РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

02 серпня 2017 року Справа № 918/1008/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ"Дельта Банк" Кадирова В.В. на рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.17 р. у справі № 918/1008/15 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1062625 грн. 59 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Ігнацевич І.І. (довіреність б/н від 18.07.2017р.);

відповідача - ОСОБА_5 (договір №06/10 від 06.10.2016р.);

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Рівненської області від 26.06.2017р. у справі №918/1008/15 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1062625 грн. 59 коп.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 971 970 грн. 75 коп. - заборгованість за строковим кредитом, 5 592 грн. 16 коп. - заборгованість за строковими процентами, 72 780 грн. 97 коп. - заборгованість за простроченими процентами, 1 891 грн. 46 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 9 672 грн. 84 коп. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 226 грн. 98 коп. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту, 490 грн. 43 коп. - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів. Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 21 252 грн. 51 коп.

Розстрочено виконання рішення суду на 24 місяці, шляхом стягнення по 44 276 грн. 07 коп. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині розстрочення виконання, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (т.2, арк.справи 4-7). При цьому, просив суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Скаржник стверджує, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.34 ГПК України щодо наявності чи відсутності у нього коштів для виконання рішення, про їх рух. тобто не довів тези про ускладнення у виконанні рішення про стягнення коштів. Відповідач, обгрунтувавши тезу про фінансові труднощі не обгрунтував та не навів даних про питому вагу доходів, що залишились.

Апелянт стверджує, що відповідачем не обгрунтовано період, на який заявлено розстрочку та не доведено факту покращення фінансового стану за цей період. Також клопотанням про розстрочення виконання рішення на 24 місяці нівелюється передбачене кредитним договором та застосоване позивачем право на достроковість стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також зазначає, що скрутне фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності. Згідно з законодавством України суб'єкти господарювання здійснюють свою господарську діяльність вільно та самостійно, на власний ризик, а отже повинні передбачати ризики такої діяльності та нести відповідальність за своїми господарськими зобов'язаннями (ст.ст.42-44 Господарського кодексу України).

Стверджує, що суд першої інстанції не повно, не всебічно та не об'єктивно дослідив всі обставини справи, тому рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.2017р. в частині розстрочення виконання рішення на 24 місяці є необгрунтованим, ухваленим всупереч вимогам норм матеріального та процесуального права.

Крім того звертає увагу, що приймаючи рішення про розстрочення виконання рішення на 24 місяці господарський суд не врахував, що АТ «Дельта Банк» знаходиться в стадії ліквідації, тому в нього існують зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами в установлені законодавством України терміни погасити заборгованість банку перед ними, а розстрочення виконання рішення суду на такий значний період унеможливить вчасне погашення заборгованості клієнтам та кредиторам банку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.526, 625, 617 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 229, 218 ГПК України, пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», ст.ст.1, 91, 104 ГПК України, просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.2017р. у справі №918/1008/15 в частині розстрочення виконання рішення суду на 24 місяці шляхом стягнення по 44 276,07 гривень щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2017р. відстрочено Публічному акціонерному товариству "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. сплату судового збору до судового засідання у даній справі 02.08.2017р. о 14:45год. Прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд скарги призначено на "02" серпня 2017р. о 14:45год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

01.08.2017р. від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№22637/17).

Відповідач вважає, що наведені позивачем підстави для скасування рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, а сама апеляційна скарга не містить належного обґрунтування порушення судом першої інстанції норм матеріального права, чи інших доводів, які б надали підстави дійти висновків про незаконність судового рішення і, як наслідок, необхідність його скасування апеляційним судом.

Відповідач звертає увагу, що підтвердження наявності обставин, що унеможливлюють здійснення разової виплати суми заборгованості за кредитним договором, було долучено до клопотання про розстрочення виконання рішення суду копію звітної податкової декларації ФОП ОСОБА_3 за 2016 рік, згідно з якою, у 2016 році його дохід становив 459 005,38 грн. за рік (місячний дохід підприємця становив 38255,45 грн.) та копію звітної податкової декларації ФОП ОСОБА_3 у першому кварталі 2017 року, згідно з якою, його дохід становив 133 729,71 грн. (місячний дохід підприємця становив 44 571, 57 грн.).

