ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2017 року Справа № 904/3714/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

При секретарі Логвиненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: Подолінний Р.Г., довіреність № 5396-К-О від 20.03.2017 р., ;

представники відповідача-1та відповідача- 2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року у справі № 904/3714/17

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпро

до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Фінансіст», м. Дніпро

до відповідача 2- фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Житомир

про стягнення заборгованості

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити заявлені позовні вимоги.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту отримання кредитних коштів відповідачем 2, оскільки, як вважає апелянт, суд не надав оцінку частковому виконанню відповідачем обов'язку по сплаті кредитної заборгованості, прийняття його умов до виконання, що безумовно свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів.

Крім того, апелянт вважає, що суд фактично звільнив відповідачів від виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі одних формальних міркувань.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» прийнято до розгляду та призначено до розгляду на 6 липня 2017 року колегією суддів у складі: головуючий суддя -доповідач: Березкіна О.В., судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 липня 2017 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 10 серпня 2017 року колегією суддів у складі: головуючий суддя -доповідач: Березкіна О.В., судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

В судовому засіданні представник позивача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Дніпропетровської області скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити.

Представники відповідачів 1,2 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Крім того, від відповідача 2 - фізичної особи-підприємця на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі із викладенням заперечень з приводу апеляційної скарги та заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки строк погашення кредиту сплинув у 2012 році.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представників відповідачів 1,2, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені в належний спосіб, у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09.11.07 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - Банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі -Позичальник) укладений кредитний договір №МК 313-07.

Відповідно до п. 1.1 договору, у рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних коштів, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2 даного договору, на термін і на умовах, передбачених у даному договорі, а Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2 договору, сума кредиту складає 67 000,00 грн. дол. США.

Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного договору), але не пізніше 09.11.2012. Зазначений строк може бути змінено відповідно до п.п. 2.3.3, 2.4.1 даного договору (п. 1.3 договору)

Кредит надається на споживчі цілі (п. 1.4 договору).

Згідно умов п. 2.1.2 договору банк взяв на себе зобов'язання надати кредит шляхом видачі готівки через касу в межах суми, передбаченої п. 1.2. даного договору, за умов виконання замовником зобов'язань, передбачених п. 2.2.10 даного договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, позичальник зобов'язується: використовувати кредитні кошти на цілі, зазначені в п. 1.4 даного договору (п. 2.2.1), сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4., 4.11, 4.12 цього договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені Додатком №1 до цього договору (п.2.2.2).

Договір набирає чинність з моменту його підписання обома сторонами, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором (п. 7.1 договору).

Додатком № 1 до Договору сторони узгодили графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, відповідно до якого, повернення кредиту та сплата мала відбуватися в період з 09.02.2008 року по 09.11.2012 року (а.с. 15-16).

11 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Фінансіст» (далі -Поручитель) укладений договір поруки №7В9ZHLES06ВВ0, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання ФОП ОСОБА_2 всіх своїх обов'язків за Договором № МК 313-07 від 09.11.2007 року.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Фінансіст» та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 із позовом про солідарне стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 7 288,63 доларів США, що еквівалентно 200000,00 грн. по курсу НБУ на дату складання позову, позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" посилався на невиконання відповідачем 2- ФОП ОСОБА_2 умов кредитного договору №МК 313-07 від 09.11.2007 щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, та неналежним виконанням Відповідачем-1 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Фінансіст» умов договору поруки №7B9ZHLES06BB0 від 11.08.2015 в частині виконання зобов'язання забезпеченого порукою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України, яка пов'язує момент укладення кредитного договору з моментом передачі грошових коштів, позивачем не надано доказів надання Відповідачу кредиту в порядку передбаченому п. 2.1.2 договору, зокрема, шляхом видачі готівки через касу банку. Позивач витребуваних судом доказів не представив, в наданих до суду письмових поясненнях зазначив, що на час розгляду справи, банк не має можливості надати докази надання кредиту в порядку, передбаченому умовами договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормами частини 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України, визначають, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вищевикладене, законодавець пов'язує момент укладення кредитного договору з моментом передачі грошових коштів.

Відповідно до п. 2.1.2 банк зобов'язався надати кредит шляхом видачі готівки через касу в межах суми, передбаченої п. 1.2. даного договору, за умов виконання замовником зобов'язань, передбачених п. 2.2.10 даного договору.

Відповідно до п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України операції з готівкою оформляються касовими документами відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України.

Згідно з п. 4 глави 3 Інструкції про касові операції в банках України ( в редакції на час укладання договору) видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами:

за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Таким чином, безперечно єдиним належним доказом видачі готівки через касу банку є заява на видачу готівки та касовий документ.

Разом з цим, доказів видачі готівки через касу банку, позивачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду, не надано.

Посилання апелянта на те, що відповідач здійснював погашення кредиту, що підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_2 не є належним доказом видачі кредиту відповідачу 2 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 254 від 18 червня 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 року за N 559/7880, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з особового рахунку, яка надана позивачем для підтвердження видачі відповідачу готівки, не є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів.

Крім того, як вбачається з копії кредитного договору № МЛК 313-07 від 09.11.2007 року, банк зобов'язався відкрити для надання кредиту рахунок для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості № НОМЕР_1, в той час як надана виписка з рахунку № НОМЕР_2.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведені свої позовні вимоги, а тому висновки суду першої інстанції є правильними.

Оскільки відсутні підстави для стягнення суми боргу з боржника, відсутні підстави і для стягнення боргу з відповідача 1 - , який є поручителем , оскільки вимоги до нього є похідними від вимог до основного боржника.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк»- залишити без задоволення.

Рішення на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року у справі № 904/3714/17- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.08.2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя С.Г.Антонік