РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7254/17 26.07.17 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний

промислово-інвестиційний банк"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

2) Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - Західна

залізниця"

про стягнення заборгованості за кредитним договором 12 585 052,08 дол. США та

121 255 022,91 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Зеркін А.С. за довіреністю № 09/12/293 від 12.07.2017 р.;

від відповідача-1: Щербина В.М. за довіреністю № Ц/3-04/319-16 від 09.12.2016 р.;

Кузьміна Г.А. за довіреністю № Ц/3-04/19-17 від 03.02.2017 р.;

від відповідача-2 Попович Л.В. за довіреністю № 3-ЖО від 03.01.2017 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за кредитним договором 12 585 052,08 дол. США та 121 255 022,91 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.05.2017 р.

24.05.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

29.05.2017 р. через відділ діловодства суду від ДТГО "Південно - Західна залізниця" надійшло клопотання про залучення в якості співвідповідача.

29.05.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 29.05.2017 р. представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 29.05.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 29.05.2017 р. оголошувалась перерва до 21.06.2017 р.

15.06.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.06.2017р. розгляд справи відкладено на 20.07.2017 р., залучено до участі у справі в якості іншого відповідача - Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця".

07.07.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

14.07.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.07.2017 р. оголошувалась перерва до 26.07.2017 р.

26.07.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення та заперечення на відзив відповідача-2.

У судовому засіданні 26.07.2017 р. представник відповідача-1 підтримала раніше подану заяву про зупинення провадження у справі та клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник відповідача-2 підтримав клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі та застосування строків позовної давності.

Представник позивача заперечив проти задоволення вказаних клопотань.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Як вбачається з клопотання про зупинення провадження у справі, останнє обґрунтовано тим, що відповідач-2 - Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" перебуває у процесі припинення.

Проте, суд зазначає, що факт перебування юридичної особи в процесі припинення не являється підставою для зупинення провадження у справі, відповідно до правил ст. 79 ГПК України.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні відповідного клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення позову.

У судовому засіданні 26.07.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.12.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (позивач, банк) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південо-Західна залізниця" (відповідач-2, позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 20-3760/2-1 (надалі - Договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12 500 000,00 доларів США (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернутим кредит на сплатити проценти, встановлені даним договором з договорами про внесення змін до нього.

У подальшому банком та позичальником було внесено зміни до кредитного договору, шляхом укладення Договору про внесення змін №_20-3769/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011р., Договору про внесення змін №20-3777/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011 р.; Договору про внесення змін та доповнень від 28.09.2012 р. №_20-3385/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011р.

Судом встановлено, що зазначений Договір за своєю правовою природою являється кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 71 ЦК України.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12 500 000,00 дол. США, (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник зобов'язується повернутим кредит на сплатити проценти, встановлені цим договором.

В подальшому, Договором про внесення змін та доповнень №_20-3385/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011 р., сторони додатково в п. 2.2. договору встановлювали графік погашення заборгованості за кредитом.

У відповідності до п. 2.2. Договору (в редакції договору від 28.09.2012 року про внесення змін та доповнень №_20-3385/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011р.) кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 22.12.2014 року.

Пунктом 3.2. Договору (в редакції договору від 28.09.2012 року про внесення змін та доповнень №_20-3385/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011р.) передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 10,65% (десять цілих шістдесят п'ять) річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод "факт/360", виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів році.

Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня.

Нарахування процентів за користування кредитом за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями.

Якщо вихідні та неробочі дні починаються в поточному та закінчуються в наступному місяці, тоді нарахування за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюються в останній робочий день поточного місяця, а нарахування за вихідні та неробочі дні наступного місяця здійснюються в перший робочий день наступного місяця.

Проценти нараховані за поточний місяць, сплачуються позичальником у валюті, в якій позичальнику було надано кредит, щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів.

При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5 (п'ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулося нарахування процентів (кінцева дата сплати процентів).

У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, позичальник зобов'язаний здійснити сплату процентів в останній робочий день напередодні.

Проценти за грудень місяць сплачуються позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця. Якщо перша видача кредиту була здійснена у грудні місяці, то нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати першої видачі кредиту по останній календарний день грудня місяця в порядку, визначеному у цьому пункті договору.

Відповідно до п. 3.9. Договору (в редакції договору про внесення змін №20-3777/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011р) сторони погодили, що позичальник зобов'язується забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у Банку у розмірі не менше 300 000 000.00 (триста мільйонів) гривень.

У разі порушення (невиконання) позичальником з будь-яких підстав зобов'язань, передбачених цим пунктом, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 20 000.00 (двадцять тисяч) гривень за кожен випадок не виконання. Сплата штрафу не звільняє позичальника від належного виконання зобов'язань за цим договором.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 4.2.2. Договору позичальник зобов'язується своєчасно сплачувати плату за кредит на умовах і в порядку, передбачених цим договором, а також суми передбаченої цим договором неустойки.

Згідно п. 4.3.4 договору банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку остаточного повернення всіх одержаних в межах кредитної лінії сум кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або плати за кредит, та/або суму неустойки, передбачених цим договором.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 25.06.2014 р. № 200 та Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", створено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (відповідач-1).

Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.15. № 735.

