ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 911/1792/17

За позовом Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації

про стягнення 40 081,55грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №3-Д від 12.07.2017);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації про стягнення 40 081,55грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором на постачання теплової енергії №20 від 03.09.2007 в частині сплати за спожиту теплову енергію.

Відповідач у справі ОСОБА_1 соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації у своєму відзиві просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що заборгованість за постачання теплової енергії Узинському відділу управління відповідача у попередній опалювальний період в сумі 40 081грн в органах Державного казначейства не зареєстрована, у звязку із тим, що ця сума перевищувала кошторисні призначення по КЕКВ 2271 Оплата теплопостачання в 2014-2016 роках. З настанням опалювального сезону управління буде здійснювати оплату за надане теплопостачання і матиме можливість погасити заборгованість за спожиту теплову енергію, яка виникла за минулий період.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.09.2007 між сторонами у справі Комунальне підприємство Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 (далі теплопостачальна організація) та ОСОБА_1 соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації (далі - споживач) укладено договір № 20 (далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, теплопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в термін передбачений договором.

Згідно з п. 4.2.2 договору споживач зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах та терміни, які передбачені договором.

Як визначено п. 7.3 договору, розрахунковим періодом є місяць, датою закінчення якого є двадцяте число поточного місяця.

Вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 03.09.2008.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде заявлено однією із сторін.

Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято теплову енергію, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.

Як вбачається з платіжних доручень відповідачем здійснено розрахунок за поставлену теплову енергію (а.с.61-67,97-103).

Звертаючись з даним позовом, позивач посилається на те, що станом на 15.05.2017 заборгованість відповідача складає 40 081,55грн, що підтверджується актом звірки розрахунків поданим сторонами у даній справі.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати теплової енергії не виконані у встановлений договором строк, відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Заперечення відповідача щодо того, що заборгованість за постачання теплової енергії Узинському відділу управління відповідача у попередній опалювальний період в сумі 40 081грн в органах Державного казначейства не зареєстрована, у звязку із тим, що ця сума перевищувала кошторисні призначення по КЕКВ 2271 Оплата теплопостачання в 2014-2016 роках. З настанням опалювального сезону управління буде здійснювати оплату за надане теплопостачання і матиме можливість погасити заборгованість за спожиту теплову енергію, яка виникла за минулий період

Судом не приймаються до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Як передбачено ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання, аналогічну норму містить ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю, тому у випадках порушення грошового зобов'язання не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (див. п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином, судом не приймаються до уваги заперечення щодо несвоєчасного виконання третіми особами зобовязань перед відповідачем з відшкодування вартості вироблення теплової енергії, оскільки такі факти не звільняють відповідача від відповідальності за порушення грошових зобовязань.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у даній справі про стягнення з відповідача 40 081,55грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1600,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації на користь Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1 40 081,55грн, а також 1600,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 11.08.2017.

Суддя С.І. Чонгова