РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7807/17 07.08.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" в особі

Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та

суміжними правами"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ"

за участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю -

ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "МІСТ ТБ"

про стягнення 96 000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Хлєбніков С.Г. за довіреністю № б/н від 22.07.2016 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" в особі Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" про стягнення 96 000,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав.

Ухвалою суду від 18.05.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.06.2017 р.

08.06.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача та відзив.

13.06.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

13.06.2017 р. судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відрядженні.

Ухвалою суду від 19.06.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи призначено на 20.07.2017 р.

20.07.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення.

У судовому засіданні 20.07.2017 р. представник відповідача подав додаткові пояснення та клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 20.07.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, залучено до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю - ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "МІСТ ТБ", розгляд справи відкладено на 01.08.2017 р.

31.07.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли клопотання про перенесення судового засідання та пояснення.

01.08.2017 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив та пояснення.

У судове засідання 01.08.2017 р. представник третьої особи не з'явився, проте 31.07.2017 р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 01.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 07.08.2017 р.

У судове засіданні 07.08.2017 р. представник відповідача не з'явився, проте 07.08.2017 р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

У судове засідання 07.08.2017 р. представник третьої особи не з'явився, проте 07.08.2017р. через відділ діловодства суду від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 07.08.2017 р. суд ставить на обговорення питання щодо можливості розгляду справи за відсутності представника відповідача та третьої особи.

Представник позивача наполягав на вирішенні спору по суті позовних вимог проти подальшого відкладення розгляду справи заперечив.

Розглянувши клопотання відповідача та третьої особи про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Статтею 69 Кодексу передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Спір про стягнення заборгованості за опротестованим векселем має бути вирішено господарським судом у строк не більше одного місяця від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 20.07.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, та, станом на дату судового засідання, у суду відсутні строки для подальшого відкладення розгляду справи.

Крім того, клопотання відповідача мотивоване наявністю великої кількості судових засідань, призначених на 07.08.2017 р., у зв'язку з чим представник не має можливості прибути на виклик суду.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів наявності інших судових засідань, призначених на 07.08.2017 р., крім того, він не позбавлений можливості уповноважити будь-якого іншого представника на участь у судових засіданнях.

Щодо клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи у зв'язку з неотриманням копії позовної заяви і доданих документів та неможливістю підготувати власні пояснення по суті спору, суд зазначає, що такі доводи не відповідають дійсності.

Так, позивач 31.07.2017 р. надав до суду докази відправлення третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів 28.07.2017 р., цінним листом з описом вкладення.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотань відповідача і третьої особи про відкладення розгляду справи.

Клопотання відповідача про продовження строків вирішення спору у справі на 15 днів, залишається без розгляду у зв'язку з тим, що такі строки вже продовжувались ухвалою суду від 20.07.2017 р.

У судовому засіданні 07.08.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 07.08.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ПО "ОКУАСП") є організацією колективного управління відповідно до Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 р.

Між позивачем, як організацією, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (позивач), як видавником, 01.06.2016 р. укладено ліцензійний Договір № АУ 010616/05К про управління майновими авторськими правами.

На підставі цього Договору ПО "ОКУАСП" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" передано повноваження здійснювати колективне управління майновими правами, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання, а також збирати винагороду (роялті) за використання, зокрема, музичного твору "What It's Like" у виконанні "Everlast".

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 4.1., 4.1.1.1., 4.1.1.2., 4.2. Договору передбачено, що згідно цього Договору Організація отримає повноваження здійснювати колективне управління немайновими правами Видавника на наступні види використання об'єктів авторського права: публічне використання: публічне сповіщення (ретрансляція) (надалі також - "кабельна ретрансляція") об'єктів авторського права організаціями кабельного мовлення (в тому числі у складі аудіовізуальних творів, відеограм та передач організацій мовлення, до яких ці об'єкти авторського права включені); публічне сповіщення об'єктів авторського права (доведення до загального відома) (в тому числі у складі аудіовізуальних творів) за допомогою кабелю, провода, оптичного волокна або аналогічних засобів (в тому числі шляхом ретрансляції), в тому числі повідомлення кодованих сигналів визнається повідомленням по кабелю. Видавник передає Організації за цим Договором право здійснювати збір винагороди при використанні об'єктів авторського права способами, зазначеними в пункті 4.1. Договору.

За умовами п. п. 7.3., 7.4. Договору, у випадку виявлення порушень прав, Організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право та суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Свідоцтвом про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011 р.

