ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 910/127/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Владимиренко С.В.,
Демидової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуНаціонального антикорупційного бюро України
на рішення та постановугосподарського суду міста Києва від 26.04.2017 Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017
у справі№ 910/127/17
господарського судуміста Києва
за позовомНаціонального антикорупційного бюро України
до1. Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", 2. Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 3. Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод залізобетонних шпал"
провизнання договору недійсним,
за участю повноважних представників:
від позивача: Майстренко О.М.,
від відповідача-1: Бірюкова О.М.,
вільні слухачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.07.2017 касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючого, Демидової А.М., Малетича М.М. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2017.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.08.2017 касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України прийнято до провадження колегією суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Демидова А.М., Владимиренко С.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2017 у зв`язку з відпусткою судді Малетича М.М.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

В січні 2017 року Національне антикорупційне бюро України звернулося до господарського суду із позовом до Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", ПАТ "Українська залізниця" та ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" про визнання недійсним договору поставки №ЦУПП-04/0049/15 від 10.11.2015, укладеного між ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" та ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал".

В обґрунтування позовних вимог Національне антикорупційне бюро України посилається на недотримання процедури закупівлі згідно Закону України "Про здійснення державних закупівель"; перевищення повноважень при укладенні додаткової угоди № 1 від 01.12.2015 до оспорюваного договору; укладення договору поставки №ЦУПП-04/0049/15 від 10.11.2015 з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та порушує публічний порядок (ст.207 Господарського кодексу України, ст.228 Цивільного кодексу України).

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.04.2017 (суддя Сташків Р.Б.) у справі №910/127/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 (судді: Яковлєв М.Л. - головуючий, Чорна Л.В., Разіна Т.І.), в задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовано, зокрема, тим, що Державне підприємство "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (далі: ДП "УПП УЗ") не є замовником у розумінні Закону України "Про здійснення державних закупівель", а тому застосування передбаченої даним Законом процедури закупівлі до спірного договору не вимагалося.

До замовників, визначених в п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності", ДП "УПП УЗ" також не належить.

ДП "УПП УЗ" на час укладення договору є державним комерційним підприємством у розумінні положень ст.74 Господарського кодексу України, метою діяльності якого є діяльність з задоволення потреб залізниць та підприємств залізничного транспорту, яка є господарською комерційною діяльністю підприємства для отримання на цій підставі прибутку.

Крім того, Закон України "Про здійснення державних закупівель" поширюється на підприємства в разі здійснення ним закупівель за рахунок державних коштів, проте Національним антикорупційним бюро України відповідно до вимог ст.ст.32-34 ГПК України не доведено суду належними та допустимими доказами того, що здійснення закупівель за спірним договором здійснювалась саме за рахунок державних коштів.

Суди вказали, що застосування передбаченої Законом України "Про здійснення державних закупівель" процедури закупівлі до закупівлі за спірним договором не вимагалося, тому підстави для визнання останнього недійсним з підстав недотримання при його укладанні вимог цього Закону відсутні.

Встановивши, що при укладенні додаткової угоди від 01.12.2015 до договору з доповненням договору Специфікацією №2 представником перевищено повноваження, суди вказали на наявність доказів схвалення даного правочину у розумінні ст.241 Цивільного кодексу України з боку ПАТ "Укрзалізниця".

Враховуючи наведене та оскільки ПАТ "Укрзалізниця" не оспорює дії його представника та наявність наступного схвалення додаткової угоди, то підстави для визнання її недійсною (як складової частини оскаржуваного договору) у суду відсутні.

Судами відхилено твердження Національного антикорупційного бюро України про те, що спірний договір укладено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки Національне антикорупційне бюро України не надало ні вироку суду, постановленого у кримінальній справі, ні доказів, які би замість вироку доводили вину фізичної особи, у вигляді наміру порушити публічний порядок, публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

3. Підстави, з яких оскаржено судові рішення господарських судів

Національне антикорупційне бюро України, не погоджуючись з судовими рішеннями, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України, ст.ст. 74, 207 ГК України, ст.ст. 1, 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель", ст.ст. 1, 2, 4 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності", просить їх скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначається, що ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" засноване на державній власності та віднесено до сфери управління Державної адміністрації залізничного транспорту. Метою діяльності підприємства згідно його статуту є задоволення потреб залізниці та підприємств залізничного транспорту у видобуванні, виготовленні та постачанні піску, гравію, шпал, брусів стрілочних переводів, опор контактної мережі, інших залізобетонних виробах та матеріально-технічних ресурсах здійснення господарської комерційної діяльності і отримання на цій підставі прибутку.

