РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017Справа №910/5358/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД", третя особа-1: Дочірнє транспортно-експедиційне підприємство "Іст-Захід", третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВК Конфекшінері" про стягнення 1 092 262,82 грн. та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа: Дочірнє транспортно-експедиційне підприємство "Іст-Захід" про визнання недійсним розділу 17 договору добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994080149.0047 від 13.11.2015 року, за участю представників позивача за первісним позовом - Галатенка Є.Є., довіреність №980 від 09.06.2016 року, відповідача-1 за первісним позовом - Кравченко Р.М., довіреність №1 від 01.01.2017 року, відповідача-2 за первісним позовом - не з'явився, третьої особи-1 за первісним позовом - Макаревича С.П., довіреність №196 від 18.04.2017 року, третьої особи-2 за первісним позовом - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача-1 та відповідача-2 про стягнення з відповідача-1 на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 972 539,17 грн. (804 808,47 грн. вартості пошкодженого вантажу + 167 730,69 грн. ПДВ, сплаченого позивачем при розмитненні пошкодженого вантажу), інфляційних втрат в розмірі 91 418, 68 грн., 3 % річних в розмірі 18 991,26 грн. за договором страхування відповідальності автоперевізника №200800867.16 від 04.02.2016 року та про стягнення з відповідача-2 (автоперевізника) на користь позивача суми завданої майнової шкоди в розмірі 9 313,72 грн. (франшизи) внаслідок пошкодження вантажу, що перевозився відповідно до умов договору транспортного експедирування № 869 від 01.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 24.04.2017 року.

21.04.2017 року представником відповідача-1 за первісним позовом через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову.

21.04.2017 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа: Дочірнє транспортно-експедиційне підприємство "Іст-Захід" про визнання недійсним розділу 17 договору добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994080149.0047 від 13.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа: Дочірнє транспортно-експедиційне підприємство "Іст-Захід" про визнання недійсним розділу 17 договору добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994080149.0047 від 13.11.2015 року та призначено її до розгляду на 24.05.2017 року для спільного розгляду з первісним позовом.

08.06.2017 року відповідачем за зустрічним позовом через канцелярію суду надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просив суд відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні зустрічного позову.

21.06.2017 року позивачем за первісним позовом надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача-1 за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом суму страхового відшкодування в розмірі 804 808,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 75 651,99 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 15 715,90 грн. за договором страхування відповідальності автоперевізника №200800867.16 від 04.02.2016 року, а також просив суд стягнути з відповідача-2 за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом суму завданої майнової шкоди в розмірі 177 044,41 грн., яка складається з 9 313,72 грн. (франшизи) та 167 730,69 грн. ПДВ, сплаченого при розмитненні пошкодженого вантажу, яка прийнята судом до розгляду.

25.07.2017 року позивачем за первісним позовом через канцелярію суду надано заперечення на відзив.

26.07.2017 року позивачем за первісним позовом через канцелярію суду надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд збільшити позовні вимоги в частині вимог до відповідача-1 за первісним позовом, а саме просив стягнути з останнього суму страхового відшкодування в розмірі 804 808,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 121 526,07 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу в розмір 23 719,89 грн. за договором страхування відповідальності автоперевізника №200800867.16 від 04.02.2016 року, а також просив суд стягнути з відповідача-2 за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом суму завданої майнової шкоди в розмірі 177 044,41 грн., яка складається з 9 313,72 грн. (франшизи) та 167 730,69 грн. ПДВ, сплаченого при розмитненні пошкодженого вантажу, яка прийнята судом до розгляду.

26.07.2017 року відповідачем-2 за первісним позовом через канцелярію суду надано заперечення на позовну заяву.

26.07.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 02.08.2017 року.

02.08.2017 року представником відповідача-1 через канцелярію суду надано письмові пояснення у справі.

