ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2017 р.Справа № 915/84/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Колоколова С.І., Разюк Г.П.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м.Южноукраїнськ Миколаївської області ОСОБА_1 за дорученням від 21.03.2017 року №03/5/7;

від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м.Южноукраїнськ Миколаївської області ОСОБА_2 за довіреністю від 26.04.2016 року №575;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року

по справі № 915/84/17

за позовом Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області

до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м.Южноукраїнськ Миколаївської області

про врегулювання розбіжностей за договором купівлі-продажу теплової енергії від 19.12.2016 року №220

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м.Южноукраїнськ Миколаївської області в лютому 2017 року звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області, в якій просило суд врегулювати розбіжності за договором купівлі-продажу теплової енергії від 19.12.2016 року №220, а саме: вважати неврегульовані пункти договору укладеними в наступній редакції:

- "п.1.1. За цим договором Теплогенеруюча організація бере на себе зобов'язання у 2017 році постачати Споживачу теплову енергію у гарячій воді (далі теплова енергія) в потрібних обсягах для опалення, вентиляції, та гарячого водопостачання об'єктів Споживача, приєднаних до його теплових мереж, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) згідно структури споживачів та у терміни, передбачені цим договором."

- п. 1.5. відсутній

- п. 1.6. відсутній

- "п. 3.1. Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до обсягів споживання теплової енергії кожною категорією споживачів комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі) та за тарифами, встановленими для Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом окремо для кожної категорії споживачів."

- "п. 3.3. Тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення станом на 19.12.2016 року складає 69 грн. 17 коп. за 1 Гкал, (без ПДВ) за такими складовими:

3.3.1. тариф на виробництво теплової енергії 54 грн. 73 коп. за 1 Гкал, без ПДВ;

3.3.2. тариф на транспортування теплової енергії 14 грн. 19 коп. за 1 Гкал, без ПДВ;

3.3.3. тариф на постачання теплової енергії 25 коп. за 1 Гкал, без ПДВ."

- "п. 3.4. Тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування постачання для потреб бюджетних установ станом на 19.12.2016 року складає 69,17 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими:

3.4.1. тариф на виробництво теплової енергії 54 грн. 73 коп./Гкал (без ПДВ);

3.4.2. тариф на транспортування теплової енергії 14 грн. 19 коп./Гкал (без ПДВ);

3.4.3. тариф на постачання теплової енергії 25 коп./Гкал (без ПДВ)."

- "п. 3.5. Тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування постачання для потреб релігійних організацій станом на 19.12.2016 року складає 69 грн. 17 коп./Гкал (без ПДВ) за такими складовими:

3.5.1. тариф на виробництво теплової енергії 54 грн. 73 коп./Гкал (без ПДВ);

3.5.2. тариф на транспортування теплової енергії 14 грн. 19 коп./Гкал (без ПДВ);

3.5.3. тариф на постачання теплової енергії 25 коп./Гкал (без ПДВ)."

- "п. 3.8. Остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу відпущеної теплової енергії у порядку, визначеному умовами договору і відповідно до вимог підпункту 5 пункту 4 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна договору може змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів)."

- "п. 6.3. Щомісячно, Теплогенеруюча організація разом зі Споживачем складають акт купівлі-продажу теплової енергії.

Споживач надає Теплогенеруючій організації дані про розподіл купленої у звітному місяці теплової енергії між категоріями споживачів (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі).

Звітний місяць встановлюється з першого числа звітного місяця по перше число наступного місяця."

- п. 7.2.6. Друге речення.

"Готувати та надавати на підпис уповноваженому представнику Теплогенеруючої організації акт купівлі-продажу теплової енергії."

- п. 7.4.8 відсутній

- " п. 8.3. За порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України."

- "п. 8.6. Теплогенеруюча організація несе відповідальність за:

8.6.1. Безперебійне постачання Споживачу теплової енергії при виконанні ним своїх зобов'язань по цьому договору відповідно до чинного законодавства України.

8.6.2. Підтримку параметрів теплоносія, що відпускається з колекторів АЕС, на межі продажу теплової енергії Споживачу.

8.6.3. Неправильне застосування тарифів та недостовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію Споживачу. При виявленні помилки в розрахунках провести перерахунок протягом місяця з дня виявлення помилки.

8.6.4. Недотримання середньодобової температури теплоносія у подавальному трубопроводі на межі продажу теплової енергії проти температурного графіка (додаток №1), при відхиленні температури носія більше, ніж на 3-4 оС. При температурі носія в подавальному трубопроводі більше, ніж на 3-4 оС від температури, передбаченої графіком, оплачується тільки теплова енергія, підрахована по температурі теплоносія в подавальному трубопроводі за температурним графіком."

- "п. 1. Додатку №3 "Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності визначається:

- по засувкам I-19; I-20, встановленими на тепломагістралі АЕС-місто (Ду 400 мм);

- по зовнішній стіні теплової камери ТК-4 (Ду 700 мм)"

- п. 3 Додатку №3 виключити.

