ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017р. Справа № 914/1262/17

За позовною заявою: Корпорації "Енергоресурс-інвест", м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Львів

про: стягнення 393256,39 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участі представників сторін:

Від позивача: Церковний Є..В. - представник (Довіреність б/н від 20.04.2017р.)

Від відповідача: не з'явився

Права і обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Корпорації "Енергоресурс-інвест" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 393256,39 грн.

Ухвалою суду від 23.06.2017р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11.07.2017р.

10.07.2017р. за вх.№24303/17 від позивача в канцелярію суду поступив Лист №997 від 10.07.17р., з додатками, які суд витребував для огляду, а саме оригінали: договору, специфікацій, довіреності, накладних поставки.

Сторони явки представників в судове засідання не забезпечили. Відповідач вимог ухвали суду не виконав, причин неявки суду не повідомив.

Ухвалою від 11.07.2017р. розгляд справи відкладено на 01.08.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні 01.08.2017р. підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідач в судове засідання 01.08.2017р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвали суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи рекомендованим листом.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.07.2017р. місцезнаходження відповідача зазначено: АДРЕСА_1. На таку ж адресу скеровувались судом ухвали у даній справі.

Конверти з ухвалою про порушення провадження від 23.06.2017р. та ухвалою від 11.07.2017р. поштовим відділенням до суду не повернуті. Докази вручення вказаних ухвал суду станом на 01.08.2017р. в матеріалах справи відсутні.

За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (п. 3.9.1 Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

25 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 38-12/15 ОС, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язався виготовити і поставити, а відповідач прийняти та оплатити каналізаційну насосну станцію з контейнером (без арматури) КСП-К3,81/1600/2Л та каналізаційну насосну станцію з контейнером та водо відбійною пластиною (без арматури) КСП-КНС-К 3,4/1600/2Л згідно відповідних специфікацій.

Відповідач оплачує поставлену позивачем продукцію за ціною, передбаченою у п. 3.1 даного договору згідно специфікацій або виставлених рахунків (п. 4.1 договору).

У п. 5.2. та 5.3. договору сторони узгодили, що початок виконання замовдення по договору - поступлення 50% авансової оплати на рахунок виконавця згідно відповідних специфікацій. Решта оплати за продукцію по даному договору проводиться відповідачем перед відвантаженням продукції після повідомлення відповідача про готовність її до відвантаження. Сторони погодили, що у випадку поставки продукції до здійснення 100% передоплати, відповідач зобов'язаний здійснити повну оплати наступного дня після поставки.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 483 475,17грн. згідно видаткових накладних: №1225-10 від 25.12.2015р. на суму 280 860,40 грн.; №1225-10 від 25.12.2015р. на суму 202 614,77 грн., долученими до матеріалів справи (оригінали оглянуто в судовому засіданні).

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар. На дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем згідно первинних бухгалтерських документів становить 233 475,17грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов'язань щодо своєчасної сплати вартості товару, Корпорація "Енергоресурс-інвест" звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 233 475,17грн. основного боргу.

Крім того, позивач нарахував відповідачу відповідно до положень ст. 625 ЦК України 40391,20грн. інфляційних втрат та 10047,08грн. 3% річних, а також, керуючись п. 10.2 договору, 109 342,94грн. пені.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір № 38-12/15 ОС від 25.12.2015р. у зв'язку із чим набули взаємних прав і обов'язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач свої зобов'язання щодо передачі продукції за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних, долучених до матеріалів справи. Відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті утворилась заборгованість в сумі 233 475,17грн.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач про дійсність отримання продукції та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями та відсутність коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати за отриманий товар в повному обсязі в сумі 233 475,17грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивачем допущені помилки у нарахуванні суми інфляційних втрат, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки, за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 40391,20грн. інфляційних втрат та 10047,08грн. 3% річних слід задоволити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 109 342,94грн. пені за період з 01.01.2016р. по 08.06.2017р., суд зазначає наступне.

У п. 10.2 договору сторони узгодили, що за порушення термінів оплати продукції відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставкиНБУ, встановленої за цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення. Строк нарахування пені, а також строк позовної давності щодо її стягнення за цим пунктом становить 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності із ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до положень п. 10.2 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», позивачем допущено арифметичну помилку в розрахунках суми пені, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки, за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 109 342,94грн. слід задоволити.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись вимогами ст.ст. 22, 28, 33, 34, 44, 48, 49, 75, 82-84, 116 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Корпорації "Енергоресурс-інвест" (79035, м. Львів, вул. Зелена, 131, ідентифікаційний код 30336890) 233 475,17грн. основного боргу, 40391,20грн. інфляційних втрат, 10047,08грн. 3% річних, 109 342,94грн. та 5898,86 судового збору.

3.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 04.08.2017р.

Суддя Ділай У.І.