Господарські суди попередніх інстанцій не звернули увагу на лист-роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.05.2014, в якому зазначено, що важливим елементом для розуміння поняття "замовник" у контексті Закону є спосіб, у який держава або органи місцевого самоврядування забезпечують свої потреби: 1) на комерційній чи промисловій основі; 2) на умовах, установлених рішеннями державних органів, які зобов`язують юридичних осіб забезпечувати державні чи громадські потреби в певний спосіб та на певних умовах.

Діяльність не є комерційною чи промисловою, якщо держава, підконтрольні їй організації при забезпеченні певної державної потреби керуються іншими мотивами ніж прибутковість.

Скаржник зазначає, що при здійсненні ДП "УПП УЗ" закупівлі товарів, спрямованої на задоволення потреби залізниць та підприємств залізничного транспорту, ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" є замовником у розумінні положень Закону України "Про здійснення державних закупівель".

При розгляді справи господарські суди ухилилися від дослідження обставин, за яких укладався договір поставки, мету, предмет та умови договору поставки тощо.

Крім того, суди не звернули увагу, що питання організації закупівель залізницями та підприємствами залізничного транспорту, зокрема і ДП "УПП УЗ", на момент укладення договору поставки було врегульовано наказом Голови комісії з реорганізації - в.о. генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту Укрзалізниці від 14.05.2015 №140-Ц/од, яким затверджено та введено в дію Порядок організації закупівель матеріально-технічних ресурсів.

У додатку №12 до вказаного Порядку закріплено Перелік залізниць та підприємств залізничного транспорту, на які розповсюджується дія наказу Укрзалізниці від 14.05.2015 №140-Ц/од. У вказаний перелік внесено, зокрема, і ДП "УПП УЗ".

На виконання наказу Укрзалізниці від 14.05.2015 №140-Ц/од ДП "УПП УЗ" наказом від 03.06.2015 №ЦУПП-4/125 затверджено склад комітету з конкурсних торгів ДП "УПП УЗ", Положення про комітет з конкурсних торгів ДП "УПП УЗ" та Порядок здійснення процедур закупівель комітетом з конкурсних торгів ДП "УПП УЗ".

Скаржник звертає увагу, що поставка товарів здійснювалась напряму на колійні машинні станції залізниць, а витрати, понесені ДП "УПП УЗ", покривались адміністративно-врегульованою націнкою, яка була встановлена наказом Укрзалізниці від 02.11.2015.

Закупівля товарів за договором поставки здійснювалася відповідно до вказаного Порядку та з метою забезпечення потреб залізниць та не містила ознак здійснення господарської діяльності, спрямованої на подальший продаж товарів на конкурентному ринку та отримання внаслідок вчинення таких дій прибутку.

З огляду на викладене, при укладенні договору поставки ДП "УПП УЗ" виступало замовником у розумінні положень Закону України "Про здійснення державних закупівель" і повинно було здійснювати закупівлю товарів виключно на підставі процедури конкурсних торгів.

Скаржник посилається на норми ст.2 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" та вказує, що оскільки Державна адміністрація залізничного транспорту України, за кошти якої проводилася закупівля ДП "УПП УЗ" продукції, здійснювала централізоване управління процесом перевезення у внутрішньому і міжнародному сполученні, а вартість предмета закупівлі значно перевищувала 1 мільйон гривень, то проведення ДП "УПП УЗ" такої закупівлі мало відбуватися з обов`язковим дотриманням положень вказаних Законів.

Також, засновником ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" є держава в особі Міністерства інфраструктури України. ДП "УПП УЗ" та ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" станом на момент укладення договору поставки перебували під контролем Укрзалізниці.

ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" не було виробником продукції, а отже положення ч.1 ст.4 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" не підлягають застосуванню в даному випадку.

Порушення законодавства при укладенні спірного договору поставки зафіксовано також державною аудиторською службою України в акті ревізії від 01.11.2016 №08-30/66.

Помилковими є висновки судів про подальше схвалення додаткової угоди №1 до спірного договору, що укладена з перевищенням повноважень.