А також позивач просив суд відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

22.03.2017 року до господарського суду Миколаївської області від Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшла заява про зміну предмету позову, в якій зазначено, що згідно зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вважає за необхідне змінити предмет позову по справі № 915/84/17 шляхом додавання до усіх позовних вимог, що викладені у прохальній частині позовної заяви наступних додаткових позовних вимог:

"Вважати неврегульовані пункти 3.6. та 12.1 договору від 19.12.2016 року №220 укладеними в наступній редакції:

- п. 3.6. в редакції позивача;

- п. 12.1. Для постійного звязку з Теплогенеруючою організацією та узгодження усіх питань, повязаних з виконанням умов цього договору і підписання актів купівлі-продажу теплової енергії, Споживачем призначається головний інженер КП ТВКГ ОСОБА_3 тел. 5-76-15 та заступник начальника служби начальник технічного відділу ВТС ОСОБА_4 тел. (05136) 4-22-94.

Решту вимог, викладених у вказаній позовній заяві залишити без змін. "

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі №915/84/17 (суддя Коваль Ю.М.) позов Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області задоволено частково, договір від 19.12.2016 року № 220 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС та Комунальним підприємством Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство визнано укладеним в редакції останнього, за виключенням пунктів 3.3, 3.4, 3.6 цього договору, у задоволенні решти вимог відмовлено, а також відшкодовано Позивачу за рахунок Відповідача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м.Южноукраїнськ Миколаївської області з рішенням суду не погодилося, тому звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі № 915/84/17 повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, а також відшкодувати Відповідачу за рахунок Позивача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Через канцелярію суду 22.06.2017 року від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшли уточнення до апеляційної скарги, в яких відповідач просив суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі № 915/84/17 повністю та прийняти нове рішення про визнання договору від 19.12.2016 року № 220 купівлі-продажу теплової енергії укладеним в редакції Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Судовою колегією уточнення відповідача долучено до матеріалів справи.

26.06.2017 року від Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією долучено до матеріалів справи.

17.07.2017 року від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшли пояснення, які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

18.07.2017 року на електронну адресу суду від Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшли пояснення до відзиву, які судовою колегією також долучені до матеріалів справи.

11.08.2017 року від Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшли письмові обґрунтовані пояснення, які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

15.08.2017 року від Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області надійшли пояснення, які судовою колегією також долучені до матеріалів справи.

У звязку з відпусткою судді-учасника колегії ОСОБА_5, було проведено автоматичну зміну суддів, внаслідок якої для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

У звязку з відпусткою суддів-учасників колегії ОСОБА_6, ОСОБА_7, було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Разюк Г.П., Колоколова С.І.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення з мотивів, що викладені письмово.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/84/17 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про викладення умов договору в редакції суду апеляційної інстанції на підставі редакцій позивача, відповідача та суду апеляційної інстанції, виходячи з вимог чинного законодавства України, виходячи з наступного.

За приписами статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Частиною 3 і 4 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

При цьому, статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; відшкодування згідно із законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, у разі виконання ним своїх зобов'язань відповідно до договору; приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів; отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду. Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів", іншими нормативно-правовими актами.

Причому, вказаною нормою Закону передбачені і обов'язки Споживача, одним з яких, зокрема, є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Крім того, статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона, постачальник, зобов'язується надавати другій стороні, споживачеві, абонентові, енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов'язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору постачання не допускається.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов'язаний до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

З огляду на передбачену чинним законодавством України обов'язковість укладення договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, позивач звертався до відповідача з вимогою укласти відповідний договір, і супровідним листом від 21.12.2016 року № 03/2256 надсилав два примірники проекту договору купівлі-продажу теплової енергії від 19.12.2016 р. № 220.

Відповідач разом із супровідним листом від 10.01.2017 року № 51/318 повернув позивачу один примірник договору з додатками, підписаний відповідачем та скріплений його печатками, разом із протоколом розбіжностей відносно підпунктів 1.1, 1.5, 1.6, 3.1-3.6, 3.8, 6.3, 7.2.6, 7.4.8, 8.3, 8.6, 12.1, а також підпункту 1, 3 додатку № 3 до договору.

Не погоджуючись зі змістом викладених у протоколі розбіжностей пунктів договору в редакції відповідача, Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області, у порядку частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, в установлений цим законом строк, звернулося до господарського суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною 3 статті 184 Господарського кодексу України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Чинними законодавчими та нормативно-правовими актами чітко розмежовано відносини, які регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, та відносини, які регулюються договором про надання житлово-комунальних послуг, а саме встановлено, що відносини у сфері теплопостачання регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, який укладається між теплопостачальною організацією та фізичною особою, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридичною особою, яка використовує теплову енергію, а відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який укладається між суб'єктом господарювання, визначеним у встановленому законодавством порядку виконавцем відповідних житлово-комунальних послуг, та фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати зазначені послуги.

