КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"10" серпня 2017 р. Справа №910/11826/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "СКБ" Технофільтр" в особі ліквідатора Голінного А.М.

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.07.2017

у справі № 910/11826/17 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СКБ Технофільтр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фанери та Плити"

про стягнення 11471,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю (далі за текстом - ТОВ) "СКБ Технофільтр" у задоволенні клопотання про звільнення сплати судового збору; позовну заяву ТОВ "СКБ Технофільтр" і додані до неї документи повернуто без розгляду; звернено увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду м. Києва з позовом.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду першої інстанції ТОВ "СКБ Технофільтр" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі № 910/11826/17.

В своїй апеляційній скарзі заявник також обґрунтовував причину звернення до суду апеляційної інстанції поза межами строку апеляційного оскарження.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2017 апеляційну скаргу ТОВ "СКБ Технофільтр" у справі № 910/11826/17 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Пантелієнко О.М., Остапенко О.М.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним господарським судом, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення провадження у справі про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство або визнання її недійсною.

Ставки судового збору з апеляційних і касаційних скарг, що подаються на судове рішення, винесених у справі про банкрутство за наслідками розгляду вказаних заяв і скарг, встановлено підпунктами 4 і 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, а саме: за подання апеляційних скарг - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги; за подання касаційної скарги - 120 відсотків, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 09.11.2015 року № 01-06/2093/15 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про судовий збір" (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року № 484-VIII).

Підпунктом 10 п. 2 ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду, заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство справляється судовий збір - 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 складав 1600 грн 00 коп.

Таким чином, судовий збір, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви до суду першої інстанції, становив 3200 грн 00 коп (2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

За таких обставин, при зверненні до суду з апеляційної скаргою, згідно з приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір, позивач 1 мав сплатити судовий збір в сумі 3520 грн 00 коп. 3200,00 *110%).

До апеляційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В апеляційній скарзі позивач просив суд звільнити його від сплати судового збору.

Обгрунтовуючи наведене клопотання, ліквідатор банкрута зазначає, що звільнення банкрута від сплати судового збору обумовлене тим, що постановою Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015 у справі № 925/1333/15 ТОВ "СКБ Технофільтр" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Голінного А.М.

Апелянт посилається на те, що ухваливши зазначену постанову від 01.12.2015 та відкривши ліквідаційну процедуру відносно ТОВ "СКБ Технофільтр", Господарський суд Черкаської області фактично встановив неплатоспроможність даного суб`єкта господарювання. Тому, на думку скаржника, факт неможливості сплати судового збору не підлягає доказуванню, оскільки вже був встановлений рішенням суду.

Розглянувши зазначене клопотання про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що клопотання заявника задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 3-1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII (далі за текстом - Закон № 2343-XII) оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Відповідно до Закону до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Згідно з ч. 11 ст. 3-1 Закону № 2343-XII кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Як вбачається із мотивувальної частини постанови Господарського суду Черкаської області від 01.12.2015, у справі № 925/1333/15 про банкрутство ТОВ "СКБ Технофільтр" затверджено реєстр вимог кредиторів із загальною сумою вимог 3094588,08 грн.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та є правом, а не обов'язком суду щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Відтак, перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є підставою для звільнення банкрута від сплати судового збору.

В підтвердження власних доводів щодо заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору, апелянт посилається Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та на широке тлумачення Європейським судом з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) права на справедливий суд та наведеної скаржником практики у справах ЄСПЛ, зокрема у апеляційній скарзі ТОВ "СКБ Технофільтр" зазначає наступне: «… Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейським судом з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.».

З цього приводу, колегія Київського апеляційного господарського суду зазначає, що офіційний переклад зазначеного рішення ЄСПЛ міститься у "Вісник Верховного Суду України", № 6 (28), листопад-грудень 2001 р, а також у на офіційному веб-порталі Верховної Ради України (інтернет-ресурс http://rada.gov.ua/).

Достовірно ж цитата, на яку посилається скаржник у рішенні від 19 червня 2001 року «Креуз проти Польщі» частково відображена у п. 54 даного рішення та у повному викладенні наведена наступним чином « 54. Суд ухвалив, що в деяких справах, особливо в тих, де обмеження, про які йдеться, стосувалися умов прийнятності апеляції, або в тих, де інтереси правосуддя вимагали, щоб заявник у зв'язку зі своєю апеляцією надавав гарантію сплати судових витрат понесених іншою стороною, на "доступ особи до суду" можуть бути накладені різноманітні обмеження, включно з фінансовими (див., наприклад, рішення від 19 грудня 1997 року у справі "Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії" (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), Reports of Judgments and Desisions 1997-VIII, с. 2955, п. 33; та рішення суду від 13 липня 1995 року у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom), серія A, N 316-B, с. 80-81, п. 61 і наступні).

Суд також погодився, що можуть бути справи, у яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду від 28 травня 1985 року у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, N 93, с. 25, п. 59).

Однак Суд мав переконатися в тому, що застосовані обмеження не зменшили для заявника можливості доступу до суду та не ускладнили йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.».

Крім того, у мотивувальній частині рішення ЄСПЛ, на яке посилається скаржник, Європейський суд констатував у п. 59: «Враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом, Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (див. пункт 54 вище і, особливо, вищезазначене рішення, там само, пункт 61 і далі у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства").

Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., mutatis mutandis, рішення суду у справі "Ейрі проти Ірландії", цитоване вище, там само, п. 25-26).».

У пункті 60 наведеного рішення зазначено наступне: «Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.».

Колегія суду погоджується з наведеними висновками ЄСПЛ та доходить висновку, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України. Саме вільний доступ до правосуддя є конституційним правом особи і основою справедливого судочинства.

Оцінивши доводи заявника, що наведені в обґрунтування поважності підстав для звільнення від сплати судового збору за подання заяви про визнання права власності, враховуючи положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та ст. 129 Конституції України, в якій як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "СКБ" Технофільтр" в особі ліквідатора Голінного А.М. про звільнення від сплати судового збору. А тому у даному клопотанні, що заявлене в апеляційній скарзі, суд відмовляє.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин, апеляційна скарга повертається заявникові.

Водночас, судова колегія зазначає, що згідно ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 ч. 1 цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Оскільки апеляційна скарга повертається на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження на даний час не розглядається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 86, 94 та п. 3 ч. 1 ст. 97, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "СКБ" Технофільтр" в особі ліквідатора Голінного А.М. у задоволенні клопотанння про звільнення від сплати судового збору за оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі № 910/11826/17.

2. Апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі № 910/11826/17 з доданими до неї документами повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СКБ" Технофільтр" в особі ліквідатора Голінного А.М.

3. Матеріали справи № 910/11826/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко