ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.08.2017 Справа № 904/6184/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІМПОРТ", смт. Широке, Дніпропетровська область

до Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради, м. Зеленодольськ, Апостолівський район, Дніпропетровська область

про визнання недійсним пункту договору

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі судового засідання Хавіна О.С.

Представники:

Від Позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № б/н від 03.01.2017 р.

Від Відповідача: представник не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІМПОРТ" (далі-Позивач) звернулось з позовом до Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради (далі-Відповідач), в якому просить господарський суд визнати недійсним п.12.2.2 Договору від 28.09.2016 року №800/1 на виконання робіт по об'єкту «Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технологічного обладнання та вентиляційних систем в м. Зеленодольск, Апостолівський район Дніпропетровської області».

В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що пункт 12.2.2 Договору №800/1 на виконання робіт по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технологічного обладнання та вентиляційних систем в м.Зеленодольськ, Апостолівського району Дніпропетровської області від 28.09.2016 року порушує права Позивача (Підрядника), а саме рівності перед законом. Позивач вважає, що даним пунктом Відповідач покладає на Позивача подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

Відповідач в судове засідання 08.08.17р. не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (арк. с. 65). 27.07.2017р. подав відзив на позов (арк.с. 66-70), в якому вказує про те, що під час підготовки Договору на стадії комп'ютерного набору було допущено технічну помилку, в пункті 12.2.2 Договору замість слова пеня, зазначено слово штраф, внаслідок чого технічна помилка повністю спотворює його смисловий зміст. При цьому зміст пункту 12.2.2 Договору не дозволяє однозначно встановити дійсну волю домовленості сторін.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника Відповідача, оскільки матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті.

У судовому засіданні оголошувалася перерва з 08.08.17р. з 10:30 год. по 08.08.17р. о 15:00 год. в порядку ст. 77 ГПК України.

Строк вирішення спору був продовжений судом за клопотанням Позивача - до 09.08.17р. в порядку ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 08.08.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та враховуючи пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІМПОРТ" (далі-Генеральний підрядник) та Виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради (далі-Замовник) 28.09.2016р. укладено Договір №800/1 на виконання робіт по об'єкту "Реконструкція споруди КНС-3, її електросилового, технологічного обладнання та вентиляційних систем в м.Зеленодольськ, Апостолівського району Дніпропетровської області (далі-Договір), відповідно до умов якого Генеральний підрядник зобов'язався за завданням та за кошти Замовника власними та залученими силами і засобами, на свій ризик виконати роботи, зазначені в Кошторисі (Додаток № 1 до Договору) (далі-Роботи) щодо об'єкту: реконструкція споруди КНС-3 її електросилового, технологічного обладнання та вентиляційних систем в м.Зеленодольськ, Апостолівського району Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 12.2.2 Договору у разі порушень Генеральним підрядником зобов'язань стосовно кінцевого строку виконання робіт, встановленого Договором, а так само в разі якщо Генеральний підрядник не розпочав виконання робіт протягом 5 календарних днів з моменту, коли він повинен був їх розпочати, Генеральний підрядник зобов'язаний сплатити Замовнику штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується штраф, від суми Договору за кожен день прострочення. Крім сплати штрафу Генеральний підрядник відшкодовує завдані Замовнику таким порушенням збитки у повній сумі понад штрафні санкції.

У випадку порушення Генеральним підрядником стоків виправлення недоліків, зазначеного у відповідному акті про недоліки, Генеральний підрядник зобов'язаний сплатити на користь Замовника штраф в розмірі 3 відсотків від вартості робіт, виконаних з недоліками та відшкодувати завдані Замовнику таким порушенням збитків у повній сумі понад штрафні санкції (пункт 14.2.3 Договору).

Також в пункті 14.5 Договору сторонами зазначено таке: "Керуючись ст. 3, ст. 6 ЦК України сторони погодили відступити від умов ч.3 ст. 88 ЦК України та погодили, що суми штрафів, нараховані та сплачені Генеральним підрядником Замовнику за порушення строків виконання окремих видів робіт, не повертаються Генеральному підряднику в разі закінчення Генеральним підрядником всіх робіт до закінчення встановленого граничного терміну" .

Позивач вважає спірний пункт 12.2.2 Договору таким, що порушує права Позивача, а саме щодо рівності перед законом. Вважає, що внаслідок неправильного викладення спірного пункту Відповідач об'єднує зовсім різні поняття штрафних санкцій, а саме "пеню" та "штраф" в єдине ціле, покладаючи на Позивача подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме "ймовірне" порушення договірного зобов'язання, що суперечить нормам ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

Враховуючи наведені обставини, суд керується наступним.

Сторони у справі є суб'єктами господарювання відповідно до ст.ст. 2, 55 Господарського кодексу України, тому за їх участю майнові відносини регулюються Цивільним кодексом України з особливостями регулювання відповідно до Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч.2 ст.217 ГК України).

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст.230 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлено, що: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями статті 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, з тексту спірного пункту 12.2.2 Договору убачається, що при визначенні розміру штрафних санкцій помилково вказано вид санкції як штраф, тоді як розмір санкції встановлений для пені. При цьому суд не погоджується з твердженням Позивача, що за договором відносно нього передбачено подвійну відповідальність, що порушує ст.61 Конституції України. Так, для застосування саме штрафу за пунктом 12.2.2 договору як однократного розміру неустойки у договорі відсутній його розмір для даного виду неустойки, що в даному випадку рівнозначно його відсутності в договорі.

Також судом звернуто увагу на те, що в пункті 14.5 договору сторони узгодили, що суми штрафів, нараховані та сплачені Генеральним підрядником Замовнику за порушення строків виконання окремих видів робіт, не повертаються Генеральному підряднику в разі закінчення Генеральним підрядником всіх робіт до закінчення встановленого граничного терміну .

Так, частиною 3 ст.883 ЦК України передбачено, що суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

Отже, законодавець передбачив повернення сплаченої суми саме пені підряднику у випадку виконання ним всіх робіт до встановленого договором граничного терміну, але сторони в пункті 14.5 договору, посилаючись на право відступу від положень закону, узгодили протилежне, прямо зазначивши про це в договорі. Враховуючи викладене, суд робить висновок, що сторони в повній мірі усвідомлювали, які саме штрафні санкції вони передбачили в договорі.

Позивач вважає спірний пункт 12.2.2 договору таким, що суперечить закону, і тому просить суд визнати його недійсним.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону встановлені Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.2-3 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Співвідношення актів цивільного законодавства і договору також визначено у статті 6 ЦК України. Зокрема, частиною 3 цієї статті встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Керуючись викладеним, суд не убачає підстав для визнання спірного пункту 12.2.2 договору недійсним, оскільки спірне питання у справі полягає лише у помилковому застосуванні термінів, тобто має місце формальна невідповідність умови договору термінам, які запроваджені Цивільним кодексом України. Зазначена обставина не є достатньою для визнання пункту договору недійсним в судовому порядку, оскільки така помилка або формальна невідповідність не призводить до порушення чиїх-небудь прав та інтересів. Як зазначено вище, положення спірного пункту не призводять до застосування подвійної відповідальності до сторони договору, тому порушення її прав не убачається.

У зв'язку з викладеним позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАСТ ІМПОРТ" не підлягає задоволенню.

Судові витрати у справі покладаються на Позивача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржено протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.08.2017

Суддя ОСОБА_2