Підписання в.о. голови правління ПАТ "Українська залізниця" та членом правління Оперативних планів не є підтвердженням схвалення додаткової угоди №1 до договору поставки, оскільки не відповідає ані суб`єктному складу правління (оскільки прийняті не колегіально правлінням), ані формі, у якій оформлюються рішення правління (не оформлені протоколом).

Також не може бути належним доказом схвалення угоди перерахування коштів, оскільки таке перерахування здійснювалося саме за дорученням в.о. начальника філії "ЦУП" ПАТ "Українська залізниця", який і уклав додаткову угоду №1.

Судами безпідставно відхилено твердження позивача про наявність підстав для визнання договору недійсним в силу ч.3 ст.228 ЦК України, оскільки він суперечить інтересам держави.

Держава має прямий інтерес у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі, встановлених вимог Законами України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" та "Про здійснення державних закупівель".

Скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили наявні у справі докази, не з`ясували обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог позивач, та не надали оцінку доказам у прийнятому рішенні, помилково встановивши, що єдиним доказом, який підтверджує порушення інтересів держави, є вирок суду у кримінальному провадженні.

Скаржник вважає, що апеляційний господарський суд безпідставно відмовив в долучені до матеріалів справи копії Акта перевірки від 09.06.2017 №32/ЦКРУВ-40, складеного департаментом аудиту та контролю ПАТ "Укрзалізниця". Вказаним актом встановлено, що під час укладання спірного договору ДП "УПП УЗ" порушило норми Закону України "Про здійснення державних закупівель" та внутрішні документи Укрзалізниці в частині не проведення обов`язкової процедури відкритих торгів.

В судовому засіданні представник скаржника також зазначив, що у разі дотримання встановленої законом процедури закупівлі було б укладено договір на підставі конкурсу, в якому б приймали участь безпосередні виробники та за конкурентною ціною. Натомість, при укладенні спірного договору через посередників, ціна товару встановлювалась з націнкою. При цьому наявні інші аналогічні договори щодо того ж предмету, які укладено ДП "УПП УЗ" з дотриманням процедури закупівлі.

4. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

ПАТ "Українська залізниця" у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що ДП "УПП УЗ" не є замовником в розумінні Закону України "Про здійснення державних закупівель", оскільки його діяльність є господарською комерційною для отримання прибутку. Крім того, суди правильно встановили, що відбулося схвалення додаткової угоди №1.

ПАТ "Українська залізниця" вважає касаційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Такі твердження підтримує ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" у відзиві на касаційну скаргу та вказує на правомірність та обґрунтованість висновків господарських судів попередніх інстанцій. Діяльність ДП "УПП УЗ" здійснювалась на комерційній основі з метою отримання прибутку.

У додаткових поясненнях представник ДП "УПП УЗ" зазначає, що ДП "УПП УЗ" не отримує бюджетних коштів, не має бюджетних рахунків у казначействі.

НАБУ доводить порушення інтересів держави через здійснення корупційного діяння, проте кримінальне провадження не завершено, а отже даний факт не є доведеним належними доказами - вироком суду.

Акт службової перевірки від 09.06.2017 №32/ЦКРУВ-40 не є належним доказом, оскільки складено після прийняття місцевим господарським судом рішення та є лише позицією конкретних спеціалістів.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

10.11.2015 між ПрАТ "Коростенський завод залізобетонних шпал" як постачальником та Державним підприємством "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" як замовником укладено договір поставки №ЦУПП-04/0049/15, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію (накладки, підкладки, клеми, втулки, болти та шайби), точне найменування, марка і кількість якої вказується в специфікаціях до договору.

Відповідно до п.4.2 договору загальна сума договору складається з сум підписаних специфікацій, які є невід`ємною частиною договору, та визначається як сумарна вартість партій товару, переданих у власність замовника згідно товарно-супровідних документів протягом терміну дії договору.

Відповідно до специфікації №1 до договору загалом вартість продукції складає 151 725 174, 43 грн.

