ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 910/21817/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Гольцової Л.А.,
Губенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 04.04.2017
у справі№ 910/21817/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест"
провизнання рішення загальних зборів недійсними

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ТОВ "КУА "Парангон" Микита Я.Б.,

- ТОВ "Інтерлізінвест" Сошенко О.Ю.,

- вільні слухачі ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21817/16 (суддя Чебикіна С.О.) задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон" (надалі позивач/ТОВ "КУА "Парангон"/скаржник) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" (надалі відповідач/ТОВ "Інтерлізінвест"); за рішенням визнано недійсними рішення загальних зборів ТОВ " Інтерлізінвест" від 19.07.2016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 (судді: Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.) вказане рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким у позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Скаржник посилається на порушення апеляційним господарським судом п. 2.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин".

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Предметом даного спору є позовна вимога позивача про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ "Інтерлізінвест", які відбулися 19.07.2016.

Обґрунтовуючи підстави даного позову, позивач посилається на те, що він, як учасник ТОВ "Інтерлізінвест" не був повідомлений про дату та час проведення загальних зборів, чим були порушені його корпоративні права як учасника вказаного товариства.

Місцевий господарський суд, задовольняючи вказаний позов, прийшов до висновку про те, що відсутність повідомлення позивача, як учасника товариства (відповідача), про дату, час та місце проведення загальних зборів, незаконно обмежує його права на участь в управлінні Товариством, і є підставою для визнання рішень загальних зборів товариства недійсними. Крім того, суд зазначив, що вплив учасника на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням, так як голосуванню передує обговорення ним з усіма присутніми учасниками питань порядку денного, внесення обґрунтованих пропозицій до порядку денного щодо його формування та право виступати як учасник товариства, що за певних обставин може істотно вплинути на загальний хід голосування та змінити його результати в порівнянні з тими результатами, які мали місце внаслідок незаконного позбавлення позивача можливості взяти участь у загальних зборах.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи вказане рішення місцевого господарського суду, не погодився із такими його висновками, та зазначив, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Так, як вказав суд апеляційної інстанції, позивач не довів, яким чином допущені відповідачем порушення при скликанні спірних загальних зборів, могли вплинути на прийняття загальними зборами інших рішень, ніж були прийняті.

Вищий господарський суд України погоджується із оскаржуваною скаржником постановою суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Як встановив суд апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Інтерлізінвест" (відповідач) засноване шляхом об'єднання вкладів двох учасників - ТОВ "КУА "Парангон" та Приватною компанією з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест Юкрейн Б.В." (Interleaseinvest Ukraine B.V.) (п.п. 3.1.3. статуту ТОВ "Інтерлізінвест"), зі статутним капіталом 71 000 000,00 грн.

Частки учасників у статутному капіталі розподілені наступним чином:

- Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест Юкрейн Б.В." (Interleaseinvest Ukraine B.V.) - 99,99972%;

- ТОВ "КУА "Парангон" - 0,00028%, в тому числі в інтересах та за рахунок Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Інтеркар" (0,00014%) та Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Парагон" (0,00014%).

19.07.2016 відбулися позачергові загальні збори учасників ТОВ "Інтерлізінвест", прийняті на яких рішення оформлені протоколом №1 від 19.07.2016.

Так, як встановив суд апеляційної інстанції та підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом №1 від 19.07.2016, загальні збори учасників ТОВ "Інтерлізінвест" відбувались за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 75, 13-й поверх. На спірних загальних зборах був присутній один із двох учасників ТОВ "Інтерлізінвест" з часткою у статутному капіталі 99,99972% - Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест Юкрейн Б.В.".

Згідно з порядком денним спірних загальних зборів учасників ТОВ "Інтерлізінвест" (товариство) від 19.07.2016, були прийняті наступні рішення: - про відсторонення від виконання обов'язків Генерального директора товариства; - про призначення виконуючим обов'язки Генерального директора товариства; - про затвердження нової редакції статуту товариства; - про скасування довіреностей, виданих до моменту проведення цих зборів; - про вирішення питання про видачу нових довіреностей на представництво інтересів товариства; - про припинення усіх судових проваджень, порушених товариством і участь у яких брав Європейський банк реконструкції та розвитку (ЄБРР), а також будь-яких судових проваджень, незалежно від участі в них ЄБРР, якщо такі провадження будь-яким чином порушують права та/або охоронювані законом інтереси ЄБРР; - про виконання судових рішень, прийнятих за позовами ЄБРР проти товариства.

Протокол №1 від 19.07.2016, яким оформлені прийняті на позачергових загальних зборах учасників товариства рішення, складений та підписаний ОСОБА_9 (голова зборів) та ОСОБА_10 (секретар зборів), яких, відповідно, обрано головою та секретарем спірних загальних зборів.