У даному випадку не можуть бути застосовані як Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, так і умови типового договору про надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, оскільки вказаними нормативними актами регулюються відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, а не постачання (купівлю-продаж) теплової енергії.

Враховуючи відсутність затвердженого типового договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм, зокрема, Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10. 2007 року № 1198 з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 Цивільного кодексу України та норм статей 180-187 Господарського кодексу України.

Судова колегія вважає, що при розгляді даної справи необхідно було надати оцінку існуючим правовідносинам сторін з позиції розумності та справедливості і врахувати права та законні інтереси обох сторін договору, з огляду на те, що відпуск та споживання теплової енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається, і тому повторно розглядає заявлені позовні вимоги про визнання укладеними пунктів договору, щодо яких у сторін виникли розбіжності та спір.

Так, пункт 1.1 договору від 19.12.2016 року № 220 позивач пропонує викласти в такій редакції: За цим договором Теплогенеруюча організація бере на себе зобовязання у 2017 році постачати Споживачу теплову енергію у гарячій воді (далі - теплова енергія) в потрібних обсягах для опалення, вентиляції, та гарячого водопостачання обєктів Споживача, приєднаних до його теплових мереж, а Споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) згідно структури споживачів та у терміни, передбачені цим договором.

Пункт 1.1 договору від 19.12.2016 року № 220 в редакції протоколу розбіжностей відповідача викладено наступним чином: За цим договором Теплогенеруюча організація бере на себе зобовязання у 2017 році постачати Споживачу теплову енергію у гарячій воді (далі - теплова енергія) в потрібних обсягах для опалення, вентиляції, та гарячого водопостачання обєктів Споживача, приєднаних до його теплових мереж, а Споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Тобто, відповідач не погоджується з формулюванням умови договору про визначення його предмету в частині оплати за теплову енергію за встановленими тарифами згідно структури споживачів.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість редакції позивача щодо даного пункту, оскільки, дійсно, необхідно застосовувати встановлені НКРЕКП розміри тарифів як при розрахунках за теплову енергію безпосередньо зі своїми споживачами, так і при реалізації теплової енергії іншим теплопостачальним підприємствам згідно структури споживачів цих підприємств.

Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано річний план на 2017 рік з відпуску теплової енергії у розрізі тарифних категорій споживачів не може бути підставою для не зазначення в договорі купівлі-продажу теплової енергії здійснення оплати отриманої енергії, виходячи зі структури споживачів, так як відповідно до статті 16 Закону України "Про теплопостачання", Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про державне регулювання у сфер комунальних послуг", підпункту 5 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року №715, Національна комісія здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує тарифи на теплову енергію згідно Порядку формування тарифів (Постанова НКРЕКП від 24.03.2016 року № 377) та процедури їх встановлення (постанова НКЕРКП від 31.03.2015 року № 538), вимагає від комунальних підприємств міст-супутників АЕС своєчасно подавати до Відокремленим підрозділам атомних електростанцій річний план, погоджений органом місцевого самоврядування, із зазначеннями та обґрунтуваннями щодо зміни планових показників (постанови НКРЕКП від 31.03.2016 року № 528 та від 24.03.2016 року № 377), що включається до планової собівартості, для формування тарифів у розрізі категорій споживачів з відпуску теплової енергії та інформацію стосовно фактичних обсягів відпуску теплової енергії.

З урахуванням викладеного, тарифи за чинним законодавством України чітко встановлюються для кожної категорії споживачів, що обумовлює необхідність передбачення умовами договору оплати отриманої енергії, виходячи зі структури споживачів.

Крім того, у рішенні Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2016 року у справі №915/1649/14 щодо стягнення заборгованості з Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, яке набрало законної сили, Господарський суд Миколаївської області зауважив на необхідність дотримання вимог Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення у договорах на постачання теплової енергії умови про обовязковість дотримання при розрахунках структури споживачів Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», оскільки згідно структури тарифів на теплову енергію встановлених для Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», складовою тарифу є вартість теплової енергії, за якою підприємство закуповує її у Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», тому неврахування у договорі структури споживачів (у т.ч., населення) призводить до необґрунтованого збільшення тарифів на теплову енергію для населення, що є споживачами Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство».

У протоколі врегулювання розбіжностей відповідач наполягає на доповненні договору від 19.12.2016 року №220 пунктами 1.5, 1.6, 7.4.8, виклавши їх наступним чином:

Пункт 1.5. У разі існування заборгованості Споживача перед Теплогенеруючою організацією, Споживач дає згоду на зарахування утриманих коштів із заробітної плати його працівників у рахунок погашення заборгованості Споживача перед Теплогенеруючою організацією (за погодженням працівників Теплогенеруючої організації).

