ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р.Справа № 922/2212/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ГСМ", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ Шубське", с. Шуби Харківської області
про стягнення 708328,86 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 22.06.2017 - після перерви не з'явилась; ОСОБА_2, довіреність від 22.06.2017;

відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 14.07.2017 - після перерви не з'явилась; ОСОБА_4, довіреність від 14.07.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-ГСМ", м. Харків (позивач) 05.07.2017 звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фермерського господарства "Шубське", с. Шуби Харківської області, в якому просить суд стягнути з відповідача 708328,86 грн. Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами Договором поставки нафтопродуктів № АГ-76/Н від 17.03.2015 в частині повної та своєчасної оплати товару, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу в розмірі 575142,68 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні нарахування в розмірі 45110,68 грн., а також відповідно до ст. 692 ЦК України та умов п. 6.2. вищевказаного договору поставки нафтопродуктів № АГ-76/Н від 17.03.2015 позивачем нарахована сума за прострочення виконання грошових зобов'язань (проценти за користування чужими грошовими коштами) в розмірі 88075,50 грн. В якості правових підстав позову, позивач вказує, зокрема, на норми ст. 536, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2017 було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/2212/17 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 18.07.2017 об 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2017 задоволено заяву представника позивача про відкладення розгляду справи, задоволено клопотання представника відповідача вх. №23125 від 18.07.2017 про заміну відповідача правонаступником у справі, замінено відповідача ОСОБА_5 господарство "Шубське" його правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю "ФГ "Шубське" , клопотання представника відповідача (вх. №23126 від 18.07.2017) задоволено частково, зобов'язано сторони провести звіряння взаємних розрахунків за договором поставки за №АГ-76/Н від 17.03.2015 та розгляд справи відкладено на 01.08.2017 о 10:00год, відповідно до ст. 77 ГПК України.

Позивач в судове засідання 01.08.2017 з'явився.

Відповідач в судове засідання 01.08.2017 з'явився та заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з метою надання додаткових документів по даній справі.

Розглянувши усне клопотання відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні, заслухавши думку позивача з приводу вказаного клопотання, який не заперечив проти його задоволення, вважає за доцільне його задовольнити.

01.08.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 07.08.2017 до 12:50год., відповідно до ст. 77 ГПК України.

07.08.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 25325), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи

07.08.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов супровідний лист (вх. №25327) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

07.08.2017, після перерви розгляд справи було продовжено.

Позивач в засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в засіданні проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у наданому раніше відзиві на позовну заяву. Також, у відзиві клопоче про витребування доказів, яке просить задовольнити та витребувати у позивача оригінали видаткових накладних та товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів щодо постачання палива за Договором поставки АГ-76/Н від 17.03.2015.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, яке викладено останнім у відзиві на позовну заяву, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюється приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаного клопотання, крім того, позивачем подано для огляду в судовому засіданні оригінали видаткових накладних, копії яких подані разом з позовною заявою, також, під час вирішення заявленого клопотання судом враховуються положення ст. 69 Господарського процесуального кодексу України щодо процесуального строку розгляду даної справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У судовому засіданні 07.08.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

17 березня 2015 року позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-ГСМ (постачальник) та відповідачем - ОСОБА_5 господарством Шубське (покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів № АГ-76/Н (далі - договір, т.с. І а.с. 11-14), відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник - ТОВ Агро-ГСМ зобов'язався передавати у встановлені договором строки нафтопродукти, визначені п. 1.2. договору у власність покупця (відповідача), а покупець зобов'язався прийняти Товар та сплатити за нього грошові кошти.

Згідно з умовами п. 3.1. договору, поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями протягом двох банківських днів з моменту здійснення 100% передоплати партії товару.

Так, умовами пункту 3.2 договору передбачено право постачальника відвантажити Товар покупцю до отримання 100% передоплати.

Згідно з умовами п. 4.3. договору, у випадках відвантаження Товару покупцю до отримання 100% передоплати, підтвердженням погодження ціни конкретної партії товару, зазначеного в рахунку, є прийняття товару оформлене видатковою накладною.

Умовами п. 4.3. договору, сторони погодили та встановили, що у випадку поставки товару постачальником в порядку передбаченому п. 3.2. цього договору, покупець зобов'язується здійснити оплату шляхом перерахування грошових коштів поточний рахунок постачальника протягом 10-ти банківський днів з моменту відвантаження товару покупцю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (постачальник) свої зобов'язання за зазначеним вище Договором поставки нафтопродуктів № АГ-76/Н від 17.03.2015 виконав належним чином, передав у власність покупця (відповідача) товар (нафтопродукти) на загальну суму 3038657,75 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні за період з: 12.04.2016 по 16.12.2016 (т.с. І а.с. 15-29). Так, відповідач (покупець) товар за вищевказаними видатковими накладними отримав, про що свідчить підпис уповноваженої особи, який скріплений печаткою, проте його вартість своєчасно та в повному обсязі не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача за даним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, господарський суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суд вважає, що дії сторін з виставлення рахунку та його оплати відповідно до вимог ч. 1 ст. 181 ГК України, ст. 202 ЦК України свідчать про схвалення ними правочину, що створило для них цивільні права та обов'язки.

Таким чином, між сторонами по справі виникли відносини з договору поставки, укладеного в усній формі, врегульовані гл. 54 ЦК України, за яким відповідач зобов'язався передати позивачу у власність обладнання, а позивач - прийняти указаний товар та сплатити за нього встановлену ціну.

Згідно з вимогами ч. 2. ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін.

У відповідності до вимог ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, а також враховуючи, що відповідач, в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені суду позивачем не спростував, не надав суду доказів належного виконання умов спірного Договору, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення 575142,68 грн. основного боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи № 922/2212/17 доказами, такі, що не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню повністю.

Також, позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати в розмірі 45110,68 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, судом встановлено, що вони відповідають вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства, а розмір інфляційних втрат в розмірі 45110,68 грн. не перевищує розрахованого судом розміру таких нарахувань, тому позовні вимоги в цій частині судом задовольняються.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення сума за прострочення виконання грошових зобов'язань (проценти за користування чужими грошовими коштами) в розмірі 88075,50 грн.

Сторони домовилися про розмір процентів за користування чужими грошовими коштами в п. 6.2 договору, а саме, згідно умов вказаного п. 6.2. договору, у випадку поставки товару і неотримання оплати протягом 10-ти банківських днів з моменту відвантаження, Покупець зобов'язується сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексі інфляції та 2% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, що являє собою плату за користування чужими грошовими коштами (у відповідності до ст. 536 та ч. 2. ст. 625 ЦК України).

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацом другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Крім того, за приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 88075,50 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, а також враховуючи встановлення факту прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання перед позивачем, позовні вимоги про стягнення з відповідача 575142,68 грн. основного боргу, 45110,68 грн. інфляційних витрат та 88075,50 грн. суми за прострочення виконання грошових зобов'язань (процентів за користування чужими грошовими коштами) заявлені правомірно, вірно розраховані та підлягають задоволенню як обґрунтовані.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у даній справі, що складаються з 10624,93 грн. судового збору, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, ст.ст. 47-49, 65, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ "Шубське" (62122, Харківська область, село Шуби, вул. Центральна, буд. 20, )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ГСМ" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 13 оф. 510, ) - 575142,68 грн. основного боргу; 45110,68 грн. інфляційних нарахувань; 88075,50 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами; 10624,93 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 09.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_6