Частиною 1 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до вимог закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Пунктом 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин" роз'яснено, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

У пункті 2.14 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України визначено, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Відповідно до п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: - прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства); - прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства); - прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Пунктом 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" встановлено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Отже, оскільки позивач у позовній заяві не порушує питання визнання недійсними рішень загальних зборів з безумовних підстав, у зв'язку із прямою вказівкою закону, а зазначає про те, що його не було повідомлено про дату та час проведення спірних загальних зборів, що має наслідком, на його думку, визнання таких рішень загальних зборів недійсними, колегія суддів вважає за необхідне зосередитися на дослідженні того, наскільки допущені відповідачем порушення при скликанні загальних зборів могли вплинути на прийняття загальними зборами оспорюваних позивачем рішень, а саме: чи могли б бути прийняті інші рішення на спірних загальних зборах, якби все-таки відповідач дотримався порядку скликання загальних зборів та на них був би присутній позивач.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про господарські товариства" загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів. Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

Згідно з п. 10.11 статуту ТОВ "Інтерлізінвест" збори учасників мають право приймати рішення, якщо на засіданні присутні учасники, частки яких складають у сукупності 60 і більше відсотків статутного капіталу. На загальних зборах учасники мають кількість голосів, пропорційну їх внеску до статутного капіталу.

Як вказувалося вище, на спірних загальних зборах був присутній один учасник відповідача, якому належить 99,99972% відсотків у статутному капіталі відповідача, що свідчить про те, що оспорювані позивачем рішення загальних зборів приймалися за наявності кворуму для вирішення відповідних питань порядку денного спірних загальних зборів ТОВ "Інтерлізінвест".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що допущені відповідачем порушення при скликанні спірних загальних зборів (не повідомлення позивача про їх проведення) не могли б вплинути на рішення, прийняті на цих зборах, тобто навіть у разі дотримання відповідачем порядку скликання цих зборів та, відповідно, присутність позивача на цих зборах, не вплинула б на хід голосування з питань порядку денного.

При цьому, колегія суддів враховує положення п. 2.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин", відповідно до яких позивачу не можу бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників рішень, оскільки вплив учасника на прийняття загальним зборами рішень не вичерпується лише голосуванням та зазначає наступне.

Так, дійсно, участь позивача у загальних зборах не обмежується виключно голосуванням з питань порядку денного. Очевидним є те, що голосуванню передують обговорення між учасниками питань порядку денного, внесення обґрунтованих пропозицій відносно порядку денного, виступи учасників, що за певних обставин можуть істотно вплинути на загальний хід голосування та змінити його результати в порівнянні з тими результатами, які мали місце за відсутності на загальних зборах неповідомленого учасника.

Тобто, при розгляді таких справ, судам дійсно слід досліджувати всі можливості впливу учасника на хід голосування з питань порядку денного і, відповідно, прийняття загальними зборами інших рішень, ніж були прийняті на них, за відсутності такого учасника.

Водночас, наведена вище ситуація (розкриття більш широкого поняття участі учасника у загальних зборах, а не обмеження його участі у загальних зборах виключно голосуванням), теоретично є можливою за наявності більшої кількості учасників товариства аніж два учасника товариства, як у даному випадку. Так, при більшій кількості учасників товариства (три і більше), можливою є ситуація, коли учасник, який володіє невеликою часткою у статутному капіталі товариства, своїми пропозиціями до порядку денного, виступом відносно пропозицій з голосування питань порядку денного, тощо, переконавши іншого (інших) учасника в правоті своєї позиції, шляхом голосування, при наявності необхідного кворуму голосів у таких учасників для прийняття рішень, може змінити хід голосування. В даному випадку, позивачем не доведено можливості його впливу на іншого (другого) учасника ТОВ "Інтерлізінвест" - Приватну компанію з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест Юкрейн Б.В.", яка володіє 99,99972%, при проведенні спірних загальних зборів та на хід голосування останньою з питань порядку денного по іншому, ніж було нею проголосовано на спірних загальних зборах, в іншому б випадку (можливість впливу позивача та переконання іншого учасника відповідача при голосуванні на спірних загальних зборах проголосувати по іншому ніж він проголосував), мало б місце, щонайменш, визнання відповідачем позову.

Враховуючи наведене, тобто, недоведеність позивачем можливості впливу на хід голосування з питань порядку денного навіть при його присутності на спірних загальних зборах, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення його прав оспорюваними ним рішеннями загальних зборів, що також свідчить про правомірність висновку апеляційного господарського суду про безпідставність заявленого позову, адже як вказувалося вище, саме порушення товариством порядку скликання та проведення загальних зборів за відсутності порушення прав учасника товариства, не є безумовною підставою, яка передбачена законом, для визнання таких рішень загальних зборів недійсними.

В касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції п. 2.16. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин"; крім того, в судовому засіданні представник позивача також наголосив на порушенні судом апеляційної інстанції лише вказаної норми. Проте, за результатами перегляду в касаційному порядку оскаржуваної позивачем постанови, такі доводи скаржника не знайшли свого підтвердження. Більш того, в мотивувальній частині даної постанови досліджено можливість застосування вказаної норми при розгляді як даної справи, так і подібних справ, і визначені підстави та умови для її застосування і яких( підстав та умов) позивачем, як з'ясувалося, не доведено.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовані норми матеріального права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятого у справі судового рішення.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Парангон" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 910/21817/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Л.А. Гольцова

Н.М. Губенко