Пункт 1.6. Сторони погоджуються, що у разі перерахування грошових коштів у порядку передбаченому пунктом 1.5. Договору, таке перерахування буде вважатися виконанням зобовязань працівників Теплогенеруючої організації перед Споживачем за надані послуги з теплопостачання.

Пункт 7.4.8. Щомісячно у термін до 20-го числа поточного місяця, надати Споживачу список працівників Теплогенеруючої організації, які дали згоду із їхньої заробітної плати утримувати грошові кошти за спожиті послуги з теплопостачання, в тому числі з урахуванням сум боргу, що склалися за період до написання заяви працівниками (у вигляді файлу затвердженої структури).

Позивач проти доповнення договору даними пунктами заперечує.

Щодо означених пунктів договору, судова колегія також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що немає підстав для включення пунктів 1.5, 1.6, 7.4.8 в редакції протоколу розбіжностей до договору, оскільки чинним законодавством України не передбачено необхідності включення таких заходів в обовязковому порядку, а сторони у відповідності до приписів законодавства щодо свободи договору та вільного волевиявлення при укладанні договору, згоди щодо цих пунктів не досягли.

Пункт 3.1 договору позивач пропонує викласти в наступній редакції: п. 3.1. Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до обсягів споживання теплової енергії кожною категорією споживачів комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі) та за тарифами, встановленими для Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом окремо до кожної категорії споживачів, а відповідач, - що зазначений пункт належить викласти в такій редакції: Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться за діючими на день оплати тарифами.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що викладення пункту 3.1 договору є більш обґрунтованим у редакції позивача, оскільки послуги з теплопостачання надаються споживачам по тарифам у відповідності до таких категорій як населення; бюджетні установи; релігійні організації; інші споживачі; і регулятором, НКРЕКП, для відповідача встановлено тарифи відносно кожної із вказаних категорій споживачів.

У пунктах 3.3. 3.6 в редакції позивача наведено тарифи станом на 19.12.2016 року відносно кожної з категорій споживачів. Водночас за нормами чинного законодавства у разі укладання договору в судовому порядку, такий договір починає діяти з моменту набрання законної сили рішення господарського суду. Тобто, тарифи, визначені станом на 19.12.2016 року, не можуть прийматись до уваги в даному випадку.

З огляду на те, що при повторному розгляді справи судом апеляційної інстанції тарифи за категоріями населення, визначені позивачем, частково не відповідають чинному законодавству України, судова колегія вважає за необхідне погодитись з доводами відповідача про те, що пункти 3.3-3.6 договору не слід включати до спірного договору, оскільки з метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг Постановою № 869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, яким визначено механізм формування зазначених тарифів для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання.

Нормами Порядку визначено, що формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів її виробництва, транспортування та постачання, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, з урахуванням ставок податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді.

З огляду на те, що Постановами НКРЕКП від 31.03.2015 року № 1140 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Комунальному підприємству "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (м. Южноукраїнськ)" і Постановою НКРЕКП від 02.12.2016 року №2126 з наступними змінами і доповненнями було детально визначено позивачу тарифи за усіма категоріями споживачів, судова колегія не вбачає підстав для визначення даних тарифів у договорі, враховуючи регульований характер тарифів та постійні зміни в законодавстві щодо них.

Крім того, нормами чинного законодавства України не передбачено повноважень суду встановлювати для субєктів господарювання розміру тарифів на теплову енергію саме рішенням суду.

Місцевий господарський суд помилково не дослідив розбіжності у редакціях сторін щодо пункту 3.7 договору. Так, у редакції позивача даний пункт викладено наступним чином: «Ціна цього договору становить орієнтовно 23 489 000, 00 (двадцять три мільйони чотириста вісімдесят дев'ять тисяч 00 копійок) грн. з урахуванням ПДВ 20% -3914833,33 (три мільйони дев'ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять три гривні 33 копійки) грн. за такими складовими: виробництво теплової енергії - 18 584 610,00 (вісімнадцять мільйонів п'ятсот вісімдесят чотири тисячі шістсот десять гривень 00 копійок) грн. з ПДВ 20%;транспортування теплової енергії - 4 819 490,00 (чотири мільйони вісімсот дев'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто гривень 00 копійок) грн. з ПДВ 20%;постачання теплової енергії - 84 900,00 (вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот гривень копійок) грн. з ПДВ 20%».

У редакції протоколу розбіжностей, відповідач так виклав пункт 3.7 договору: «Ціна цього договору становить орієнтовно 24 424 032,00 грн. (Двадцять чотири мільйони чотириста двадцять чотири тисячі тридцять дві грн. 00 коп.), з урахуванням ПДВ 20% - 4 070 672,00 грн. (чотири мільйони сімдесят тисяч шістсот сімдесят дві грн. 00 коп.) за такими складовими: - виробництво теплової енергії -19 496 436,00 грн. - транспортування теплової енергії - 4 842 696,00 грн.»

Судова колегія вважає за необхідне прийняти пункт 3.7 договору в редакції відповідача, оскільки зі збільшенням тарифів зростає і орієнтовна ціна договору, яка і на цей час не є такою, що визначена остаточно, але повинна бути обумовлена сторонами в обовязковому порядку як істотна умова договору купівлі-продажу.

Пункт 3.8 договору Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство пропонувало викласти у такій редакції: «Остаточна ціна договору визначається, виходячи з фактичного обсягу відпущеної теплової енергії у порядку, визначеному умовами договору і відповідно до вимог п. п. 5 п. ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII. Ціна договору може змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів)», тоді як Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС у протоколі розбіжностей пропонувало за текстом даного пункту договору замінити вислів «п.п.5 п.4 ст.2» на «п.7 ч.4 ст.36».

У пункті 3.8 договору зазначено, що остаточна ціна договору визначається, виходячи з фактичного обсягу спожитої гарячої води у порядку, визначеному умовами договору, але відповідно до вимог підпункту 5 пункту 4 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 року, ціна договору може змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів).

Тобто, в пункті 3.8 договору зазначається зміна остаточної ціни договору в залежності від обсягу спожитої теплової енергії з посиланням на підпункт 5 пункту 4 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» та зміни регульованих цін (тарифів).

У статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначається сфера застосування Закону, а не порядок зміни істотних умов (ціни) договору.

У підпункті 5 пункту 4 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що дія цього Закону для замовників, які провадять діяльність в окремих сферах господарювання, додатково не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, зокрема, товари, роботи і послуги, якщо ціни (тарифи) на них затверджуються державними колегіальними органами, іншими органами влади відповідно до їх повноважень або визначаються в порядку, встановленому зазначеними органами, у тому числі якщо визначення таких цін здійснюється на аукціонах;

Згідно з пунктом 7 частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

З огляду на те, що пунктом 7 частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено порядок зміни істотних умов (ціни) договору при зміні регульованих цін (тарифів), пункт 3.8 договору слід залишити в редакції відповідача.

Позивач пропонував викласти пункт 6.3 договору у такій редакції: «Щомісячно, Теплогенеруюча організація разом зі Споживачем складають акт купівлі-продажу теплової енергії. Споживач надає Теплогенеруючій організації дані про розподіл купленої у звітному місяці теплової енергії між категоріями споживачів (населення, бюджетні організації, релігійні організації, інші споживачі). Звітний місяць встановлюється з першого числа звітного місяця по перше число наступного місяця», та друге речення підпункту 7.2.6. Готувати та надавати на підпис уповноваженому представнику Теплогенеруючої організації акт купівлі-продажу теплової енергії узгоджуються із положеннями цивільного законодавства, зокрема щодо купівлі-продажу. Відповідач, у свою чергу, вважає, що зазначені спірні пункти належить у договорі викласти в редакціях: п. 6.3. Щомісячно, Теплогенеруюча організація разом зі Споживачем складають акт про обсяги спожитої теплової енергії. Споживач надає Теплогенеруючій організації дані про розподіл купленої у звітному місяці теплової енергії між категоріями споживачів (населення, бюджетні організації, релігійні організації, інші споживачі), як довідкові, виключно для заповнення звітності за формою № 2-НК П - тепло (місячна) Звіт про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Звітний місяць встановлюється з першого числа звітного місяця по перше число наступного місяця., а друге речення підпункту 7.2.6 викласти так: Готувати та надавати на підпис уповноваженому представнику Теплогенеруючої організації акт про обсяги спожитої теплової енергії.

Судова колегія, дослідивши норми чинного законодавства України, зокрема, положення статті 24 Закону України «Про теплопостачання», та запропоновані сторонами редакції даного пункту договору, дійшла висновку про обєднання редакцій сторін та викладення пунктів 6.3 і другого речення пункту 7.2.6 договору в наступній редакції суду: «п. 6.3. Щомісячно, Теплогенеруюча організація разом зі Споживачем складають акт купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням обсягів спожитої теплової енергії. Споживач надає Теплогенеруючій організації дані про розподіл купленої у звітному місяці теплової енергії між категоріями споживачів (населення, бюджетні організації, релігійні організації, інші споживачі), як довідкові, виключно для заповнення звітності за формою № 2-НК П - тепло (місячна) Звіт про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Звітний місяць встановлюється з першого числа звітного місяця по перше число наступного місяця».

Пункт 7.2.6. «Щомісячно, в перший календарний день місяця, наступного за розрахунковим, надавати Теплогенеруючій організації на електронну адресу оперативну інформацію про обсяги спожитої теплової енергії за звітний місяць Готувати та надавати на підпис уповноваженому представнику Теплогенеруючої організації акт купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням обсягів спожитої теплової енергії».

