ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 913/1333/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Ходаківської І.П.,
Мачульського Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 10.04.2017
у справі№ 913/1333/16
Господарського суду Луганської області
за позовомДержавного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний"
простягнення 19003,95грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Луганської області від 14.02.2017 (суддя Косенко Т.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (головуючий суддя - Чернота Л.Ф., судді: Попков Д.О., Марченко О.А.) у справі № 913/1333/16/16 позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" основний борг у розмірі 11808,37грн, пеню у розмірі 3397,28грн, 3 % річних у розмірі 450,17грн, інфляційні втрати у розмірі 3346,12грн, судовий збір у розмірі 1377,85грн; в решті позову відмовлено.

В касаційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про відмову в позові повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.19 Закону України "Про теплопостачання", п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, ст.ст.42, 101, 105 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Представники сторін не скористались правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду та в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

У грудні 2016 року Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО - Донбас Північний" в особі Сєвєродонецької філії Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО - Донбас Північний" про стягнення основного боргу у розмірі 11808,37грн, пені у розмірі 3397,28грн, 3 % річних у розмірі 450,25грн, інфляційних втрат у розмірі 3348,05грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" зазначає, що оскільки в належному відповідачу нежитловому приміщенні знаходяться транзитні опалювальні стояки з визначеною тепловіддачею в обсязі 2,57Гкал за рік, останній є споживачем послуги з постачання теплової енергії щодо зазначеного обсягу, а отже зобов'язаний її оплачувати, втім, в порушення вимог законодавства, безпідставно ухиляється від виконання вказаного обов'язку.

Судами встановлено таке.

04.11.2003 між Державним підприємством "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" - енергопостачальна організація та Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" в особі Сєвєродонецької філії, яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" -споживач, був укладений договір №80 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до п.1 якого енергопостачальна організація прийняла на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п.2.1. договору теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: - опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; - гаряче водопостачання - протягом року в приміщення за адресою: вул. Пар. Комуни, 37, загальною площею 141,7м2.

Розділом 10 сторони визначили термін дії договору. Цей договір набуває чинності з 23.06.2003 та діє до 23.06.2004.

Згідно з п.10.2 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії.

За матеріалами справи вбачається, що договір продовжував свою дію відповідно на кожний наступний рік, починаючи з 2004 року.

25.03.2008 між ОСОБА_4 - продавець та Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" в особі Сєвєродонецької філії - покупець був укладений договір №1015 купівлі - продажу нежилого приміщення, за змістом п.п.1, 2 якого, продавець зобов'язався передати нежиле приміщення у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти нежиле приміщення і сплатити за нього обговорену грошову суму. Предметом цього договору є нежиле приміщення, розташоване в АДРЕСА_1, загальною площею - 248,8м2.

25.03.2008, у зв'язку з придбанням відповідачем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Луганської області, між сторонами була підписана угода №1 про зміну і доповнення договору №80, якою сторони змінили п.2.2. договору та виклали його в наступній редакції: "Енергопостачальна організація поставляє споживачу в період з 25.03.2008 до 25.03.2009 теплову енергію в гарячій воді в приміщення за адресою: вул. Федоренко, 37 в межах Qрік=57 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням ЕQ=0,0283 Гкал/год, в тому числі: а) на опалення Qо = 0,0240 Гкал/год; б) на гаряче водопостачання на ГВП за середньогодинним тепловим навантаженням Qгв = 0,0043 Гкал/год, Qгв год = 0,0018 Гкал/год; АДРЕСА_1 в межах Qрік-2570 Гкал/рік (згідно акта про автономне опалення від 01.12.2006).

01.12.2006 за участю головного інженера кПас "Ритм", представника монтажної організації - ПП "Зодіак-МТ", представника виконавця послуг - ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ", та власником нежитлового приміщення або ПП "Подкуйко" (магазин Пивовар №5), було складено та підписано акт про відключення квартири (нежилого приміщення, секції, під'їзду, будинку; від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) за адресою: АДРЕСА_1. В акті зазначено, що в приміщеннях квартири знаходиться 59,69м опалювальних стояків; з тепловіддачею ізольованих стояків згідно проекту 2,570 Гкал на рік.

06.09.2012 відповідач звернувся до позивача з листом №13/09, в якому повідомив про те, що має бажання припинити дію договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №80 від 04.11.2003, а також просив провести ізоляцію стояків, які розташовані у приміщенні страхової компанія або вивести їх за межі приміщення на АДРЕСА_1.

Враховуючи умови п.10.1. та п.10.2. договору №80 від 04.11.2003, договір припинився з 24.06.2013.

Позивач листом №16-6/1218 від 17.10.2012 повідомив, що у відповідь на зазначений вище лист про припинення дії договору №80 від 04.11.2003, ним було направлено для укладення новий проект договору про постачання теплової енергії від 24.09.2012. Що стосується прохання про ізоляцію стояків або виведення їх за межі приміщення, позивач зазначив, що він не є власником внутрішньобудинкових мереж та не виконує роботи пов'язані з ними.

25.12.2014 позивач звернувся до відповідача (лист №08-06-472 від 25.12.2014) з пропозицією укласти типовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачений Правилами №630, направивши на адресу відповідача відповідний проект договору, проте останній ухилився від його укладення.

У зв'язку з фактичним постачанням теплової енергії на ім'я відповідача було відкрито особовий рахунок №6696, на якому обліковується нарахування під час надання опалення, здійснені споживачем оплати, наявна заборгованість, а також інша інформація.

На оплату теплової енергії позивачем відповідачу виставлялись відповідні рахунки за опалювальні сезони 2014-2015, 2015-2016 років.

Договір сторони не уклали, суми зазначені в рахунках не були оплачені відповідачем, у зв'язку з чим Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулось до господарського суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, попередні судові інстанції правомірно виходили з такого.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її споживання відповідачем.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв, зокрема, міжопалювалого періоду для систем опалення ( п.2 ч.3 ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Положеннями п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

За змістом ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням на підставі фактичних обставин та чинного законодавства України, оскільки відсутність договору, укладеного між сторонами, не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості з поставленої відповідачу теплової енергії.

Враховуючи зазначені вище приписи законодавства, встановлені попередніми судовими інстанціями обставинами, а також здійснений судами перерахунок заявлених до стягнення сум, суд касаційної інстанції погоджується з висновками про часткову обґрунтованість позову.

Доводи скаржника про те, що спірні обсяги теплової енергії не були спожитими останнім та є втратами теплової енергії, визначеними Порядком урахування втрат теплової енергії в теплових мережах у тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.07.2016 №1214, суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до визначення, що міститься у вказаному вище порядку, фактичні втрати теплової енергії в теплових мережах - обсяг теплової енергії, що визначається як різниця між обсягом теплової енергії, що надійшла в теплову мережу, та обсягом відпуску теплової енергії з теплової мережі для власних господарських потреб ліцензіата та потреб споживачів теплової енергії (визначається у гігакалоріях та відсотках від обсягу надходження теплової енергії до теплової мережі).

Водночас, згідно приписів ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Загальний правовий аналіз змісту наведених вище приписів законодавства свідчить про те, що втраченими обсягами теплової енергії є ті, тепловіддача яких сталася до моменту надходження до споживача, або ж до приміщень загального користування в багатоквартирному будинку, тоді як сам лише факт здійснення такої тепловіддачі в приміщенні відповідача, зокрема, і за рахунок транзитних опалювальних стояків, свідчить про те, що останній споживає такі послуги, обсяг яких визначений в акті від 01.12.2006.

При цьому, враховуючи зазначені вище обставини фактичного споживання теплової енергії відповідачем за відсутності укладеного між сторонами відповідного письмового договору з визначеними умовами про обсяг поставленої теплової енергії, а також те, що в попередніх судових інстанціях останнім не доведено фактичної тепловіддачі транзитних стояків в іншому розмірі ніж зазначено у вказаному акті, доводах та розрахунках позивача, суд касаційної інстанції не приймає до уваги твердження скаржника про те, що спірний обсяг теплової енергії визначений не у відповідності з нормативними приписами (не на підставі показів вузла обліку) та не може бути підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До того ж, обґрунтованість визначення поставленої теплової енергії у спірному обсязі підтверджується і угодою №1 від 25.03.2008, умови якої засвідчували постачання відповідачу теплової енергії в приміщення на АДРЕСА_1, в обсязі 2,570Гкал/рік вже після відключення вказаного приміщення від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання за актом від 01.12.2006 та врегульовували відносини сторін на таких умовах протягом п'яти років.

Наведене свідчить, що під час прийняття постанови у справі суд апеляційної інстанції не припустився порушень або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для її скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія АСКО-Донбас Північний" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі №913/1333/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді І. Ходаківська

Г. Мачульський