Додатковою угодою №1 від 01.12.2015 до договору внесено зміни. Так, сторони зазначили, що приймаючи до уваги, що в установленому порядку згідно Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанов Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення ПАТ "Українська залізниця" та від 02.09.2015 №735 "Питання ПАТ "Українська залізниця" проведено державну реєстрацію ПАТ "Укрзалізниця", яке є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, у тому числі Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України", реорганізованих шляхом злиття, вирішили внести зміни:

- до преамбули договору та викласти її в редакції таким чином, що покупцем по договору буде ПАТ "Українська залізниця" в особі в.о. начальника Філії "Центр управління промисловістю";

- до ціни договору, доповнивши договір специфікацією №2 на суму 10 679 093,12 грн.;

- до розділу договору "Юридичні адреси та банківські реквізити сторін" в частині зміни реквізитів покупця, виклавши їх таким чином, що покупцем по договору буде ПАТ "Українська залізниця" в особі Філії "Центр управління промисловістю".

Судами встановлено, що ОСОБА_13, підписавши зі сторони ПАТ "Українська залізниця" вказану додаткову угоду, як виконуючий обов`язки начальника філії "Центр управління промисловістю", який діяв на підставі довіреності від 01.12.2015, вийшов за межі наданих йому довіреністю повноважень, всупереч встановлених п.16 довіреності та п.п. 5.5, 5.6 Положення про філію вимог та обмежень. Докази попереднього отримання керівником Філії письмового дозволу правління ПАТ "Укрзалізниця" на укладення додаткової угоди від 01.12.2015 до договору з доповненням договору специфікацією №2 відсутні.

Національним антикорупційним бюро України з попередньою правовою кваліфікацією за частиною п`ятою статті 191 Кримінального кодексу України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000089 за ознаками кримінального корупційного правопорушення у відносинах, що виникли у зв`язку з укладенням договору поставки №ЦУПП-04/0049/15 від 10.11.2015.

Згідно статуту ДП "УПП УЗ", чинного на час укладення договору, майно підприємства є державною власністю.

За п.2.1 статуту ДП "УПП УЗ" метою діяльності останнього є задоволення потреби залізниць та підприємств залізничного транспорту у видобуванні, виготовленні та постачанні щебеню, піску, гравію, шпал, брусів стрілочних переводів, опор контактної мережі, інших залізобетонних виробах та матеріально-технічних ресурсах здійснення господарської комерційної діяльності і отримання на цій підставі прибутку.

6. Норми права та роз`яснення Пленуму ВГСУ, на які звертається увага при вирішенні спору

Відповідно до ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

За ч.1 ст.1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Згідно п.13 ч.1 ст.17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов`язків надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

За ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За ч.1 ст.2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції, чинній на дату укладення договору - 10.11.2015), цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень.

За п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

До замовників також належать замовники, визначені в пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності". За вказаною статтею замовники - юридичні особи та/або суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у будь-якій із сфер, визначених статтею 2 цього Закону, та відповідають хоча б одній із таких ознак; органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб'єкта господарювання у розмірі більш ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу чи наглядової ради суб'єкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

За ч.5 ст.2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" забороняється укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про здійснення державних закупівель" визначено принципи, за якими здійснюються закупівлі, зокрема, максимальна економія та ефективність; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно ст.12 Закону України "Про здійснення державних закупівель" закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; двоступеневі торги; запит цінових пропозицій; попередня кваліфікація учасників; переговорна процедура закупівлі.

Згідно ст.1 Закону України "Про залізничний транспорт" залізничний транспорт - це виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо.

7. Норми права та мотиви, з яких виходить касаційна інстанція при прийнятті постанови

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, Вищим господарським судом України на підставі встановлених фактичних обставин справи перевірено застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права та виявлено неповноту дослідження доказів у справі та передчасність судових висновків.

Згідно Закону України "Про здійснення державних закупівель" цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За Конвенцією ООН проти корупції (ратифікована Законом України від 18.10.2006 №251-V), зокрема, в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч.1 ст.5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч.2 ст.6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п.d ч.2 ст.12), то попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, а відтак наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині є порушенням інтересів держави.

Позивач звернувся до господарського суду як державний правоохоронний орган в силу наданого йому законом, зокрема, п.13 ч.1 ст.17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", права, та просив визнати недійсним господарський договір поставки у зв`язку з неправомірністю його укладення і виконання.

За ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Розглядаючи справи за позовами Національного антикорупційного бюро про визнання угод недійсними, суди мають досліджувати такі угоди в контексті ст.203 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч.3 ст.228 ЦК України, ст.207 ГК України та інших норм чинного законодавства України, які містять підстави недійсності угод.

Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилася та обставина, що згідно статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт" комплекс підприємств залізничного транспорту призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях.