Місцевий господарський суд помилково не дослідив розбіжності у редакціях сторін щодо пункту 7.1.1 договору. Так, у редакції позивача даний пункт викладено наступним чином: «Споживач має право на отримання інформації щодо обсягу та кількості теплової енергії, тарифів, порядку оплати, умов та режимів споживання», а у редакції протоколу розбіжностей відповідач просив замінити за текстом пункту вислів «кількості теплової енергії» на «якості теплової енергії»

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» Споживач теплової енергії має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; відшкодування згідно із законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, у разі виконання ним своїх зобов'язань відповідно до договору; приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів; отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

З огляду на положення вищезазначеної статті, пункт 7.1.1 договору слід викласти у такій редакції: «Споживач має право на отримання інформації щодо обсягу та якості теплової енергії, тарифів, порядку оплати, умов та режимів споживання».

Відповідач у протоколі розбіжностей виклав пункт 8.3 договору в своїй редакції та додав пункт 8.6 договору, а саме: «п. 8.3. За порушення строків постачання теплової енергії по договору або постачання останньої не в повному обсязі, або неналежної якості, Теплогенеруюча організація оплачує Споживачу пеню у розмірі 0,1 % від вартості спожитої теплової енергії, надання якої було порушене, за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості».

«п. 8.6. За порушення строків оплати теплової енергії по договору Споживач оплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,1 % від вартості спожитої теплової енергії, надання якої було порушене, за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості».

У редакції позивача пункт 8.6 існував у такій редакції: «п. 8.6. Теплогенеруюча організація несе відповідальність за:

8.6.1. Безперебійне постачання Споживачу теплової енергії при виконанні ним своїх зобов'язань по цьому договору відповідно до чинного законодавства України.

8.6.2. Підтримку параметрів теплоносія, що відпускається з колекторів АЕС, на межі продажу теплової енергії Споживачу.

8.6.3. Неправильне застосування тарифів та недостовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію Споживачу. При виявленні помилки в розрахунках провести перерахунок протягом місяця з дня виявлення помилки.

8.6.4. Недотримання середньодобової температури теплоносія у подавальному трубопроводі на межі продажу теплової енергії проти температурного графіка (додаток №1), при відхиленні температури носія більше, ніж на 3-4 оС. При температурі носія в подавальному трубопроводі більше, ніж на 3-4 оС від температури, передбаченої графіком, оплачується тільки теплова енергія, підрахована по температурі теплоносія в подавальному трубопроводі за температурним графіком.»

Відповідач проти такої редакції пункту 8.6 не заперечував, проте у місцевому господарському суді просив додатково включити положення, зазначені вище.

Позивач не погоджується доповнити договір пунктом 8.6 у редакції відповідача та вважає, що пункт 8.3 має бути викладеним у запропонованій такій редакції: п. 8.3. За порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, згідно зі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року №14 пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі.

Господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій. До того ж, в даному випадку застосування видів штрафної відповідальності сторін є вимогою закону, оскільки сторони уклали договір, що підпадає під дію вищезазначених норм права.

З урахуванням викладеного, судова колегія зазначає, що слід обєднати обидві редакції сторін пунктів щодо нарахування пені і штрафу і викласти пункт 8.3 у редакції суду апеляційної інстанції наступним чином: ««8.3. За порушення строків постачання теплової енергії по договору або постачання останньої не в повному обсязі, або неналежної якості, Теплогенеруюча організація оплачує Споживачу пеню у розмірі 0,1 % від вартості спожитої теплової енергії за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За порушення строків оплати теплової енергії по договору Споживач оплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,1 % від вартості спожитої теплової енергії, надання якої було порушене, за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості».

При цьому п.8.6 договору в редакції, що існує, не викликав суперечок у сторін, тому його текст не розглядається судом апеляційної інстанції.

Розділ 10 Порядок вирішення спорів позивач пропонував викласти у такій редакції: «Всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути по договору, або у зв'язку з ним, вирішуються Сторонами в претензійному порядку, передбаченому чинним законодавством України. Претензія підлягає розгляду в місячний термін, який обчислюється з дня отримання претензії. У разі незадоволення претензії або неотримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей в претензійному порядку, суперечка вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України».

Відповідач просив замінити за текстом вислів «місячний термін» на «десятиденний термін».

Частиною 3 статті 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що порядок досудового врегулювання спорів визначається цим Кодексом, якщо інший порядок не встановлено діючим на території України законодавством, яке регулює конкретний вид господарських відносин.

Відповідно до частини 1 статті 7 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній на даний час, претензія розглядається в десятиденний строк.

У звязку з викладеним, слід прийняти редакцію відповідача і викласти пункт 10.1 Розділу 10 договору таким чином: «Всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути по договору, або у зв'язку з ним, вирішуються Сторонами в претензійному порядку, передбаченому чинним законодавством України. Претензія підлягає розгляду в десятиденний термін, який обчислюється з дня отримання претензії. У разі незадоволення претензії або неотримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей в претензійному порядку, суперечка вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України».

Позивач вважає, що пункт 12.1 договору належить викласти в такій редакції: Для постійного звязку з Теплогенеруючою організацією та узгодження усіх питань, повязаних з виконанням умов цього договору і підписання актів купівлі-продажу теплової енергії, Споживачем призначається головний інженер КП ТВГК ОСОБА_3 тел.. 5-76-15 та заступник начальника служби начальник технічного відділу ВТС ОСОБА_8 тел. (05136) 4-22-94. Відповідач не заперечує такої редакції, але вважає, що у цьому пункті належить словосполучення актів купівлі-продажу замінити на словосполучення актів обсягів.

Судова колегія зазначає, що в даному випадку слід обєднати редакції сторін даного пункту і викласти пункт 12.1 договору в редакції суду: «Для постійного звязку з Теплогенеруючою організацією та узгодження усіх питань, повязаних з виконанням умов цього договору і підписання актів купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням обсягів спожитої теплової енергії, Споживачем призначається головний інженер КП ТВГК ОСОБА_3 тел.. 5-76-15 та заступник начальника служби начальник технічного відділу ВТС ОСОБА_8 тел. (05136) 4-22-94».

У протоколі розбіжностей відповідач виклав юридичні адреси та платіжні реквізити Теплогенеруючої організації, редакція яких приймається судовою колегією, у звязку з чим Розділ 13 договору викладається наступним чином: «13. Юридичні адреси та платіжні реквізити Сторін:

Теплогенеруюча організація Юридична адреса: ДП НАЕК «Енергоатом», вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 ІПН 53 Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №100340092 Поштова адреса: ВП ЮУАЕС м.Южноукраїнськ Миколаївської обл. Промзона, 55000 р/р №0273 в ТВБВ 210014/0134 Філії Миколаївського облуправління ПАТ « Ощадбанк»Споживач Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо- каналізаційне господарство» а/с № 37, вул. Дружби Народів,8" м. Южноукраїнськ Миколаївської обл., 55000 ІПН095 Свідоцтвопро реєстрацію платника ПДВ №20105561 р/р 1214 в ПАТ «ПриватБанк» Южноукраїнське центральне відділення МФО 326610, ОКПО 31948866
Позивач у пункті 1 додатку №3 до договору визначив, що межа балансової належності визначається по зовнішній стіні теплової камери ТК-4 (Ду700 мм) і засувкам 1-19; 1-20, встановленим на тепломагістралі АЕС-місто (Ду400 мм), а також просив виключити пункт 3 додатку, де зазначено, що засувки 1-19, 1-20 знаходяться в оперативному та експлуатаційному віданні споживача.

Відповідач у протоколі розбіжностей виклав у додатку № 3 до договору пункти 1 та 3 у своїй редакції: п. 1. Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності визначається:

- по засувкам І-19; І-20, встановленими на тепломагістралі АЕС-місто (Ду 400

мм);

- по засувкам ІІ-7; П-8, встановленими на тепломагістралі АЕС-місто (Ду700мм).

п. 3 Засувки І-9; І-20; ІІ-7; ІІ-8 знаходяться в оперативному та експлуатаційному віданні Теплогенеруючої організації.

З огляду на надані сторонами технічні документи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про доцільність застосування додатку № 3 до договору в редакції позивача.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Водночас, місцевий господарський суд не дослідив у повному обсязі всіх спірних пунктів договору, а також порушив приписи статті 84 Господарського процесуального кодексу України щодо складання резолютивної частини рішення, оскільки згідно з частиною 3 статті 84 Господарського процесуального кодексу України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. При цьому, у пункті 9.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 року № 6 зазначено, що у рішенні зі спору, що виник при укладенні або зміні договору, - рішення з кожної спірної умови договору у вигляді конкретного формулювання відповідної умови (розділу, пункту, підпункту) договору.

За таких обставин, судова колегія вважає, що слід вважати неврегульовані пункти договору укладеними з дати набрання законної сили даною постановою у редакції суду апеляційної інстанції з урахуванням редакцій договору сторін.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі № 915/84/17 частково не відповідає нормам матеріального та процесуального права України, тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог з визнанням неврегульованих пунктів договору купівлі-продажу теплової енергії від 19.12.2016 року №220 укладеними у редакції суду апеляційної інстанції з урахуванням редакцій сторін, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі № 915/84/17 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі № 915/84/17 скасувати частково.

Позовні вимоги Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, м. Южноукраїнськ Миколаївської області до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, м. Київ в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, м. Южноукраїнськ Миколаївської області про врегулювання розбіжностей за договором купівлі-продажу теплової енергії від 19.12.2016 року №220 задовольнити частково.