Крім цього, безпосередньо під час розгляду клопотання про розстрочення виконання рішення суду, в судовому засіданні було надано суду довідки з ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність коштів на рахунках відповідача ФОП ОСОБА_3

Таким чином, відповідач вважає, що з'ясовуючи питання щодо наявності визначених Законом підстав для задоволення клопотання про розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції урахував норми визначені ст.121 ГПК України, правову позицію зазначену у п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", та дійшов правильного висновку щодо наявності об'єктивних обставин, що унеможливлюють здійснення боржником разової виплати заборгованості, внаслідок чого, виніс цілком законне та обґрунтоване рішення, яким розстрочив виконання рішення суду на 24 місяці, шляхом стягнення по 44 276 грн. 07 коп. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Щодо тверджень апеляційної скарги про те, що відповідачем не обґрунтовано період, на який заявлено розстрочку та не доведено факту покращення фінансового стану за цей період, осатнній зазначає, що у поданому до суду клопотанні про розстрочення виконання рішення суду, просив суд розстрочити виконання рішення суду рівними платежами протягом 48 місяців, однак, суд ухвалив рішення, яким розстрочив виконання рішення протягом 24 місяців, тобто у двічі менше ніж просив відповідач.

Щодо розстрочення судом виконання рішення протягом 24 місяців зазначає, що Пленум Вищого господарського суду України у своїй Постанові № 9 від 17.10.2012 р., (на яку нами уже робилося посилання вище) зазначив про те, що господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами розстрочки виконання рішення.

Саме ж покращення фінансового становища відповідача за період на який судом надано розстрочку, на думку відповідача, доказування не потребує, оскільки, зі звітних податкових декларацій, які є наявні в матеріалах справи, прослідковується стабільний дохід від підприємницької діяльності, за рахунок якого може бути виконане рішення від 26.06.2017р. по справі №918/1008/15 протягом 24 місяців.

На підставі викладеного відповідач просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.2017р. у справі №918/1008/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» - без задоволення.

Розпорядженням керівника апарату суду від 01.08.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Дужича С.П., відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.08.2017р., у справі визначено колегію у такому складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А.

Ухвалою від 01.08.2017р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ"Дельта Банк" Кадирова В.В. на рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.17 р. у справі № 918/1008/15 прийнято до провадження у новому складі колегії: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А.

На виконання вимог ухвали суду від 17.07.2017р., представник позивача надав оригінал платіжного доручення №49 (#) від 07.07.2017р., про сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 02.08.2017р. представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з чим просив його скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.2017р. у справі №918/1008/15 в частині розстрочення виконання рішення суду на 24 місяці шляхом стягнення по 44 276,07 гривень щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розстрочення виконання є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

16 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (надалі - Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) укладено кредитний договір №К-2003880 (надалі - Договір; т.1, арк.справи 18-20), відповідно п.1.1. якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, оплатності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1691207 грн. 98 коп., зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 15% річних, з кінцевим терміном повернення до "30" серпня 2018 року включно, надалі за текстом - "Кредит", на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.1.1.1. договору, у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.5.11. цього договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 20% річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Пунктом 1.1.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в першому абзаці цього пункту договору, діюча на такий момент прострочення процентна ставка за цим договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим договором. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Згідно з п.1.2. договору, кредит видається позичальнику на поповнення обігових коштів.

Погашення кредиту, відповідно до п.1.3.Договору, здійснюється рівними частинами щомісячно, до 10 числа кожного місяця включно, в сумі 19 666 грн. 00 коп., починаючи з липня 2011 року, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до "30" серпня 2018 року (включно) на умовах, визначених цим договором. Останній платіж в рахунок погашення кредиту сплачується в розмірі фактичного залишку заборгованості за кредитом. В місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, зазначений в п. 1.1., платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту.

Пунктом 2.1. договору стони погодили, що видача кредиту на цілі, визначені п.1.2. цього договору, проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з позичкового рахунку НОМЕР_1, відкритого у кредитора, та після оформлення застави згідно п.1.4. цього договору.

Як встановлено п.3.1. договору, позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої п.1.1., або зміненої відповідно до п.п. 3.5-3.7., цього договору.

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.3.2. договору).

Сплата відсотків здійснюється в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на рахунок НОМЕР_2, відкритий у кредитора (п.3.3. Договору).

Згідно п.5.1. договору, позичальник зобов'язується забезпечити своєчасну оплату платежів, передбачених даним договором.