При цьому, як встановлено судами, метою діяльності ДП "УПП УЗ" за статутом є задоволення потреб залізниць та підприємств залізничного транспорту.

Під час вирішення спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін, і в якій мірі виконано угоду, протиправні наслідки цієї угоди, а також вину сторін у формі умислу. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Доказом вини, зокрема, може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі. Водночас питання, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може також доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених у розділі V ГПК України.

З аналізу наведених положень Закону України "Про національне антикорупційне бюро України" та Конвенції, завдань та мети діяльності цього органу вбачається, що Національне антикорупційне бюро України за наявності ознак корупційного діяння зобов`язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі, шляхом подання позову про визнання угод недійсними за наявності підстав, передбачених законом, у порядку, встановленому законодавством України.

Суди залишили поза увагою приписи наведених вище норм, не дослідили природу спірних правовідносин та відповідні істотні обставини справи не встановили.

Зі змісту вказаних в пункті 6 цієї постанови норм права вбачається обов`язок замовників здійснювати державну закупівлю для забезпечення потреб держави з дотриманням процедури, встановленої Законом України "Про здійснення державних закупівель".

Питання наявності у ДП "УПП УЗ" ознак замовника у розумінні Закону України "Про здійснення державних закупівель" при здійсненні закупівлі товарів, спрямованої на задоволення потреб залізниць та підприємств залізничного транспорту, повинно розглядатись у комплексі з іншими обставинами укладення спірного договору та матеріалами справи.

Господарськими судами при розгляді справи не досліджено обставин, за яких укладався спірний договір поставки, поверхнево досліджено мету, предмет та умови договору поставки та додаткової угоди до нього.

Судами не проаналізовано мотиви позивача, за якими виконання замовлення Укрзалізниці є виконанням саме публічних функцій та зобов`язань перед державою та має іншу мету ніж прибутковість.

Судами не надано правової оцінки участі у спірних правовідносинах інших відповідачів.

Суди встановили, що ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" засноване на державній власності.

При цьому судами не перевірено доводи позивача з приводу того, що питання організації закупівель залізницями та підприємствами залізничного транспорту було врегульовано наказом Голови комісії з реорганізації - в.о. генерального директора Укрзалізниці від 14.05.2015 №140-Ц/од, не досліджено вказаний акт та не перевірено доводи щодо внесення ДП "УПП УЗ" до Переліку підприємств, на які розповсюджується дія цього наказу.

Вказуючи, що Національним антикорупційним бюро України не доведено здійснення закупівель за спірним договором саме за рахунок державних коштів, судами не встановлено, за рахунок яких коштів здійснювалась закупівля за спірним договором та не досліджено всі питання їх розміру (вартість, обґрунтування, відповідність ознакам ч.1 ст.2 Закону України "Про здійснення державних закупівель").

Господарськими судами не проаналізовано акт ревізії Державної аудиторської служби України від 01.11.2016 № 08-30/66, в якому зафіксовано порушення законодавства при укладенні спірного договору поставки та не надано оцінки вказаному акту та листу в.о. начальника ДАС.

Апеляційним господарським судом помилково всупереч ст.101 ГПК України відхилено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи Акту ревізійної перевірки від 09.06.2017 №32/ЦКРУВ-40, що не дало можливості вивчити проведений аналіз з приводу порушень закону при здійсненні державних закупівель, замовником яких було ДП "УПП УЗ", в т.ч. судової практики та матеріалів Антимонопольного комітету України щодо скарг учасників закупівлі.

Наведені та інші наявні у справі докази мають бути досліджені господарським судом в сукупності, зокрема, і на предмет наявності підстав для визнання договору недійсним в силу ст.228 ЦК України, як такого, що суперечить інтересам держави.

Згідно ч.1 ст.47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на неповноту дослідження судами попередніх інстанцій матеріалів цієї справи, а відтак на недотримання норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 47, 43 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі його вимоги, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та відповідача-1, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди припустилися порушень наведених норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Тому в порядку п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України прийняті у цій справі рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді цієї справи місцевому господарському суду слід повно дослідити обставини справи, доводи сторін, умови договору, додаткової угоди та всі докази у справі.

В залежності від встановлених обставин місцевому господарському суду слід справедливо вирішити спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі №910/127/17 скасувати.

Справу №910/127/17 направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: С. Владимиренко

А. Демидова