Вважати неврегульовані пункти договору укладеними в наступній редакції:

- «п.1.1. За цим договором Теплогенеруюча організація бере на себе зобов'язання у 2017 році постачати Споживачу теплову енергію у гарячій воді (далі теплова енергія) в потрібних обсягах для опалення, вентиляції, та гарячого водопостачання об'єктів Споживача, приєднаних до його теплових мереж, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) згідно структури споживачів та у терміни, передбачені цим договором.»

- п. 1.5. відсутній

- п. 1.6. відсутній

- «п. 3.1. Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до обсягів споживання теплової енергії кожною категорією споживачів комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі) та за тарифами, встановленими для Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом окремо для кожної категорії споживачів.»

- п. 3.3. відсутній

- п. 3.4. відсутній

- п. 3.5. відсутній

- п. 3.6. відсутній

- «п.3.7. Ціна цього договору становить орієнтовно 24 424 032,00 грн. (Двадцять чотири мільйони чотириста двадцять чотири тисячі тридцять дві грн. 00 коп.), з урахуванням ПДВ 20% - 4 070 672,00 грн. (чотири мільйони сімдесят тисяч шістсот сімдесят дві грн. 00 коп.) за такими складовими: - виробництво теплової енергії -19 496 436,00 грн. - транспортування теплової енергії - 4 842 696,00 грн.»

- «п. 3.8. Остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу відпущеної теплової енергії у порядку, визначеному умовами договору і відповідно до вимог пункту частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна договору може змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів).»

- «п. 6.3. Щомісячно, Теплогенеруюча організація разом зі Споживачем складають акт купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням обсягів спожитої теплової енергії. Споживач надає Теплогенеруючій організації дані про розподіл купленої у звітному місяці теплової енергії між категоріями споживачів (населення, бюджетні організації, релігійні організації, інші споживачі), як довідкові, виключно для заповнення звітності за формою № 2-НК П - тепло (місячна) Звіт про транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Звітний місяць встановлюється з першого числа звітного місяця по перше число наступного місяця».

- «п.7.1.1. Споживач має право на отримання інформації щодо обсягу та якості теплової енергії, тарифів, порядку оплати, умов та режимів споживання».

- «п. 7.2.6. Щомісячно, в перший календарний день місяця, наступного за розрахунковим, надавати Теплогенеруючій організації на електронну адресу оперативну інформацію про обсяги спожитої теплової енергії за звітний місяць Готувати та надавати на підпис уповноваженому представнику Теплогенеруючої організації акт купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням обсягів спожитої теплової енергії».

- п. 7.4.8 відсутній

- « 8.3. За порушення строків постачання теплової енергії по договору або постачання останньої не в повному обсязі, або неналежної якості, Теплогенеруюча організація оплачує Споживачу пеню у розмірі 0,1 % від вартості спожитої теплової енергії за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

За порушення строків оплати теплової енергії по договору Споживач оплачує Теплопостачальній організації пеню у розмірі 0,1 % від вартості спожитої теплової енергії, надання якої було порушене, за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості».

-«п. 10.1 Всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути по договору, або у зв'язку з ним, вирішуються Сторонами в претензійному порядку, передбаченому чинним законодавством України. Претензія підлягає розгляду в десятиденний термін, який обчислюється з дня отримання претензії. У разі незадоволення претензії або неотримання відгуку у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей в претензійному порядку, суперечка вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України».

-«п. 12.1 Для постійного звязку з Теплогенеруючою організацією та узгодження усіх питань, повязаних з виконанням умов цього договору і підписання актів купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням обсягів спожитої теплової енергії, Споживачем призначається головний інженер КП ТВГК ОСОБА_3 тел.. 5-76-15 та заступник начальника служби начальник технічного відділу ВТС ОСОБА_8 тел. (05136) 4-22-94».

«13. Юридичні адреси та платіжні реквізити Сторін:

Теплогенеруюча організація Юридична адреса: ДП НАЕК «Енергоатом», вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 ІПН 53 Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №100340092 Поштова адреса: ВП ЮУАЕС м.Южноукраїнськ Миколаївської обл. Промзона, 55000 р/р №0273 в ТВБВ 210014/0134 Філії Миколаївського облуправління ПАТ « Ощадбанк»Споживач Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо- каналізаційне господарство» а/с № 37, вул. Дружби Народів,8" м. Южноукраїнськ Миколаївської обл., 55000 ІПН095 Свідоцтвопро реєстрацію платника ПДВ №20105561 р/р 1214 в ПАТ «ПриватБанк» Южноукраїнське центральне відділення МФО 326610, ОКПО 31948866
- «п. 1. Додатку №3 "Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності визначається:

- по засувкам I-19; I-20, встановленими на тепломагістралі АЕС-місто (Ду 400 мм);

- по зовнішній стіні теплової камери ТК-4 (Ду 700 мм)».

- п. 3 Додатку №3 виключити.

В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2017 року у справі № 915/84/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_9
Судді ОСОБА_10
ОСОБА_11