ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.08.2017 Справа № 904/6389/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Павлоград Дніпропетровської області

до Фермерського господарства "Конкурент", с. Оженівка Павлоградського району Дніпропетровської області

про стягнення 41 023 грн. 00 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, ФОП;

від відповідача: Пономаренко О.Г., керівник; Савченко С.А., дов. №03-С-14 від 27.12.2014р., представник.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Фермерського господарства "Конкурент" заборгованість в розмірі 41 023 грн. 00 коп., з яких: 4 430 грн. 00 коп. - 3% річних, 36 593 грн. 00 коп. - інфляційні втрати, нараховані позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором про надання послуг від 01.01.2012р., що встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2013р. по справі № 904/1230/13-г, яке набрало законної сили та до цього часу не виконано відповідачем.

Ухвалою суду від 06.06.2017р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 22.06.2017р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судових засіданнях оголошувалися перерви з 22.06.2017р. по 18.07.2017р., з 18.07.2017р. по 25.07.2017р., з 25.07.2017р. по 01.08.2017р.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Надав заперечення на позовну заяву від 21.06.2017р. № 40 та уточнені заперечення від 15.07.2017р. № 41, в яких зазначив, що причиною невиконання судового рішення від 25.02.2013р. по справі № 904/1230/13-г стало неналежне виконання стягувачем своїх обов'язків у виконавчому провадженні № 39097266, відкритому на виконання вказаного судового рішення. Крім того, вказує, що зазначене судове рішення господарського суду не могло бути виконане ФГ «Конкурент» в зв'язку з тим, що все наявне у підприємства майно у вигляді техніки було описано та вилучено виконавчою службою для примусового виконання зобов'язань ФГ «Конкурент» перед ФОП ОСОБА_1 в 2013 році. На протязі 4-х років ФГ «Конкурент» позбавлено можливості користуватись своїм майном, позбавлене можливості його відчуження для погашення боргу. Органами ДВС було встановлено, що виконавчі дії з продажу арештованого майна не проводились із-за навмисних недобросовісних дій стягувача, який фактично отримав можливість безпідставно на протязі 4-х років безкоштовно користуватись майном боржника. Крім того, позивачем завдано значну матеріальну шкоду ФГ «Конкурент», у зв'язку із чим за заявою голови ФГ «Конкурент» відносно ФОП ОСОБА_1 відкриті кримінальні провадження № 0001416 за ч. 1 ст.190 КК України, а також № 0000569 за ч. 4 ст. 358 КК України. Відповідач вважає, що вирішення спору у даній справі по суті неможливе до розгляду кримінального провадження № 0001416, у зв'язку із чим просить суд направити матеріали даної справи слідчому Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області для розгляду у вказаному кримінальному провадженні, а провадження у справі № 904/6389/17 зупинити до результатів розслідування. Також, після отримання результатів розслідування за вищевказаними кримінальними провадженнями для визначення сальдо загальної заборгованості відповідача перед позивачем, відповідач вважає за доцільне призначити у справі та провести судову бухгалтерську експертизу, на вирішення якої надав перелік питань. Одночасно, відповідач заявив про пропуск позивачем строків позовної давності при зверненні із даним позовом до суду. Просив в позові відмовити.

25.07.2017р. на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача від 25.07.2017р., в яких ФОП ОСОБА_1 уточнив періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

За усним клопотанням відповідача в судовому засіданні 01.08.2017р. судом оглянуті матеріали справи № 904/1230/13-г, надані на запит суду від 31.07.2017р.

За ініціативою суду здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та Фермерським господарством «Конкурент» (замовник) укладено договір про надання послуг (далі - договір).

За договором оплатного надання послуг виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги, зазначені в п. 1.2 цього договору, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги (п. 1.1. договору).

Виконавець зобов'язується надати наступні послуги: передпосівного і післяпосівного обробка землі (дискування, боронування, культивація (4 рази), посів, прополювання (2 рази)), іменовані надалі "послуги" (п. 1.2. договору).

Термін виконання робіт з "01" січня 2012 р. до "31" грудня 2012р. Виконавець має право виконати роботи достроково (п. 1.3. договору).

Послуги вважаються наданими після підписання акту прийому-здачі послуг замовником або його уповноваженим представником (п. 1.3.1. договору).

Ціна договору встановлена у п. 3.1. та складає 49 250 грн. 00 коп.

Оплата замовником виконавцю ціни договору здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п. 3.3. договору).

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що замовник зобов'язаний сплатити роботу за ціною, вказаною у пункті 3 цього договору протягом 7 днів з моменту підписання акта приймання-передачі послуг.

Як зазначає позивач, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору про надання ФОП ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ФГ «Конкурент» заборгованості за спірним договором, за результатами розгляду якого ухвалено рішення від 25.03.2013р. у справі №904/1230/13-г про задоволення позову.

Вказаним рішенням по справі № 904/1230/13-г встановлено, що позивач надав відповідачу належні послуги, що підтверджується актом про приймання виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 49 250 грн. 00 коп., який 25.06.2012 було підписано сторонами та скріплено їх печатками. Також судом встановлено, що факт наявності заборгованості відповідача підтверджено актом звірки взаєморозрахунків станом на 07.11.2012р. Доказів погашення заборгованості за надані послуги у розмірі 49 250 грн. на день розгляду справи 904/1230/13-г відповідачем не надано, проти її наявності відповідач не заперечував.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2013р. по справі № 904/1230/13-г (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено. Стягнуто з Фермерського господарства «Конкурент» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 49 250 грн. 00 коп. та 1 720 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

12.03.2013р. на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2013р. по справі № 904/1230/13-г видано наказ (а.с. 16).

Позивач стверджує, що станом на час подання даної позовної заяви рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2013р. по справі № 904/1230/13-г не виконано, на підтвердження чого подав до суду довідку Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції № 47/25402 від 01.06.2017р. (а.с. 17), відповідно до якої наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1230/13-г від 25.02.2013р. про стягнення з ФГ «Конкурент» на користь ФОП ОСОБА_1 боргу у розмірі 50 970 грн. 50 коп. знаходиться на виконанні у Павлоградському відділі ДВС, стягнення по даному наказу не проводились.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 36 593 грн. 00 коп., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з квітня 2014р. по квітень 2017р. та суму 4 430 грн. 00 коп. 3 % річних за період з 01.04.2014р. по 30.04.2017р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі про надання послуг від 01.01.2012р., є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що в межах заявленого позивачем періоду з 01.04.2014р. по 30.04.2017р. 3% річних від суми несплаченого відповідачем боргу в розмірі 49 250 грн. 00 коп. становить 4 428 грн. 45 коп.

Крім того, судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, та встановлено, що розмір вказаних нарахувань є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред'явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних в заявленому позивачем розмірі. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку порушень не встановлено.

За приписами ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За нормами ст. 34 Господарського процесуального кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, оскільки прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем мало місце, господарський суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 428 грн. 45 коп. 3% річних та 36 593 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву від 21.06.2017р. № 40 та уточнені заперечення від 15.07.2017р. № 40, в яких зазначив наступне. 18.05.2017 року за заявою голови ФГ «Конкурент» відносно ФОП ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження № 0001416 за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України за фактом того, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1, приблизно у вересні 2012 року, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів врожаєм насіння соняшника вагою 20 тон, чим завдав значну матеріальну шкоду ФГ «Конкурент» в розмірі 80 000 грн. 00 коп. Відповідач вважає неможливим розгляд цієї справи до розгляду кримінального провадження № 0001416 за ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідач зазначає, що матеріали позовної заяви ФОП ОСОБА_1 мають бути передані слідчому Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Солончак В.Д. для розгляду в кримінальному провадженні № 0001416 за ч. 1 ст. 190 КК України, а провадження в господарській справі зупинене до результатів розслідування кримінального провадження № 0001416, яке відкрито проти ФОП ОСОБА_1 за тим фактом, що останній в 2012 році отримав 20 тон насіння соняшника вартістю 80 000 грн., але ухилився від зведення взаєморозрахунків (дебет - кредит) по цій операції та взагалі від фіксування отримання прибутку на вказану суму. Таким чином, зведене сальдо між ФГ «Конкурент» та ФОП ОСОБА_1 має бути на користь ФГ «Конкурент» з повним виконанням грошових зобов'язань ФГ «Конкурент» перед ФОП ОСОБА_1 ще восени 2012 року на суму більшу ніж та, що стягнута рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2013р. по справі № 41/904/334/2013. Також 11.02.2016р. слідчим СВ Соборного ВП ДВП розпочато досудове розслідування зареєстроване в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000569, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Для можливості надання господарському суду доказів наявності заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед ФГ «Конкурент» необхідно провести досудові слідства за вказаними кримінальними провадженнями і ураховувати ці факти при визначенні сальдо загальної заборгованості ФГ «Конкурент» перед ФОП ОСОБА_1, для чого необхідні спеціальні знання в галузі бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості. Для цього необхідно призначити по справі судово-економічну експертизу. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд зупинити провадження та надіслати матеріали слідчому СВ Соборного ВПДВП ГУ НП у Дніпропетровськійобласті Абрамовій О.В. та слідчому Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Солончак В.Д. для розгляду в кримінальному провадженні № 0000569, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та в кримінальному провадженні № 0001416 за ч. 1 ст. 190 КК України; після отримання результатів розслідування вищевказаних кримінальних проваджень провести судову бухгалтерську експертизу, на вирішення якої поставити питання: 1) чи підтверджується документально сплата позивачем на користь ФГ «Конкурент» його заборгованість; якщо так, то якими первісними бухгалтерськими документами з позначенням суми оплати та дати складання?; 2) яке вивірене сальдо складається при звірці розрахунків між ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Конкурент» станом на день проведення експертизи та на чию користь? 3) чи є заборгованість ФГ «Конкурент» перед ФОП ОСОБА_1?; відмовити в позові повністю.

Господарський суд зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2013р. по справі № 41/904/334/2013 (суддя Кармазіна Л.П.), на яке посилається у своєму запереченні відповідач, розглянуто позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Конкурент" про стягнення 32 208 грн. 00 коп., з яких: 32 000 грн. 00 коп. основного боргу, 208 грн. 00 коп. 3% річних, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 02/01-2012 від 01.01.2012р.

Господарський суд зазначає, що договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 02/01-2012 від 01.01.2012р. та договір про надання послуг від 01.01.2012р. є окремими правочинами, які не пов'язані між собою, тобто неналежне виконання стороною свого зобов'язання за одним договором не впливає на обов'язок належного виконання зобов'язань за іншим.

Таким чином, обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2013р. по справі № 41/904/334/2013 не мають жодного відношення до взаємовідносин, що виникли між сторонами за спірним договором про надання послуг від 01.01.2012р.

Також, заволодіння шляхом обману та зловживання довірою врожаєм насіння соняшника вагою 20 тон та вартістю 80 000 грн. жодним чином не впливає на обов'язок замовника оплатити виконавцю за надані послуги за договором про надання послуг від 01.01.2012р.

За змістом ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на оцінку доказів у справі, щодо якої вирішується питання про зупинення. Зокрема, йдеться й про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 2, 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, приймаючи рішення щодо зупинення провадження у справі, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, які є підставою для зупинення провадження.

Таким чином, оскільки у поданому запереченні відповідач не довів, що проведення досудового слідства за вказаними кримінальними провадженнями № 0001416 та № 0000569 може вплинути на розгляд цієї справи, клопотання відповідача про зупинення провадження по справі не підлягає задоволенню.

Як вказано вище, у своєму запереченні відповідач зазначає, що в 2012 році позивач отримав 20 тон насіння соняшника вартістю 80 000 грн., але ухилився від зведення взаєморозрахунків (дебет - кредит) по цій операції та взагалі від фіксування отримання прибутку на вказану суму. Таким чином, зведене сальдо між сторонами має бути на користь ФГ «Конкурент» з повним виконанням грошових зобов'язань ФГ «Конкурент» перед ФОП ОСОБА_1 ще восени 2012 року на суму більшу ніж та, що стягнута рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2013 р. по справі № 41/904/334/2013.

Відповідач вказує, що необхідно ураховувати вказані вище факти при визначенні сальдо загальної заборгованості ФГ «Конкурент» перед ФОП ОСОБА_1, для чого необхідні спеціальні знання в галузі бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості. Для цього необхідно призначити по справі судово-економічну експертизу.

Судом раніше встановлено, що договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 02/01-2012 від 01.01.2012р. (спірний правочин у справі № 41/904/334/2013) та договір про надання послуг від 01.01.2012р. є окремими правочинами, які не пов'язані між собою. Таким чином звіряння взаємних розрахунків повинно проводитися окремо за кожним правочином.

