донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

09.08.2017 справа №905/920/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Не зявився Не зявився Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ
на рішення господарського суду Донецької області
від24 травня 2017 р. (повний текст складено та підписано 25.05.2017р.)
у справі№ 905/920/17 (суддя Левшина Я.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ
доУправління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ
простягнення інфляційних втрат у розмірі 215 069,62грн., 3% річних у розмірі 25 051,26грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.05.2017р. у справі №905/920/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ до Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ про стягнення інфляційних втрат у розмірі 215 069,62грн. та 3% річних у розмірі 25 051,26грн. задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 22700,03 грн., інфляційних втрат у розмірі 215 069,62 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Управлінням житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не вірно визначив початок перебігу строку позовної давності. На думку апелянта, строк позовної давності починає відлік з 19.12.2013р.(строк оплати за договором).

Представники сторін наданим правом не скористались, в судове засідання не з'явились, представником відповідача через канцелярію суду надіслано клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника та зазначено про підтримання вимог апеляційної скарги у повному обсязі.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ про стягнення інфляційних витрат від суми основної заборгованості за договором №176/1 від 08.10.2013р. у розмірі 215 069,62грн. та 3% річних в розмірі 25 051,26грн.

Позовні вимоги до Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №176/1 від 08.10.2013р. в частині своєчасної оплати вартості виконаних робіт з капітального ремонту. Як зазначає позивач, рішенням господарського суду Донецької області 31.01.2017р. у справі № 905/1538/16 встановлено факт наявності у відповідача заборгованості у розмірі 260060,00грн. за вказаними правовідношеннями сторін, однак у звязку з тим, що відповідач сплатив заборгованість у повному обсязі тільки 17.03.2017р., позивачем на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати та 3% річних до дати повної оплати вартості виконаних робіт.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором №176/1 від 08.10.2013р. щодо своєчасної оплати вартості виконаних робіт. При цьому, за заявою відповідача, судом першої інстанції застосовано строк позовної давності до вимог позивача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним та обгрунтованим з наступних підстав.

Так, 08.10.2013р. між Управлінням житлово-комунального господарства Словянської міської ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй (підрядник) підписано договір №176/1, за умовами якого підрядник (позивач) зобовязується у 2013році виконати роботи з капітального ремонту дорожнього покриття вул. Жукова в м.Слов`янськ, а замовник (відповідач) - прийняти й оплатити такі роботи.

На виконання умов договору №176/1 від 08.10.2013р., позивачем виконано роботи на загальну суму 260060,00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт №КБ-2в за грудень 2013року, який підписано сторонами.

Через невиконання відповідачем свого обовязку з оплати вартості виконаних робіт в повному обсязі, у останнього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 260060,00 грн.

Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 31.01.2017р. у справі №905/1538/16, яке набрало законної сили, зокрема, щодо факту укладення договору, належного виконання позивачем своїх зобовязань з виконання робіт, отримання їх останнім без претензій та зауважень, а також встановлений факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 260060,00 грн. Крім того, господарським судом у справі №905/1538/16 встановлено, що акт приймання виконаних робіт за грудень 2013 р. за договором №176/1 від 08.10.2013р. на суму 260 060,00грн. підписаний 10.12.2013р.

13.02.2017 року на виконання рішення господарського суду Донецької області № 905/1538/16 від 31.01.2017 року, судом видано відповідний наказ.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

За умовами п. 4.1. договору, розрахунки за виконані роботи проводяться в національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку замовника на рахунок підрядника. Замовник здійснює оплату протягом 7 (семи) банківських днів, після підписання сторонами акту прийняття виконаних робіт (ф КБ 2в). До акту прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3).

Таким чином, враховуючи дату підписання акту приймання виконаних робіт 10.12.2013р., а також умови п. 4.1 договору замовник мав сплатити вартість виконаних підрядником робіт протягом 7 банківських днів, а відтак, строк оплати за договором підряду настав 19.12.2013 року.

За таких обставин, право на нарахування 3% річних та інфляційнимх втрат у позивача виникло з 20.12.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичне виконання рішення суду у справі №905/1538/16 в частині повного погашення заборгованості у розмірі 260060,00грн. відбулось 17.03.2017 р., про що свідчать банківські виписки (а.с. 20-21).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, 17.03.17р. слід вважати датою, коли зобовязання припинилося.

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.1 договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати виконаних робіт, позивачем нараховано 215069,62грн. інфляційних втрат за період з січня 2014 року по лютий 2017року та 25051,26грн. 3% річних за період з 01.01.2014 р. по 17.03.2017 року.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання вчасно, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Разом з тим, відповідачем у справі подано заяву про застосування позовної давності щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних. При прийнятті рішення, судом першої інстанції за заявою відповідача до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат застосовано строк позовної давності та визначено вірним період нарахування з 19.04.14р. (дата подання позовної заяви) по 16.03.17р. (17.03.17р. дата повної оплати заборгованості), у звязку з чим за за висновками суду, стягненню підлягають 3% річних у 22 700,03грн. та інфляційні втрати у розмірі 215 069,62грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України ).

При цьому позовна давність обчислюється та застосовується для кожної вимоги окремо.

Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних та річних за період прострочення платежу, то суд повинен встановити, чи даний період, визначений позивачем, заявлений в межах строку позовної давності, чи з його пропуском.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України ).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України , зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю Ялта Град Строй, м.Київ звернулось до господарського суду з позовною заявою 19.04.2017р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду Донецької області, наявний на примірнику позовної заяви.

За таких обставин, вірним періодом нарахування 3% річних в межах строку позовної давності слід вважати 19.04.14р. 16.03.17р. (17.03.17р. день здійснення повної оплати).

Разом з тим, позивачем визначено період для стягнення річних з 01.01.14р. по 17.03.17р. у розмірі 25051,26грн., а інфляційних з 01.01.14р. по 28.02.17р. у розмірі 215069,62грн.

Враховуючи визначений позивачем період, в межах якого здійснено нарахування заявлених до стягнення сум та заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцїі, що задоволенню підлягають 3% річних у розмірі 22 700,03грн., нараховані за період з 19.04.2014р. по 16.03.2017р.

Стосовно розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що вірним періодом в межах строку позовної давності та приписів п.3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. є травень 2014року лютий 2017року.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період травень 2014року лютий 2017року, колегією суддів встановлено, що розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 22700,03грн. та інфляційних втрат у розмірі 215069,62грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних слід відмовити, оскільки строк позовної давності в частині стягнення 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2014р. по 18.04.2014р. є таким, що сплинув.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Донецької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Словянської міської ради, м. Словянськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24 травня 2017 р. у справі № 905/920/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3