Судом встановлено, що у зв'язку із створенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2014 р. № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 25.06.2014 р. № 200 та статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", усі права та обов'язки Державного територіально-галузевого об'єднанням "Південо-Західна залізниця" за кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Як зазначає позивач, в порушення умов договору, позичальник не виконує свої зобов'язання по сплаті процентів, в зв'язку з чим, станом 24.04.2017 р., в останнього виникла заборгованість у сумі 12 585 052,08 доларів США та 121 255 022,91 грн., що складається з заборгованості по кредиту у сумі 12 500 000,00 доларів США, заборгованості по прострочених процентах за користування кредитними коштами в розмірі 85 052, 08 доларів США, пеня по кредиту у сумі 98 798 673, 05 грн., пеня по процентам у сумі 686 980, 24 грн., 3% річних по тілу кредиту у сумі 21 049 855, 32 грн., 3% річних по процентах у сумі 189 514, 30 грн. та штраф у розмірі 530 000,00 грн.

09.03.2017 р. банком направлено на адресу відповідача-1 вимогу про повернення кредиту та сплату процентів у сумі 12 585 052,08 доларів США та 121 255 022,91 грн. Зазначена вимога отримана 10.03.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №871, проте суми заборгованості залишаються несплаченими.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача-1 - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованості.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд встановив, що будь-яких доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань за кредитним договором щодо погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом відповідачами не надано.

З урахуванням викладеного, дослідивши та перевіривши надані позивачем розрахунки суд погоджується з доводами позивача про наявність у відповідача-1 заборгованості за сплати кредиту у розмірі 12 500 000,00 доларів США, та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 85 052, 08 доларів США. Відповідач-2 у власному відзиві зазначає, що провадження у справі щодо вимог про стягнення 85 052,08 дол. США процентів за користування кредитом підлягає припиненню у зв'язку зі сплатою частини грошових коштів.

Проте, дослідивши матеріали справи та заперечення позивача від 26.07.2017 р., суд погоджується з доводами останнього про те, що станом на час розгляду справи, з урахування передбаченого Договором щоденного нарахування процентів, заявлені до стягнення суми являються обґрунтованими і підтвердженими належними доказами, а підстави для припинення провадження у справі в цій частині відсутні.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за кредитним договором №20-3760/2-1 від 29.12.2011р. позивачем нараховано відповідачу-1 пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 98 798 673, 05 грн., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 686 980, 24 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов'язань з повернення кредиту в сумі 21 049 855, 32 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 189 514, 30 грн.; а також штраф у загальному розмірі 530 000,00 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами пункту 5.3. Договору (в редакції договору від 28.09.2012 року про внесення змін та доповнень №_20-3385/2-1 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3760/2-1 від 29.12.2011р.) передбачено, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або плати за кредит позичальник сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом "факт/факт" простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням відповідачами зобов'язань зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом, наявні підстави для застосування відповідальності за умовами договору, Цивільного кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв'язку з чим погоджується з доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача 98 798 673,05 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 686 980,24 грн. пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі просять суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 6.13. Договору про відкриття кредитної лінії № 20-3760/2-1 від 29.12.2011 р. (т. 1, рак. справи №19) передбачено, що всі спори між сторонами при недосягненні згоди шляхом переговорів передаються на вирішення до господарського суду. При цьому строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності) встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, з урахуванням положень п. 6.13. Договору, до вимог про стягнення сум пені за неналежне виконання умов Договору застосовується позовна давність, встановлена домовленістю сторін.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 21 049 855, 32 грн. 3% річних за прострочення сплати кредиту та 189 514, 30 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних по тілу кредиту та 3% річних по процентах у сумі, наданий позивачем, суд встановив його правильність та арифметичну вірність, та погоджується з вимогами про стягнення з відповідача-1 3% річних за прострочення сплати кредиту у розмірі 21 049 855, 32 грн. та 189 514, 30 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів.

Відповідно п. 3.9. Договору (в редакції Договору про внесення змін №20-3777/2-1) позичальник зобов'язувався забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у банку у розмірі не менше 300 000 000,00 млн. грн. У разі порушення (невиконання) і позичальником з будь-яких підстав зобов'язань, передбачених цим пунктом, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень (за кожен випадок порушення).

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що п. 3.9. Договору порушувався позивальником у березні 2015 р., квітні 2015 р., травні 2015 р., червні 2015 р., липні 2015 р., вересні 2015 - березні 2017 р. (загальна кількість випадків - 24). Таким чином, нарахування штрафу у розмірі 480 000,00 грн. являється обґрунтованим.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до п. 3.2.7, 5.3. Договору застави майнових прав №20-3767/3-1 від 29.12.2011 р., позичальником порушено умови Договору щодо надання документів про продовження термінів дії договорів, майнові права за якими передані в заставу банку, у зв'язку з чим за невиконання вищевказаних умов позивачем нараховано штраф у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги, заявлені до відповідача-1, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем-1, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з незаявленням позовних вимог до відповідача-2, вимоги відносно останнього судом не розглядаються.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача-1.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12; ):

- заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 12 500 000 (дванадцять мільйонів п'ятсот тисяч) доларів США 00 центів;

- 85 052 (вісімдесят п'ять тисяч п'ятдесят два) долари США 08 центів заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом;

- 98 798 673 (дев'яносто вісім мільйонів сімсот дев'яносто вісім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 05 коп. пені за прострочення сплати кредиту;

- 686 980 (шістсот вісімдесят шість тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 24 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом;

- 21 049 855 (двадцять один мільйон сорок дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 32 коп. 3% річних за прострочення сплати кредиту;

- 189 514 (сто вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот чотирнадцять) грн. 30 коп. 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом;

- 530 000 (п'ятсот тридцять) грн. 00 коп. штрафу.

3. Стягнути Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12; ) 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 03.08.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна