ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Справа № 910/6677/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Приватного підприємства "Приватна фірма "Бронт"
на ухвалу та постановуГосподарського суду міста Києва від 10.03.2017 Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017
у справі№ 910/6677/13 Господарського суду міста Києва
за позовомНаціонального об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання"
доПриватного підприємства "Приватна фірма "Бронт"
простягнення 88143,50 грн.,
за участю представників:

від позивача: не з'явилися,

від відповідача: Павленко І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 у справі № 910/6677/13 (суддя Усатенко І.В.) відмовлено у задоволенні заяви Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" про видачу дубліката наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 за позовом Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" до Приватного підприємства "Приватна фірма "Бронт" стягнення 88143,50 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 (у складі колегії суддів Отрюха Б.В., Тищенко А.І., Майданевича А.Г.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 у справі № 910/6677/13 залишено без змін, а матеріали справи № 910/6677/13 повернуто Господарському суду міста Києва

Не погоджуючись з вказаними ухвалою та постановою, Приватне підприємство "Приватна фірма "Бронт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у № 910/6677/13, і прийняти нове рішення про задоволення заяви.

У касаційній скарзі скаржник посилається на недотримання судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 04.06.2013 видано наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 про примусове стягнення з Приватної фірми "Бронт" на користь Національного об'єднання по племінній справі у тваринництві "Укрплемоб'єднання" 88143,60 грн. заборгованості з оплати орендної плати, 1762,86 грн. витрат з оплати судового збору терміном для пред'явлення до виконання до 21.06.2014.

Вказаний наказ пред'явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

З наявної в матеріалах справи роздруківки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що виконавче провадження № 39098694 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 відкрито за заявою стягувача 29.07.2013.

Наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 в строк наданий державним виконавцем на добровільне виконання боржником в добровільному порядку не виконано у зв'язку з чим розпочато примусове виконання наказу. 19.11.2013 винесено відповідно постанови про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на майно.

14.02.2014 винесено постанову про розшук майна боржника та постанову про зупинення виконавчого провадження.

Майно боржника не розшукано протягом року з дня оголошення його в розшук. 12.03.2015 виконавче провадження № 39098694 поновлено. 12.03.2015 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві відповідно до пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12.03.2015 з виконавчого провадження № 39098694 державним виконавцем зазначено: виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 повернути стягувачеві, копію постанови направити стягувачу.

Як свідчать матеріали скарги: боржник 19.08.2016 та 29.08.2016 звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві із заявами, в яких просив скасувати постанови про арешти коштів та майна боржника від 19.11.2013 та постанову про розшук майна боржника від 14.02.2014 та оформити постанову про завершення (закриття) виконавчого провадження № 39098694, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 до виконання.

Листом від 09.09.2016 вх. № 11907 боржник звертався до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 39098694.

Листом вих. № 32594 від 05.10.2016 Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві повідомляв боржника, що не в змозі надати на ознайомлення матеріали виконавчого провадження ВП № 39098694 у зв'язку з відсутністю в архіві відділу матеріалів виконавчого провадження ВП № 39098694. В цьому листі орган ВДВС повідомляє скаржника, що за його заявою матеріали виконавчого провадження будуть відновлені.

05.10.2016 Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві складено акт втрати виконавчого документа відповідно до якого наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 втрачено Головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Процом В. С.

07.03.2017 стягувачу видано довідку про втрату виконавчого документа, яка затверджена В.О. начальника Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відповідно до якої наказ № 910/6677/13 від 21.06.2013 втрачено.

Доказів про те, що Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві скасовано постанови про арешти коштів та майна боржника від 19.11.2013 та постанови про розшук майна боржника від 14.02.2014 та оформлення постанови про завершення (закриття) виконавчого провадження № 39098694, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 до виконання, за заявами скаржника від 19.08.2016 та/або 29.08.2016 матеріали скарги не містять.

Заявник у скарзі від 29.08.2016 на бездіяльність державного виконавця просив суд відповідно до частини 2 статті 83 та частини 3 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язати посадових осіб Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ територіального управління юстиції у місті Києві - начальника Голосіївського РВДВС ГТУЮ у м. Києві Ярушевську Ірину Ігорівну та державного виконавця Кравчук Аллу Сергіївну винести відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 39098694, якою припинити арешт та розшук майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, зняти арешт з майна боржника та припинити розшук майна боржника

06.10.2016 скаржником подано пояснення, в яких він змінив свої вимоги і просив визнати виконавче провадження ВП №39098694 закінченим (закритим).

Суд звертає увагу скаржника, що вимога про визнання виконавчого провадження таким, що має бути закінчено, не являється оскарженням рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби в розумінні статті 121-2 ГПК України, тому не підлягає задоволенню під час розгляду скарги на рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби.

Звертаючись з вимогою про зобов'язання державних виконавців винести постанову про закінчення виконавчого провадження скаржник не конкретизував, які саме інші заходи примусового виконання рішення мають бути припинені вказаною постановою.

