ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року Справа № 906/1074/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Палія В.В., Корнілової Ж.О.,
за участю представників сторін позивача - не з'явився; відповідача - не з'явився;
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуРівненського апеляційного господарського суду
від24.04.2017
та на рішенняГосподарського суду Житомирської області
від17.11.2016
у справі№ 906/1074/16
за позовомДержавного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 13 086, 25 грн

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Коростишівський завод "Реммашторф" (далі - ДП Коростишівський завод "Реммашторф") звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) з позовом про стягнення заборгованості в загальному розмірі 13 086, 25 грн, яка виникла на підставі договору оренди № 2 від 12.12.2014.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.11.2016 порушено провадження у справі № 906/1074/16 за позовом ДП Коростишівський завод "Реммашторф" до ФОП ОСОБА_4 про стягнення 13 086, 25 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області (суддя Машевська О.П.) від 17.11.2016 позов задоволено, суд стягнув з ФОП ОСОБА_4 на користь ДП Коростишівський завод "Реммашторф" 13 086, 25 грн основного боргу.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Петухов М.Г., судді Гулова А.Г., Мельник О.В.) від 24.04.2017 рішення Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 та рішенням Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016, ФОП ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 32, 33, 34, 43 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.08.2017 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.08.2017. Цією ж ухвалою зупинено виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016, залишеного без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2017, до закінчення його перегляду в порядку касації.

На адресу суду 14.08.2017 від ФОП ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи та на даний час проходить лікування. У зв'язку з відсутністю коштів він не має можливості оплатити послуги адвоката, проте у нього необхідність надати суду докази, які не досліджувались ні судом першої, ні апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

У п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням викладеного, оскільки суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має повноважень збирати нові докази, а неявка представників сторін не перешкоджала вирішенню спору, колегія суддів не знайшла правових підстав для задоволення клопотання ФОП ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами між ДП Коростишівський завод "Реммашторф" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) 12.12.2014 було укладено договір оренди № 2, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - фрезерувальний станок - 1 шт., фрезерувальний станок з візком - 1 шт., кантувальний станок (без 3-х м/редукторів) - 1 шт., консольно-поворотний кран - 1 шт., кран-балка - 1 шт., тельфер 5 тн. - 1 шт., насос К20/30 - 1 шт., водонагрівач - 1 шт. яке знаходиться на балансі Державного підприємства Коростишівський завод "Ремммашторф" та знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Коростишів, 19-та буддільниця. Вартість вищевказаного майна. для встановлення орендної плати, визначена згідно звіту про оцінку обладнання ТОВ "Всеукраїнська оціночна компанія" і становить 16203 грн (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1. договору вступ орендаря у володіння та користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту приймання-передачі вказаного майна.

В пункті 3.1. сторонами було погоджено, що орендна плата за базовий місяць оренди (листопад) становить 963 грн. 13 коп. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.2 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Строк дії договору сторонами був погоджений у п. 10.1. договору, а саме договір діє з 12.12.2014 року по 12.12.2017 року.

На виконання п.2.1. договору, як встановлено господарськими судами, 12.12.2014 між ДП Коростишівський завод "Реммашторф" та ФОП ОСОБА_4 був підписаний акт приймання-передачі орендованого майна по договору оренди № 2 від 12.12.2014.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ДП Коростишівський завод "Реммашторф" до ФОП ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 13 086, 25 грн, яка виникла на підставі договору оренди № 2 від 12.12.2014.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що відповідач/орендар - ФОП ОСОБА_4 неналежним чином виконував зобов'язання за договором, а саме щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість. При цьому судами встановлено, що вказана заборгованість підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями до прибуткових касових ордерів, квитанцій КБ "Приватбанк", розрахунками та письмовим поясненням позивача в яких, роз'яснено порядок зарахування коштів згідно вищевказаних платіжних документів.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили (п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Господарськими судами встановлено, що між сторонами були укладені і інші договори, зокрема договір № 11 від 12.11.2014 на постачання електроенергії, договір № 9 про повортно-фінансову допомогу від 08.10.2014, договір №12 від 12.12.2014 по розміщенню та зберіганні продукції та договір №13 від 12.12.2014 про надання послуг по розміщенню на території заводу блоків та сировини з каменю.

Згідно з наданими сторонами платіжних документів судами попередніх інстанцій встановлено, що оплата проводилася одним платіжним документом одночасно за різними договорами ("за зберігання, оренду"; "за оренду та енергію"…).

Таким чином, до предмета доказування у даній справі про стягнення заборгованості за договором оренди № 2 від 12.12.2014, з врахуванням тієї обставини, що оплата проводилася одним платіжним документом одночасно за різними договорами, входять такі інші обставини.

По-перше, визначення розміру суми, що підлягала сплаті за кожним договором: 1) договором оренди № 2 від 12.12.2014; 2) договором № 11 від 12.11.2014 на постачання електроенергії; 3) договором №12 від 12.12.2014 по розміщенню та зберіганні продукції; 4) договором №13 від 12.12.2014 про надання послуг по розміщенню на території заводу блоків та сировини з каменю. Виходячи із обставин справи, які були встановлені судами попередніх інстанцій, розмір такої суми міг би бути визначений на підставі накладних, які виставлялися ДП Коростишівський завод "Реммашторф" ФОП ОСОБА_4 Разом з тим, господарськими судами не було надано їм належної правової оцінки, як і не враховано того, що в матеріалах справи відсутні всі накладні за спірний період. При цьому судами визнано обґрунтованим розмір позовних вимог з врахуванням розрахунків та письмових пояснень позивача в яких, роз'яснено порядок зарахування коштів, а не на підставі первинних документів.

Також умовами договору оренди № 2 від 12.12.2014, а саме пунктами 3.1.-3.5 передбачено, що орендна плата за базовий місяць оренди (листопад) становить 963 грн 13 коп. (без врахування ПДВ 20%). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата сплачується орендодавцеві щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів, та в інших випадках передбачених законодавством України. Орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і перераховується орендодавцю, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 120% облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, встановивши, що згідно розрахунку орендної плати по договору № 2 від 12.12.2014 разом до сплати за спірний період, як визначено позивачем, підлягала сума 34 396, 26 грн, не дали належної правової оцінки вказаному розрахунку, зокрема на відповідність сум, які зазначені в ньому, сумам, зазначеним в накладним, які виставлялись для оплати відповідачеві. Судами також не враховано та перевірено обґрунтованість застосування в згаданому розрахунку коефіцієнта 1, 2.

По-друге, визначення розміру загальної суми, що була сплачена ФОП ОСОБА_4 за спірний період на виконання усіх договорів.

По-третє, визначення сум, які були віднесені ДП Коростишівський завод "Реммашторф" на оплату за договором оренди № 2 від 12.12.2014.

Суд апеляційної інстанції зобов'язував сторін надати обґрунтовані розрахунки суми позову, сум сплачених платежів за спірним договором, провести звірку взаєморозрахунків щодо сплати орендної плати за договором оренди № 2 від 12.12.2014.

Разом з тим, сторонами не було проведено звірки взаєморозрахунків, подані сторонами власні розрахунки є взаємносуперечливими, що судами попередніх інстанцій не усунуто

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч. 1 ст. 11110 ГПК України).

За загальними вимогами норм процесуального права, передбаченими статтями 32- 34, 43, 82, 84 ГПК України, обов'язковим є встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Вищого господарського суду України відсутня процесуальна можливість з'ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 17.11.2016 у справі № 906/1074/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Палій В.В.

Корнілова Ж.О.