Позовні вимоги у даному спорі обґрунтовано тим, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ", 21.08.2016 р. здійснив ретрансляцію телевізійної передачі, сповіщеної на телеканалі "ZIK" (Товариство з обмеженою відповідальністю - ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ "МІСТ ТБ", третя особа у даній справі) "Фестиваль "Zaxifest.Everlast", під час якої було публічно сповіщено, зокрема, музичний твір "What It's Like" у виконанні "Everlast".

На підтвердження таких обставин позивачем надано записи передачі на матеріальному носії та Акт фіксації №21/08/2016 від 21.08.2016 р.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач являється провайдером програмної послуги, відповідно до Ліцензії серії HP № 00097-п від 25.09.2013 р., виданої Національною радою України з телебачення і радіомовлення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про телебачення та радіомовлення" провайдер програмної послуги - це суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії, виданої Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення, на договірних засадах надає абонентам можливість перегляду пакетів програм, використовуючи для передавання цих програм ресурси багатоканальних телемереж. Таким чином, Закон України "Про телебачення та радіомовлення" не містить обмежень щодо переліку технологій, які можуть використовуватися провайдером програмної послуги.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про телебачення та радіомовлення", ретрансляція - прийом і одночасна передача, незалежно від використаних технічних засобів, повних і незмінних телерадіопрограм або істотних частин таких програм, які транслюються мовником; передача (телерадіопередача) - змістовно завершена частина програми телерадіопрограми), яка має відповідну назву, обсяг трансляції, авторський знак, може бути використана незалежно від інших частин програми і розглядається як цілісний інформаційний продукт; програма (телерадіопрограма) - поєднана єдиною творчою концепцією сукупність передач телерадіопередач), яка має постійну назву і транслюється телерадіоорганізацією за певною сіткою мовлення.

Статтею 41 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що до майнових прав організацій мовлення належить їх виключне право на використання своїх програм будь-яким способом і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам:

а) публічне сповіщення своїх програм шляхом трансляції і ретрансляції;

б) фіксацію своїх програм на матеріальному носії та їх відтворення;

в) публічне виконання і публічну демонстрацію своїх програм у місцях з платним входом.

Організація мовлення також має право забороняти поширення на території України чи з території України сигналу із супутника, що несе їх програми, розповсюджуючим органом, для якого цей сигнал із супутника не призначався.

Майнові права організації мовлення можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб і строк використання програми мовлення, розмір і порядок виплати винагороди, територія, на яку розповсюджуються передані права, тощо.

Майнові права організації мовлення можуть бути також передані (відчужені) іншій особі у встановленому законом порядку внаслідок ліквідації юридичної особи - суб'єкта суміжних прав.

За правилами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. №5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" судам роз'яснено, що ретрансляція провайдерами телерадіопрограм та передач мовлення є їх повторним публічним сповіщенням, а тому обов'язковим є одержання відповідної згоди суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на використання твору, виконання, фонограми, відеограми та виплата винагороди відповідним суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав (статті 15,35, 36, 39,40,43 Закону N 3792-ХІІ).

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на використання шляхом ретрансляції музичного твору "What It's Like" у виконанні "Everlast".

Так, у матеріалах справи відсутні докази наявності укладених відповідачем ліцензійних договорів з правовласниками або організаціями колективного управління на використання вказаного музичного твору шляхом ретрансляції.

Натомість, відповідачем надано договір №3-10/12-ZIK від 01.10.2012 p., укладеного з ТОВ ТРК "МІСТ ТБ", за яким передбачено, що ТОВ ТРК "МІСТ ТБ", що здійснює розповсюдження Програми, надає ТОВ "Воля-Кабель" право на ретрансляцію програми.

Проте, суд звертає увагу відповідача на те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання ТОВ ТРК "МІСТ ТБ" прав на музичний твір "What It's Like" у виконанні "Everlast" та докази наявності у вказаного товариства прав на надання згоди на ретрансляцію такого музичного твору, як і не надано доказів набуття ТОВ ТРК "МІСТ ТБ" повноважень організації колективного управління.

Таким чином, доводи відповідача про правомірну ретрансляцію музичного твору "What It's Like" у виконанні "Everlast" не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 96 000,00 грн. компенсації (з розрахунку 30 мінімальних заробітних плат за дане порушення).

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06,12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600 грн.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у загальному розмірі 16 000,00 грн., тобто у розмірі мінімальної компенсації за використання твору.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення компенсації з відповідача доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 16 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє із зазначених вище підстав.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЯ-КАБЕЛЬ" (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 11, поверх 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, б.15А, прим.18; ) в особі Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23, офіс 916; ) 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. компенсації та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 11.08.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна