ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2017 р.Справа № 922/2041/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване будівельно-монтажне управління "Тунельбуд", м. Харків
до Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" м. Харків
про стягнення 264610,32 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" (далі - відповідач) звернулось Приватне акціонерне товариство Спеціалізоване будівельно-монтажне управління "Тунельбуд" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму штрафу у розмірі 264610,32 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору №11/16-М від 11.02.2016. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 21.06.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 11.07.2017 о 10:00.

Ухвалою господарського суду від 11.07.2017 розгляд справи було відкладено на 07.08.2017 о 10:30.

У судовому засіданні 07.08.2017 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, 11.02.2016 між Приватним акціонерним товариством Спеціалізоване будівельно-монтажне управління Тунельбуд (Генпідрядник) та Акціонерним товариством закритого типу Спеціалізований Будівельно-монтажний поїзд № 803 (Субпідрядник) був укладений Субпідрядний договір № 11/16-М на виконання будівельно-монтажних робіт на дільниці від станції Олексіївська до станції Проспект Перемоги (надалі - Договір), відповідно до умов якого Субпідрядник зобовязався відповідно до умов Договору та проектно-кошторисної документації здати Генпідряднику у встановлений Договором строк - змонтовану систему Автоматизації та телемеханіки руху поїздів на обєкті Будівництво ділянки третьої лінії Харківського метрополітену від станції Наукова до станції Проспект Перемоги (дільниця що будується від станції Олексіївська до станції Проспект Перемоги).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного Договору №11/16-М склад і обсяги робіт, що виконує Субпідрядник, передбачені проектно-кошторисною документацією.

Згідно пункту 4.2.2 Договору №11/16-М Генпідрядник зобов'язаний в установленому порядку прийняти та оплатити виконані роботи у межах коштів, оплачених Генпідряднику Замовником.

10.10.2016 на виконання умов Договору № 11/16-М Позивач перерахував Відповідачу грошові кошти у сумі 1 587 661,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2628 від 10.10.2016 з призначенням платежу "сплата за виконані роботи з монтажу системи автоматизації та телемеханіки руху поїздів згідно Договору № 11/16-М від 11.02.2016р., в тому числі ПДВ - 264610,32 грн." та випискою по рахунку Позивача за 10.10.2016

За вказаним платіжним дорученням податок на додану вартість склав 264610,32 грн.

03.11.2016 Позивач направив Відповідачу лист за вих. № 895/1 від 28.10.2016, згідно якого повідомив про відсутність реєстрації відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та обовязок зареєструвати податкову накладну на суму 1587661,92 грн., що підтверджується чеком про відправлення рекомендованого листа №563 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно абзацу 3 пункту 12.8 Договору № 11/16-М не подання, не реєстрація та/або відмова від реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних розцінюється як відмова від надання Субпідрядником податкової накладної.

Однак вимога Позивача щодо складання та реєстрації податкової накладної на суму 1587661, 92 грн. Відповідачем не виконана та жодної відповіді на лист вих. № 895/1 від 28.10.2016 Позивачем не отримано.

Згідно пункту 14.18 Договору № 11/16-М у разі якщо Субпідрядник не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або не передав її Генпідряднику, Субпідрядник сплачує Генпідряднику штраф в розмірі, еквівалентному сумі податкового кредиту за такою податковою накладною та покриває збитки, які накладені на Генпідрядника податковими органами за порушення зазначених норм.

У звязку з тим, що податковий кредит становить 264610,32 грн., позивач вважає, що штраф, який Відповідач повинен сплатити Позивачу відповідно до п. 14.18 Договору № 11/16-М складає суму 264610,32 грн.

01 червня 2017 Позивачем було направлено Відповідачу вимогу про сплату грошових коштів (вих. № 41 від 01.06.2017), що підтверджується чеком про відправлення цінного листа № 465 та описом вкладень у цінний лист.

Проте, Відповідач вимогу Позивача не виконав, грошові кошти не перерахував та відповіді на вимогу також не надав, а тому такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору підряду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник може виконати роботу особисто або залучити до виконання інших осіб - субпідрядників, виступаючи у цьому випадку в ролі генерального підрядника. Підрядник може залучати субпідрядників, якщо договором не передбачений його особистий обов'язок виконати роботу (ч. 1 ст. 838 ЦК).

Субпідрядником є особа, яка залучена генпідрядником на підставі субпідрядного договору для виконання частини робіт, передбачених договором підряду. Субпідрядний договір є різновидом договору підряду, тому до нього застосовуються як загальні норми цивільного законодавства, так і загальні положення про підряд, що містяться у параграфі 1 гл. 61 ЦК.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно абз. 3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно пункту 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В порушення вимог ст.ст. 187, 198, 201 Податкового кодексу України Відповідач не склав та не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних після зарахування грошових коштів на поточний рахунок згідно платіжного доручення № 2628 від 10.10.2016 на суму 1 587 661,92 грн.

Відсутність реєстрації відповідної податкової накладної підтверджується реєстром отриманих та виданих податкових накладних, які були отримані Позивачем від Відповідача по Договору № 11/16-М за період з 11.02.2016 по день подання цієї позовної заяви.

03.11.2016 Позивач направив Відповідачу лист за вих. № 895/1 від 28.10.2016, згідно якого повідомлено про відсутність реєстрації відповідної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та обовязок зареєструвати податкову накладну на суму 1587661,92 грн., однак на даний час вимога Позивача щодо складання та реєстрації податкової накладної на суму 1587661,92 грн. Відповідачем не виконана, що є порушенням вимог ст.ст. 187, 198, 201 Податкового кодексу України.

У звязку з вищевикладеним, Генпідрядник позбавлений можливості віднести суму податку на додану вартість у сумі 264 610,32 грн. до податкового кредиту .

Згідно пункту 14.18 Договору № 11/16-М у разі якщо Субпідрядник не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або не передав її Генпідряднику, Субпідрядник сплачує Генпідряднику штраф в розмірі, еквівалентному сумі податкового кредиту за такою податковою накладною та покриває збитки, які накладені на Генпідрядника податковими органами за порушення зазначених норм.

Відповідно до ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи факт порушення відповідачем умов Договору (пункту 14.18) штраф, який Відповідач повинен сплатити Позивачу відповідно Договору № 11/16-М складає 264 610,32 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано нарахований відповідачу штраф за відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 264610,323 грн., а тому позовні вимоги визнаються судом такими, що обґрунтовані, підтверджені доданими до матеріалів справи доказами, не спростованими відповідачем, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" (61052, м. Харків, провулок Свердлова, 1 іден. код 01388012) на користь Приватного акціонерного товариства Спеціалізоване будівельно-монтажне управління "Тунельбуд" 961003, м. Харків, вул. Короленка, 4, іден. код 01264669, поточний рахунок № 1 в АТ "ОСОБА_2 Аваль", м. Київ, МФО 380805) суму штрафу у розмірі 264610,32 грн. та судовий збір у розмірі 3969,16 грн.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 11.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_3