його умов, зберігач зобовязаний зберігати річ до предявлення поклажедавцем вимоги про її повернення.

Згідно п.2 договору він діє з моменту підписання до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

25.08.2016 представниками позивача, в місці зберігання переданого відповідачу насіння, проведено зняття фактичних залишків матеріальних цінностей, які знаходяться на зберіганні, про що складено інвентаризаційний опис № 1. Згідно даного опису при інвентаризації встановлена відсутність Сої «Сіверка еліта (Ярі) в кількості 30 тонн.

Про проведення інвентаризації залишків насіння позивачем було повідомлено відповідача листом повідомленням № 138-2/1-14/503/1 від 12.08.2016, що підтверджується копією цього листа та поштового повідомлення.

Інвентаризаційний опис № 1 не був підписаний представниками відповідача. За цих обставин позивачем направлено 02.09.2016 відповідачу інвентаризаційний опис № 1 для підписання супровідним листом № 138-2/1-14/530 від 01.09.2016, одержаний відповідачем 06.09.2016, що підтверджується поштовим повідомленням та поштовим описом (а.с. 81).

Доказів підписання інвентаризаційного опису відповідач не надав.

Пунктом 7.9. договору сторони обумовили, що у разі, якщо зберігач перешкоджає проведенню інвентаризації поклажодавця (не допускає до складів, де зберігається насіння поклажодавця, не забезпечує участь особи, відповідальної за зберігання товарно матеріальних цінностей на складі (складах) зберігача), останній вправі стягнути зі зберігача вартість насіння, що було передане йому на відповідальне зберігання.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що спірне зерно (соя) на даний момент на складах відповідача відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст.949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ст. 950 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Аналогічні положення містяться і в п. 7.2.1 договору.

За умовами п. 7.3. договору вартість насіння відшкодовується по ціні, зазначеній в ОСОБА_4 приймання передачі до цього договору.

Крім того, до відносин які виникли між сторонами у звязку зі зберіганням майна, підлягають застосуванню також загальні правила про відповідальність учасників правовідносин за порушення зобовязань, закріплені у нормах глави 51 Цивільного кодексу України та глави 24 Господарського кодексу України

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч.1, 2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, чинним законодавством за незбереження майна, переданого на зберігання, встановлюється цивільно-правова відповідальність, яка наступає при наявності передбачених законом всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що у спорах про відшкодування збитків, обовязок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, то позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт понесення збитків та розмір заявленої до стягнення суми збитків, а також наявність причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та збитками.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до приписів статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Факт втрати насіння Сої «Сіверка» еліта (Ярі) в кількості 30 т підтверджується інвентаризаційним описом № 1 від 25.08.2016, представником відповідача в судовому засіданні.

Наведені факти свідчать про протиправність поведінки відповідача неналежне виконання взятих на себе за договором зберігання зобовязань.

Розмір збитків в сумі 480000 грн. обраховано позивачем відповідно до умов п. 7.3 договору: 30 тонн за ціною 16000 грн за тонну, що зазначено в акті приймання передачі насіння на зберігання від 29.04.2015.

Таким чином, позивачем доведено наявність та розмір збитків, протиправність поведінки відповідача, а також, що порушення відповідачем договірного зобовязання є причиною, а збитки, які завдані відповідачу, - наслідком такого порушення.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.11.2016 по справі №751/10046/16-к встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 03.02.2016 внесено відомості за фактами службової недбалості службових осіб ДП «ДГ «Івківці», що спричинило істотну шкоду інтересам держави та порушення обовязків щодо охорони майна, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.. 197,ч.2 ст.191, ч.1 ст.367 КК України.

29.05.2017 позивачем направлено відповідачу претензію № 138-2/1-14/341 від 26.05.2017 з вимогою сплати 480000 грн. вартості переданого на зберігання насіння та 240000 грн. штрафу. Відповідач отримав претензію 02.06.2017, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 449.

Відповідач, на момент розгляду справи в суді, вартість насіння не сплатив, доказів відсутності своєї вини в неналежному зберіганні насіння не надав.

Враховуючи, що судом встановлено наявність всіх складових господарського правопорушення, при яких настає відповідальність у вигляді відшкодування збитків, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 480000 грн. вартості насіння підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

У разі, якщо зберігач несвоєчасно повернув насіння чи не повернув насіння, поклажодавець вправі стягнути штраф зі зберігача у розмірі 50% (пятдесят відсотків) від вартості насіння (п. 7.5. договору).

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 240000 грн. штрафу.

В силу ст.610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, правовим наслідком якого є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.2 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 2 статті 552 Цивільного кодексу України передбачено, що сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Статтею 624 Цивільного кодексу України також встановлено, що якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Вищенаведені норми чинного законодавства є диспозитивними та надають право сторонам самостійно визначати обсяги відповідальності та співвідношення збитків та неустойки (штрафу, пені) за порушення зобовязання в договорі.

Договором зберігання передбачено можливість стягнення за втрату (нестачу) переданого на зберігання насіння як вартості насіння так і штрафу незалежно один від одного в повному обсязі.

Здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем суми штрафу, судом встановлено, що розрахунок відповідає фактичним обставинам справи, здійснений з урахуванням умов договору, і є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 240000 грн. штрафу є правомірними, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача згідно ст.. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.11, 22,202,205,610,611,942,949,951 Цивільного кодексу України; ст. 175,173,224,225 Господарського кодексу України; ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ДОСЛІДНОГО ГОСПОДАРСТВА «ІВКІВЦІ» МИРОНІВСЬКОГО ІНСТИТУТУ ПШЕНИЦІ ІМЕНІ ОСОБА_1 ОСОБА_2 АГРАРНИХ НАУК УКРАЇНИ, Прилуцький р-н, с. Івківці,вул.. Незалежності,3А, код 00729847 на користь ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ДЕРЖАВНИЙ РЕЗЕРВНИЙ НАСІННЄВИЙ ФОНД УКРАЇНИ», м. Київ, вул.. Саксаганського,1,код 30518866, 480000 грн. вартості насіння, 240000 грн. штрафу,10800 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 04.08.2017.

Суддя Н.О.Скорик