Подана боржником скарга обґрунтована тим, що стягувач не скористався своїм правом на повторне поновлення виконавчого провадження відповідно до ч. 2 ст.12. та ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", і такий виконавчий документ не підлягає повторному виконанню після 22.03.2016 за спливом строку протягом якого наказ може бути пред'явлено до виконання. Таким чином на думку скаржника, виконавче провадження ВП № 39098694 мало бути закінчено - 22.03.2016 та наразі має бути закінчено (закрито), а бездіяльність Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо закінчення (закриття) виконавчого провадження ВП № 39098694 є протиправною.

Відповідно до статті 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до пункту 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на той момент) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження наказ господарського суду може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. При цьому, вказаний строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Статтею 23 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Судами встановлено, що наказ Господарського суду міста Києва № 910/6677/13 від 21.06.2013 пред'явлено до виконання в межах строку визначеного статтею 22 Закону України "Про виконавче провадження".

В подальшому виконавче провадження ВП № 39098694 зупинено відповідно до пункту 4 частини 1 статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з винесенням постанови про розшук майна боржника.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 38 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження може бути зупинене у разі оголошення розшуку боржника - фізичної особи, транспортних засобів боржника або розшуку дитини.

Відповідно до 4 та 5 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії не провадяться, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Судами встановлено, що 12.03.2015 постановою виконавче провадження ВП № 39098694 поновлено. 12.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки майно боржника не розшукано протягом року з дня оголошення його в розшук.

Пунктом 7 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до частини 4 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судами встановлено, що після винесення державним виконавцем 12.03.2015 постанов про поновлення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачу з виконавчого провадження № 39098694, копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал наказу та копію постанови про поновлення виконавчого провадження у триденний строк не направлено стягувану як того вимагає законодавство.

Крім цього, зазначено, що на час розгляду скарги судом, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу по ВП № 39098694 була чинною, і в судовому порядку не скасована.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 49 цього Закону (1); повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 47 цього Закону (2); повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, відповідно до статті 48 цього Закону (3).

Статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини 1, 5 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Судами встановлено, що винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є формою завершення виконавчого провадження, і відповідно виконавче провадження ВП № 39098694 після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 12.03.2015 є завершеним, тому суди дійшли до правильного висновку, що у державного виконавця відсутні підстави визначені законом, для винесення будь - яких постанов по завершеному виконавчому провадженню ВП № 39098694.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно пред'явлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у зв'язку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судами встановлено, що завершення виконавчого провадження у порядку пункту 7 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачає зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання, оскільки борг боржником не погашено, виконавчий збір не сплачено.

Постанова № 39098694 є чинною, та підлягає виконанню.

Заявник просив визнати виконавче провадження ВП № 039098694 як таке, що мало б бути закінченим - 22.03.2016 та наразі має бути закінчено (закрито).

Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено закриття виконавчого провадження, таким чином вимога щодо закриття виконавчого провадження є необґрунтованою нормами діючого законодавства.

Крім цього, Закон України "Про виконавче провадження" не містить жодних положень із яких би вбачалося, що державний виконавець при завершенні виконавчого провадження в порядку визначеному ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язаний, після спливу строків, встановлених статтями 22, 23 цього Закону для повторного пред'явлення повернутого виконавчого документу до виконання, винести постанову про закінчення (закриття) виконавчого провадження, припинити чинність арешту, розшуку майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином доводи скаржника, що державний виконавець зобов'язаний відповідно до ч. 1 ст. 30, п. 6 та п. 13, ч. 1 та ч. 3 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" закінчити (закрити) виконавче провадження, про що винести відповідну постанову, оскільки стягувач не скористався своїм правом на повторне поновлення виконавчого провадження відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 5 ст. 47 вказаного Закону, не відповідає положенням Закону, на які посилається скаржник, оскільки стягувач був позбавлений права на повторне поновлення виконавчого провадження, таким чином не мав можливості їм скористатись.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

Судами встановлено, що скаржником не надано жодних обґрунтованих доводів, що дії державного виконавця вчинені ним в рамках виконавчого провадження ВП № 39098694 суперечать вимогам Закону та не доведено, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 39098694 не проведено обов'язкові відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" дії, зокрема, щодо скасування чинності арешту, тощо.

Суди дійшли до правильного висновку, що відсутні підстави стверджувати, що начальник відділу Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в даному випадку мав право своєю постановою зобов'язати державного виконавця вчинити (провести) інші виконавчі дії, ніж ті що вже бути проведені, на підставі вказаної норми, про що вказав суд першої інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 27.04.2017 у справі № 910/6677/13 прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в ухвалі та постанові, дійсним обставинам справи, тому ухвала та постанова є законними та обґрунтованими. Підстав для скасування вказаних ухвали та постанови та задоволення касаційної скарги колегія суддів Вищого господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Приватна фірма "Бронт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 910/6677/13 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 910/6677/13 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.