Представники відповідача-2 за первісним позовом та третьої особи-2 за первісним позовом в судове засідання 02.08.2017 року не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників відповідача-2 за первісним позовом та третьої особи-2 за первісним позовом не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників відповідача-2 за первісним позовом та третьої особи-2 за первісним позовом, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), відповідача-1 за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) та третьої особи-2 за первісним позовом (третьої особи за зустрічним позовом), дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується первісний позов та зустрічний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВК КОНФЕКШІНЕРІ" (замовник) та Дочірнім транспортно-експедиційним підприємством "ІСТ-ЗАХІД" (експедитор) було укладено договір транспортного експедирування № 869 (надалі - договір №869) відповідно до умов якого, замовник доручає, а експедитор приймає на себе зобов'язання за плату і за рахунок замовника виконувати та організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу при експорті з України, імпорті в Україну, при внутрішніх перевезеннях на території України (п. 1.1. договору).

13.11.2015 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" (страховик) та Дочірнім транспортно-експедиційним підприємством "ІСТ-ЗАХІД" (страхувальник) було укладено договір страхування відповідальності експедитора № 312.994080149.0047 (надалі - договір страхування відповідальності експедитора), відповідно умов якого страховик застрахував відповідальність страхувальника за надання послуг по перевезенню/експедируванню вантажів на умовах міжнародних транспортних конвенцій, що застосовуються в обов'язковому порядку чи в силу умов договору перевезення.

Відповідно до п.п. 3.2.1. договору страхування відповідальності експедитора № 312.994080149.0047, предметом цього договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, і пов'язані з відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної третім особам або їхньому майну, а також шкоди, заподіяної юридичним особам у зв'язку з наданням послуг по перевезенню вантажу згідно з: конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів КДПГ 1956р. з доповненнями і змінами, включаючи Протокол до конвенції 1978р. - при здійсненні страхувальником міжнародних перевезень вантажу.

Згідно п. 17.1. договору страхування відповідальності експедитора з дня виплати страхового відшкодування до страховика в межах виплаченої суми переходить право вимоги відшкодування збитку (регресної вимоги), що страхувальник має до осіб, винних у його заподіянні.

Відповідно до п. 17.2 договору страхування відповідальності експедитора права вимоги не здійснюється, якщо винуватцем збитку є співробітник страхувальника.

06.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОПА-ТРАНС ЛТД" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (страховик) було укладено договір страхування відповідальності автоперевізника № 200800867.16. (надалі - договір страхування) предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з відшкодуванням збитків правомочної за договором перевезення особи , що виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником умов договору перевезення відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (Конвенція ДПВ 1956 р.). Протоколу до Конвенції 1978 р. та чинного законодавства України.

Згідно п.п. 4.1.1. договору страхування страховим випадком за даним договором страхування є відповідальність за вантаж: а саме виникнення відповідальності страхувальника (обов'язок по відшкодуванню збитку), як міжнародного перевізника, перед правочинною за договором перевезення особою за втрату, загибель чи пошкодження вантажу, прийнятого до перевезення відповідно до положень Конвенції КДПВ 1956р.

Відповідно до п. 7.22. договору страхування, у будь-якому разі страховими не вважаються події: які хоч і передбачені договором страхування, але настали в результаті неправомірних дій страхувальника, його довірених і посадових осіб, а також в результаті грубої необережності співробітників страхувальника, що призвела до страхового випадку. При цьому, грубою необережністю по тексту даного договору страхування вважається не прояв елементарної передбачливості - такої, яку можна вимагати від будь-якої дієздатної особи під час виконання обов'язків перевізника.

23.03.2016 року між третьою особою-2 за первісним позовом (власник вантажу) та третьою особою-1 за первісним позовом (експедитор, страхувальник за договором страхування відповідальності експедитора № 312.994080149.0047) було підписано заявку про надання автотранспорту для здійснення перевезення вантажу: какао-порошку в мішках (800 шт.) по 25 кг., загальною вагою 20 000 кг. нетто (20 504 кг. брутто), за маршрутом: завантаження 29.03.2016 року в місті Амстердам (країна Нідерланди), розвантаження 05.0-4.2016 року в місті Дніпропетровськ (країна Україна).

25.03.2016 року між третьою особою-1 за первісним позовом (експедитор) та відповідачем-2 за первісним позовом (перевізник) було підписано заявку на перевезення зазначеного вантажу в міжнародному сполученні № 1168-03/16 за тим же маршрутом. Визначено, що перевезення вантажу буде здійснюватися автомобілем марки MAN державний номерний знак AT 3685 АО з напівпричепом марки FLIEGE державний номерний знак AT 6314 XX, який належить перевізнику.

31.03.2016 року вищевказаний вантаж було прийнято перевізником (відповідачем-2 за первісним позовом) та завантажено в автомобіль марки MAN д/н AT 3685 АО з напівпричепом марки FLIEGE д/н AT 6314 XX.

Згідно наявного в матеріалах справи інвойсу № 603723 від 31.03.2016 року вартість какао-порошку в мішках (800 шт.) по 25 кг., загальною вагою 20 000 кг. нетто (20 504 кг. брутто) становить 80 825,80 доларів США (4 041,29 доларів США за 1 кг. какао-порошку).

В митній декларації у графі якої "Подробиці розрахунків" вказується, що при розмитненні вантажу сплачена сума ПДВ в розмірі 420 641,22 грн.

Як вбачається з довідки Взводу з обслуговування стаціонарного посту №2 «Маневичі» роти ДПС ДАІ УМВС України від 14.06.2016 року та постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.04.2016 року у справі №159/1564/16-п, 06.04.2016 року о 16.25 годині на 431 км а/д М-07 ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 з причепом марки FLIEGE д/н НОМЕР_2 не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого транспортний засіб перекинувся у кювет та отримав механічні пошкодження, чим ОСОБА_4 порушив п.п.12.1 ПДР України., в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.04.2016 року у справі №159/1564/16-п, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експерта № ГО-1827 від 18.04.2016 року, що міститься в матеріалах справи, в результаті 100% вивантаження та огляду пошкодженого у вищевказаному ДТП товару "какао терте подріблене ІVС04, 10-12%", встановлено наявність:

- Поліпропіленові мішки - 169 шт., масою брутто - 4 406,06 кг. (в поліпропіленових мітках знаходиться товар з пошкоджених внаслідок ДТП мішків з "какао терте подріблене ІVС04, 10-12%").

- Мішки в оригінальній упаковці з механічними пошкодженнями у вигляді розривів з порушеною цілісністю - 114 шт. масою брутто - 2 856,04 кг.

- Мішки в оригінальній упаковці з слідами забруднення (масляні плями) - 21 шт. (зважування не здійснювалось, так як упаковки без механічних пошкоджень).

- Мішки в оригінальній упаковці без механічних пошкоджень та без слідів забруднення - 481 шт. (зважування не здійснювалось, так як упаковки з механічних пошкоджень).

Згідно з розрахунком позивача за первісним позовом, розмір завданої третій особі-2 за первісним позовом (власнику вантажу) майнової шкоди внаслідок псування вантажу склав: 319 шт. (пошкоджені/відсутні мішки) х 25 кг. (вага одного мішка) х 4,04129 доларів США (вартість 1 кг. вантажу) х 25, 570599 (курс НБУ по митній декларації) + 167 730,59 грн. (ПДВ при розмитненні за пошкоджений товар) = 991 852,88 грн.

Позивачем за первісним позовом було кваліфіковано вказану подію як страховий випадок і прийнято рішення про виплату на користь третьої особи-1 за первісним позовом суми страхового відшкодування в розмірі 981 852,88 грн. (991 852,88 грн. (сума збитку) - 10 000 грн. (франшиза за договором), що підтверджується страховим актом № 160407.06 від 04.07.2016 року та розпорядженням на виплату страхового відшкодування.

Факт виплати суми вищевказаного страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 4021 від 12.07.2016 року, що містяться в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч.І ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками;

- вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди. Аналогічне положення закріплене і у ст. 314 Господарського кодексу України.

Правовідносини, які випливають з договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 року (надалі - Конвенція).

01.08.2006 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу".

З урахуванням ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 4 ГПК України положення зазначеної Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Як визначено ст. 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Як передбачено ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 9 Конвенції ватажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником; якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Згідно ч. 1, 2 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник повинен довести свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ст. 23 Конвенції перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу. Така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості. Крім того, піддягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає. Більша компенсація може вимагатися тільки у випадку, якщо відповідно до статей 24 і 26 була задекларована вартість вантажу або заявлена декларація про додаткову цінність вантажу під час доставки.