Відповідно до п.5.2. договору позичальник зобов'язується належним чином виконувати свої зобов'язання за цим договором, а також за договором застави, передбаченим п.1.4. цього договору.

Пунктом 9.1. договору сторони погодили, що за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3,0 проценти від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.1., 1.3., 2.3., 2.5., 3.3. 3.8.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє по дату повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором (пункт 11.5. договору).

Додатковим договором №1 від 01.11.2011р. до кредитного договору №К-2003880 від 16 грудня 2010 року (т.1, арк.справи 21,22) сторони, зокрема, домовилися викласти підп.1.3. договору в такій редакції: "Погашення кредиту здійснюється до 10 числа місяця включно у відповідності до Графіку погашення кредиту, наведеному у Додатку №1 до цього договору, на рахунок кредитора, зазначений у п. 2.1. цього договору. В місяці, на який припадає закінчення терміну користування кредитом, зазначений в п. 1.1., платіж повинен бути сплачений позичальником не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. У випадку, якщо день сплати платежу припадає на вихідний, святковий або календарний день, котрий у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), то позичальник зобов'язаний сплатити платіж у наступний робочий день."

Додатковим договором №2 від 13.03.2013р. до кредитного договору №К-2003880 від 16 грудня 2010 року (т.1, арк.справи 23,24) сторони домовилися викласти підпункти 1.1.1., 1.1.2. пункту 1.1. договору в такій редакції:

"1.1.1. У випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.5.11. цього договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 20% річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Така плата за користування кредитом в розмірі 20% річних діє до дня (включно) виконання п. 5.11. цього договору. При цьому сторони погодили, що встановлення зазначеного розміру річної процентної ставки є заздалегідь погодженим.

1.1.2. У разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначено в п. 1.1 цього договору, процентна ставка за цим договором збільшується на 40% річних, та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) повернення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за кредитом. При цьому сторони погодили, що встановлення зазначеного розміру річної процентної ставки є заздалегідь погодженим."

Договір та додаткові договори підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток.

Свої зобов'язання за договором Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" виконало належним чином та надало позичальнику кошти визначені умовами договору, що підтверджується Меморіальним ордером №33963862 від 17.12.2010р. на суму 1691207 грн. 98 коп. (т.1, арк.справи 9) та виписками по рахункам позичальника (т.1, арк.справи 10-17), які в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними бухгалтерськими документами та належним доказом здійснення господарсько-фінансової операції.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач свого обов'язку щодо своєчасної сплати платежів, визначених договором, не виконав, повернення усієї суми заборгованості не здійснив, внаслідок чого за ним утворився борг в розмірі 1 062 625 грн. 59 коп., з яких 971 970 грн. 75 коп. заборгованість за строковим кредитом, 1 891 грн. 46 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 226 грн. 98 коп. 3% річних від суми простроченого кредиту, 5 592 грн. 16 коп. заборгованість по строковим процентам, 72 780 грн. 97 коп. заборгованість по простроченим процентам, 9672 грн. 84 коп. пеня за несвоєчасне повернення процентів, 490 грн. 43 коп. 3% річних від суми прострочених процентів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У силу вимог ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Частиною 1,2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст.536 Цивільного кодексу України, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, господарський суд Рівненської області дійшов вірного висновку стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу 971 970 грн. 75 коп. - заборгованість за строковим кредитом, 5 592 грн. 16 коп. - заборгованість по строковим процентам, 72 780 грн. 97 коп. - заборгованість по простроченим процентам.

Крім цього, позивач за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань з повернення кредиту та зі сплати процентів нарахував пеню в розмірі 1 891 грн. 46 коп. та 9 672 грн. 84 коп. відповідно, а також 3% річних від суми простроченого кредиту в розмірі 226 грн. 98 коп. та від суми прострочених процентів в розмірі 490 грн. 43 коп.

Пунктом 9.1. договору сторони погодили, що за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3,0 проценти від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.1., 1.3., 2.3., 2.5., 3.3. 3.8.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Як встановлено ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.ч.1,2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши в апеляційному провадженні перерахунок пені, нарахованої на суму несвоєчасного повернення кредиту та несвоєчасне повернення процентів та 3% річних, нарахованих на суму простроченого кредиту та суму прострочених процентів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх обґрунтованість, а відтак правомірним є стягнення з відповідача 1 891 грн. 46 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 9 672 грн. 84 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів, а також 3% річних від суми простроченого кредиту в розмірі 226 грн. 98 коп. та 3% річних від суми прострочених процентів в розмірі 490 грн. 43 коп.

