ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 921/540/16-г/4
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Тернопільської області 15.11.2016 Львівського апеляційного господарського суду 06.03.2017
у справі№ 921/540/16-г/4
Господарського судуТернопільської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
доПублічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів"
простягнення штрафу
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Тарарук Л.Р.;
- відповідача повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

30.08.2016 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" про стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у розмірі 50045,00 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2016 у справі № 921/540/16-г/4 (суддя Бурда Н.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 (колегія суддів у складі: Данко Л.С. - головуючий суддя, судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.), стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф у розмірі 25022,50 грн.; в іншій частині у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 921/540/16-г/4, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, що 07.06.2016 Публічне акціонерне товариство "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" на підставі накладної № 37072733 зі станції Березовиця-Острів на станцію Ніжин здійснено відправлення вагону № 97178511 із зазначеною відправником масою вантажу 71500 кг.

При проходженні вагону через станцію Тернопіль на підставі статті 24 Статуту залізниць України та наказу ДН-2 № 76 від 07.06.2016 залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, зазначеній відправником у накладній (накладна № 37072733 - вагон № 97178511), зазначена маса вантажу 71500 кг, фактично маса вантажу склала 69100 кг, що на 2400 кг менше.

За результатами проведеного зважування складено комерційний акт АА № 062299/10/2 від 09.06.2016. З комерційного акта вбачається, що люки додатково закріплені, доступ до вантажу був неможливий, причиною розбіжностей між фактичною масою і масою, зазначеною у залізничній накладній, є неправильне зазначення відомостей вантажовідправником.

Крім того, на станції призначення Ніжин на підставі комерційного акта АА № 062299/10/2 від 09.06.2016 було здійснено перевірку вантажу та встановлено, що різниці в масі вантажу проти даних комерційного акту не виявлено (розділ "Є" комерційного акту).

Позивачем, на підставі зазначених обставин, нарахований відповідачу штраф у розмірі 50045,00 грн. за неправильно зазначену масу вантажу в залізничній накладній № 37072733, який перевозився у вагоні № 97178511.

Статтею 307 ГК України, яка кореспондується із ст. 908 ЦК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 ЦК України).

За положеннями ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі, визначеному в порядку, встановленому статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (ст. 122 Статуту залізниць України).

Згідно із п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, у випадку, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Отже, відповідальність за невірне зазначення відповідних відомостей несе саме відправник вантажу, оскільки всі відомості до перевізних документів вносяться відправником відповідно до граф.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Згідно із ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наявна в матеріалах справи копія комерційного акта № 062299/10/2 від 09.06.2016 свідчить про факт невідповідності фактичної маси вантажу у вагоні № 97178511 масі, зазначеній відправником в накладній № 37072733.

Також суди дослідили докази, подані позивачем в підтвердження наведених обставин, зокрема, виписку з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах та технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки, що містить дані про здійснення періодичної повірки ваг.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає законним і обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за неправильне зазначення останнім відомостей щодо маси вантажу у залізничній накладній.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій підставно дійшли висновку про зменшення стягуваного штрафу до 50045,00 грн., в порядку ст. 83 ГПК України, з посиланням на те, що відповідач знаходиться в тяжкому фінансовому стані, а наслідки допущеного відповідачем порушення не завдали позивачу матеріальних збитків.

Так, положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 6.4 роз'яснення Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" визначено, що виходячи з наведених норм, суди мають право при прийнятті рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи. Підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Оскільки підстави та розмір зменшення стягуваного штрафу мотивовані та обґрунтовані судами попередніх інстанцій, ними враховано співрозмірність розміру штрафу наслідкам порушення, а відтак, суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами норм матеріального та процесуального права при зменшенні розміру штрафу.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, оскільки є ідентичними доводам, зазначеним в апеляційній скарзі, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених апеляційним господарським судом висновків. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів суду касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.11.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі № 921/540/16-г/4 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