Отримання позивачем прибутку у вигляді 20 тон насіння соняшника вартістю 80 000 грн. не може вплинути на кінцеве сальдо у звірянні взаємних розрахунків за договором про надання послуг від 01.01.2012р., предметом якого є зобов'язання виконавця надати замовнику послуги: передпосівного і післяпосівного обробка землі (дискування, боронування, культивація (4 рази), посів, прополювання (2 рази)) та зобов'язання замовника оплатити ці послуги.

Згідно ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Наразі питання, вирішення яких потребують спеціальних знань, відсутні, тому господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Крім того, в уточнених запереченнях на позовну заяву від 15.07.2017р. № 40 відповідач зазначає, що позивач пропустив строк давності на подання позову.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

У відповідності до норм ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. За своїм процесуальним змістом заява про застосування позовної давності є клопотанням про відновлення пропущеного строку позовної давності і остання повинна містити посилання на певні обставини або причини, які є підставами для поновлення пропущених строків позовної давності з відповідними календарними розрахунками, а також докази та вимоги сторони щодо відновлення пропущених строків. Необхідно нагадати, що за правилами господарського судочинства така заява (клопотання) має подаватися до суду у письмовому вигляді. Доцільним, але не обов'язковим, видається подання такої заяви у письмовому вигляді і у межах цивільного судочинства.

Норма ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу покладає на сторону у справі обов'язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. У випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобов'язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Так, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом 01.06.2017р., про що свідчить штам відділення поштового зв'язку на поштовому конверті (а.с. 22).

При цьому, період, за який позивач просить стягнути з відповідача інфляційні та 3% річних заявлено ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2014р. по 30.064.2017р., тобто із частковим пропуском встановленого ст.. 257 Цивільного кодексу України строку позовної давності у три роки, перебіг якої закінчився 01.06.2014р.

Таким чином, з урахуванням заяви відповідача про сплив позовної давності, викладеної в уточнених запереченнях на позовну заяву від 15.07.2017р. № 40, вимоги позивача про стягнення з ФГ «Конкурент» № 5 річних та інфляційних втрат за період з 01.04.2014р. по 01.06.2014р. задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені із пропуском строку позовної давності.

Згідно розрахунку господарського суду 3% річних за період з 01.06.2014р. по 30.04.2017р.. складають 4 307 грн. 01 коп.. Інфляційні за період з червня 2014р. по квітень 2017р. становлять 36 596 грн. 24 коп., тобто більше ніж заявлено до стягнення позивачем.

Крім того, у запереченні відповідач зазначає, що старшим державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу ДВС Василенко І.В. 14.11.2016 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52900954. За цим виконавчим провадженням з рахунку ФГ «Конкурент» в 2016 році було списано на користь ФОП ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп.

Як вказано вище, позивач подав до суду довідку Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління Юстиції № 47/25402 від 01.06.2017р. (а.с. 17), відповідно до якої наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1230/13-г від 25.02.2013р. про стягнення з ФГ «Конкурент» на користь ФОП ОСОБА_1 боргу у розмірі 50 970 грн. 50 коп. знаходиться на виконанні у Павлоградському відділі ДВС, стягнення по даному наказу не проводились.

Господарський суд зазначає, що жодних належних доказів, які б свідчили про списання з рахунку ФГ «Конкурент» на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на виконання наказу № 904/1230/13-г від 12.03.2013р. відповідачем до суду не подано.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що вказані твердження відповідача є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої майново-господарські зобов'язання перед позивачем із своєчасної оплати наданих послуг, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 307 грн. 01 коп. 3% річних за період з 01.06.2014р. по 30.04.2017р. та 36 593 грн. 00 коп. інфляційних втрат за період з червня 2014р. по квітень 2017р. - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Конкурент» (51474, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Оженківка, вул. Центральна, 30, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 4 307 грн. 01 коп. (чотири тисячі триста сім грн.. 01 коп.) 3% річних, 36 593 грн. 00 коп. (тридцять шість тисяч п'ятсот дев'яносто три грн.. 00 коп.) інфляційних втрат, 1 595 грн. 20 коп. (одну тисячу п'ятсот дев'яносто п'ять грн.. 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено 07.08.2017