Оскільки, відповідач-2 за первісним позовом (перевізник) не довів свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало, первісний позов до відповідача-2 підлягає задоволенню у розмірі 177 044,41 грн. ( 9 313,72 грн. (франшизи) та 167 730,69 грн. ПДВ, сплаченого при розмитненні пошкодженого вантажу).

Таким чином, суд вважає, що первісні позовні вимоги позивача до відповідача-2 є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а саме у розмірі 177 044,41 грн.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В частині позовних вимог до відповідача-1 за первісним позовом (страховика) в частині стягнення з останнього суми страхового відшкодування в розмірі 804 808,47 грн. (вартості пошкодженого вантажу), інфляційних втрат в розмірі 121 526,07 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 23 719,89 грн. за договором страхування відповідальності автоперевізника №200800867.16 від 04.02.2016 року, слід зазначити, що, як вбачається з п. 7.22 вищевказаного договору страхування відповідальності автоперевізника у будь-якому разі страховими не вважаються події: які хоч і передбачені договором страхування, але настали в результаті неправомірних дій страхувальника, його довірених і посадових осіб, а також в результаті грубої необережності співробітників страхувальника, що призвела до страхового випадку.

Як було встановлено судом вище, страхова подія (ДТП при якому було пошкоджено вантаж) сталася з вини ОСОБА_4, який був водієм автомобіля НОМЕР_1 з причепом марки FLIEGE д/н НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" (перевізнику, страхувальнику) тобто довіреної особи страхувальника, тому у відповідності до п. 7.22. договору страхування відповідальності автоперевізника №200800867.16 від 04.02.2016 року вказана подія у будь-якому разі не є страховим випадком, оскільки сталася в результаті неправомірних дій довірених і посадових осіб страхувальника.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, вимоги позивача за первісним позовом до відповідача-1 за первісним позовом (страховика) в частині стягнення з останнього суми страхового відшкодування в розмірі 804 808,47 грн., інфляційних втрат в розмірі 121 526,07 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 23 719,89 грн. за договором страхування відповідальності автоперевізника №200800867.16 від 04.02.2016 року є необґрунтованими та безпідставними, а тому в первісному позові до відповідача-1 слід відмовити.

Предметом зустрічної позовної заяви є вимоги про визнання недійсним розділу 17 договору добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994080149.0047 від 13.11.2015 року.

Зустрічний позов мотивований тим, що розділ 17 договору є добровільного страхування відповідальності експедитора № 312.994080149.0047 від 13.11.2015 року суперечить положенням актів цивільного законодавства, а саме ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

У відповідності до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Так, згідно п. 17.1. договору страхування відповідальності експедитора з дня виплати страхового відшкодування до страховика в межах виплаченої суми переходить право вимоги відшкодування збитку (регресної вимоги), що страхувальник має до осіб, винних у його заподіянні.

Відповідно до п. 17.2 договору страхування відповідальності експедитора права вимоги не здійснюється, якщо винуватцем збитку є співробітник страхувальника.

Вказані позивачем за зустрічним позовом статті не містять в собі імперативної вказівки або прямого посилання на те, що перехід права вимоги можливий виключно або лише після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюють відносини у сфері майнового страхування, а оспорюваний договір є договором страхування відповідальності.

Таким чином, послання позивача за зустрічним позовом на те, що розділ 17 договору добровільного страхування відповідальності експедитора № 312.994080149.0047 від 13.11.2015 року суперечить положенням ст. 27 Закону України "Про Страхування" та ст. 933 ЦК України є безпідставні.

Отже, за заявленими вимогами позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України за первісним позовом підлягає стягненню з відповідача-2 за первісним позовом пропорційно до задоволених вимог, судовий збір за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, ВУЛИЦЯ ПРОМИСЛОВА, будинок 29, квартира 20; код 32605152) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40; код 39988010) суму завданої майнової шкоди у розмірі 177 044 (сто сімдесят тисяч сорок чотири) грн. 41 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 655 (дві тисячі шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 67 коп.

В іншій частині первісного позову до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (відповідача-1) відмовити.

В зустрічному позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати відповідні накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 07.08.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна