ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 серпня 2017 року Справа № 905/1638/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Барицької Т.Л. Гольцової Л.А.,
перевіривши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 16.05.2017
у справі№ 905/1638/15 Господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс"
третя особа, не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариства "Кредитпромбанк"
простягнення 5590201,40 грн.
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
провнесення змін до кредитного договору №3.3ДС/07/2013-КЛТ від 17.06.2013

ВСТАНОВИВ:

Подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" до Вищого господарського суду України касаційна скарга на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 905/1638/15 Господарського суду Донецької області не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції на дату подання касаційної скарги (23.05.2017), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в сумі 1600,00 грн.

Як встановлено колегією суддів, скаржником було подано касаційну скаргу без надання доказів сплати судового збору.

Разом з тим, скаржником подано клопотання про відстрочення сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір" до закінчення розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, чинне законодавство України надає судам дискреційні повноваження вирішувати питання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати. Вчинення таких дій є правом суду і може бути застосоване за наявності виключних обставин, виходячи з майнового суду сторони та конкретних обставин справи.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (Заява № 28249/95), положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" визначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З аналізу положень чинного в Україні законодавства вбачається, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. При цьому, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс", обґрунтовуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору вказує на відсутністю оборотних коштів, важкий фінансовий стан у зв'язку з проведення військових дій в рамках антитерористичної операції в Донецькій області, де заявником касаційної скарги ведеться виробнича та господарська діяльність.

Оцінюючи доводи скаржника про скрутне фінансове становище, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з того, що касаційної скарги не додано жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан відповідача перешкоджав сплаті судового збору у встановлених законом розмірах і в строки. Крім того, касаційна скарга разом із матеріалами справи надійшла до суду касаційної інстанції 09.08.2017, а отже скаржник після прийняття постанови апеляційним судом і до вказаної дати мав можливість у встановленому порядку сплати судовий збір, подавши докази сплати безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи положення статті 129 Конституції України, якою визначено одну із засад судочинства - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відхиляє клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відтак, подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" касаційної скарги без надання доказів сплати судового збору, є підставою для повернення касаційної скарги згідно п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга за змістом повинна містити вимоги особи, що подала касаційну скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом.

В пункті 6-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 3 зазначено, що за приписом пункту 4 частини першої статті 111 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі має бути зазначена суть порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права. Недодержання цієї вимоги тягне за собою повернення скарги на підставі пункту 6 частини першої статті 1113 названого Кодексу. Отже, якщо в касаційній скарзі не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального і/або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, то касаційна скарга до розгляду не приймається і підлягає поверненню судом.

Тобто, в касаційній скарзі наводяться конкретні норми матеріального чи процесуального права з обґрунтуванням суті їх порушення чи неправильного застосування відповідно до встановлених судами фактичних обставин.

З резолютивної частини касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" вбачається, що скаржник просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.05.2017 і передати справу на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Обґрунтовуючи суть порушення судом апеляційної інстанції норм права, скаржник , не погоджуючись із ухвалою місцевого господарського суду, вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права під час винесення ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2017, якою апеляційну скаргу вперше було повернуто скаржнику.

Разом з тим, колегія суддів суду касаційної інстанції виходить з того, що ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.05.2017 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до розгляду, а скаржником не обґрунтовано суть порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції конкретних норм матеріального чи процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови Донецького апеляційного господарського суду від 16.05.2017.

Допущені скаржником порушення вимог розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України є підставою для повернення касаційної скарги.

Разом з тим, касаційна інстанція зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не позбавлений можливості повторного подання касаційної скарги після усунення зазначених недоліків в загальному порядку, тобто з дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, положень розділу ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 111, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агротіс" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 905/1638/15 повернути скаржнику.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Т. Барицька

Л. Гольцова