Зважаючи на викладене, господарський суд Рівненської області дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги Банку про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Товариства заборгованості в сумі 1 062 625 грн. 59 коп., з яких 971 970 грн. 75 коп. заборгованість за строковим кредитом, 1 891 грн. 46 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 226 грн. 98 коп. 3% річних від суми простроченого кредиту, 5 592 грн. 16 коп. заборгованість по строковим процентам, 72 780 грн. 97 коп. заборгованість по простроченим процентам, 9 672 грн. 84 коп. пеня за несвоєчасне повернення процентів, 490 грн. 43 коп. 3% річних від суми прострочених процентів підлягають задоволенню.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2017 року від представника відповідача до суду першої інстанції надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення, в якому останній просив суд розстрочити виконання рішення рівними частинами на 48 місяців - по 22 138 грн. 05 коп. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили (т.1, арк.справи 196, 197).

Господарський суд Рівненської області розстрочив виконання рішення суду на 24 місяці шляхом стягнення по 44 276 грн. 07 коп. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, складне фінансове становище боржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

До аналогічного висновку дійшов і Вищий господарський суд України у постановах від 27.03.2017р. у справі №904/21/15, від 20.02.2017р. у справі №918/1959/14, від 12.01.2017р. у справі №5011-34/6378-2012, від 29.11.2016р. у справі №915/229/16, від 24.11.2016р. у справі №910/1962/16.

Копії податкових декларацій Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за 2016 рік та за перший квартал 2017 року, колегія суддів не вважає доказами скрутного фінансового становища відповідача, оскільки у останнього за період 2016р. - перший квартал 2017р. вбачається стабільний дохід. Водночас, фізична особа підприємець може мати кілька рахунків у різних установах банків, тому лише довідка ПАТ «ПРИВАТБАНК» не може вважатися доказом повної відсутності коштів на банківських рахунках відповідача.

Задовольняючи клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення на 24 місяці, суд першої інстанції не врахував, що ПАТ «Дельта Банк» знаходиться в стадії ліквідації, тому в нього існують зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами в установлені законодавством України терміни погасити заборгованість банку перед ними, а розстрочення виконання рішення суду на такий значний період унеможливить вчасне погашення заборгованості клієнтам та кредиторам банку.

Також, колегією суддів приймається до уваги, що спір у даній справі виник з вини відповідача у зв'язку з несвоєчасною сплатою платежів, визначених договором.

Відповідно до ч.5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Щодо майна, на яке можливо було б звернути стягнення, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається наявність у відповідача у власності будівлі складу ПММ літ.«П-1» загальною площею 490,80 вк.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею, які, відповідачем були передані позивачу в іпотеку згідно договору від 16.12.2010р.

Так, наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника, що не є обставинами, з якими закон пов'язує можливість розстрочки виконання остаточного судового рішення.

Фактично, обставини, на які посилається відповідач у заяві, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання негативних наслідків у зв'язку з цим.

При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності. Згідно з законодавством України суб'єкти господарювання здійснюють свою господарську діяльність вільно та самостійно, на власний ризик, а отже повинні передбачати ризики такої діяльності та нести відповідальність за своїми господарськими зобов'язаннями (ст.ст.42-44 Господарського кодексу України).

Зважаючи на викладене, відповідач не довів належними доказами ті обставини, що ускладнюють чи унеможливлюють вчасне виконання судового рішення, на які він посилався як на підставу для розстрочення виконання судового рішення, об'єктивних причин його тяжкого фінансового становища, а тому у зазначеному клопотанні слід відмовити.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено ч.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задоволити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., а саме: рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.17р. у справі №918/1008/15 скасувати в частині розстрочення виконання рішення суду на 24 місяці, шляхом стягнення по 44 276 грн. 07 коп. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.33, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. на рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.17р. у справі №918/1008/15 - задоволити.

Рішення господарського суду Рівненської області від 26.06.17р. у справі №918/1008/15 скасувати в частині розстрочення виконання рішення суду на 24 місяці, шляхом стягнення по 44 276 (сорок чотири тисячі двісті сімдесят шість) грн. 07 коп. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Крейбух О.Г.