УХВАЛА

10.08.2017Справа № 910/5305/15-г

За скаргою публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту

державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/5305/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дікманн Сідс Україна"

до публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

про стягнення 19 280 841, 92 грн

Суддя Привалов А.І.

Представники сторін:

від скаржника: Кузьмич-Братка Р.А., довіреність №82 від 15.05.2017р.;

від стягувача: Хижний В.В., довіреність № 1/17 від 03.01.2017р.

від ВДВС: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дікманн Сідс Україна" (надалі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" (надалі - Компанії) 18 719 264 грн. боргу, який утворився, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу насіння від 05.07.2013р. №109/2013, та 561 577,92 грн. - 3% річних, а всього: 19 280 841,92 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р., позов задоволено частково. Стягнуто з Компанії з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Товариства 18 719 264 грн. основного боргу та 70 951,46 грн. судового збору. Повернуто Товариству 312 536,82 грн. судовий збір.

13.05.2015р. на виконання вказаного рішення суду видано накази.

Товариство 18.05.2016р. подало суду скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВДВС), в якій позивач просив суд:

- поновити пропущений строк оскарження постанови ВДВС від 01.02.2016р. як пропущений з поважних причин;

- визнати дії ВДВС з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. зі справи №910/5305/15-г неправомірними;

- скасувати постанову ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 01.02.2016р. з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. зі справи №910/5305/15-г;

- зобов`язати ВДВС виконати наказ Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. зі справи №910/5305/15-г;

- витребувати у ВДВС матеріали виконавчого провадження ВП №49881496 для огляду їх в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. відмовлено Товариству у задоволенні скарги на дії державного виконавця ВДВС.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р., залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016р., вказану ухвалу суду скасовано; резолютивну частину ухвали викладено в наступній редакції:

- задовольнити частково скаргу Товариства на дії державного виконавця ВДВС у справі №910/5305/15-г;

- визнати дії ВДВС з виконання судового наказу №910/5305/15-г, виданого господарським судом міста Києва 13.05.2015р. неправомірними;

- скасувати постанову ВДВС від 01.02.2016р. ВП №49881496 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу №910/5305/15-г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017р. виправлено в постанові від 18.11.2016р. допущену технічну описку, а саме: у пункті 3 резолютивної частини виключено перше речення такого змісту "Резолютивну частину ухвали викласти в наступній редакції ".

Компанія 16.02.2017р. подала суду скаргу на дії ВДВС, у якій просить суд:

- визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Пироговської-Харітонової Я.О. щодо винесення постанови від 01.02.2017р. про відновлення виконавчого провадження №49881496, постанови від 08.02.2017р. про арешт коштів боржника та постанови від 08.02.2017 про стягнення виконавчого збору неправомірними;

- визнати постанову від 01.02.2017р. про відновлення виконавчого провадження №49881496 незаконною та скасувати її;

- визнати постанову від 08.02.2017р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 49881496 незаконною та скасувати її;

- визнати постанову від 08.02.2017р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №49881496 незаконною та скасувати її.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017р. скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 910/5305/15-г повернуто публічному акціонерному товариству "Компанія "Райз" без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2017р. у справі № 910/5305/15-г скасовано та матеріали справи № 910/5305/15-г передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 18.05.2017р. № 05-23/1623 призначено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи, у зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Марченко О.В., в провадженні якої знаходилась справа.

За результатами повторного автоматичного розподілу матеріалів справи, скаргу публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання судового рішення у справі № 910/5305/15-г передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2017р. скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 13.07.2017р.

13.07.2017р. через відділ діловодства суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги.

У судовому засіданні представник стягувача не заперечував стосовно відкладення розгляду скарги, оскільки не отримував скаргу з додатками.

Представник ВДВС надав суду клопотання про приєднання доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017р. розгляд справи відкладено на 10.08.2017р.

У судовому засіданні 10.08.2017р представник стягувача проти задоволення скарги заперечував.

Представник боржника підтримав подану скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник ВДВС в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представника ВДВС за наявними у справі доказами.

Розглянувши скаргу та наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дікманн Сідс Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" 18 719 264 грн. боргу, який утворився, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу насіння від 05.07.2013р. №109/2013, та 561 577,92 грн. - 3% річних, а всього: 19 280 841,92 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р., позов задоволено частково. Стягнуто з Компанії з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Товариства 18 719 264 грн. основного боргу та 70 951,46 грн. судового збору. Повернуто Товариству 312 536,82 грн. судового збору.

13.05.2015р. на виконання вказаного рішення суду видано накази.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

У силу ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ст. 19 названого Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" (далі - постанова № 14) визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Відповідно до п. 2 постанови № 14 стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Обґрунтовуючи подану скаргу, позивач зазначає:

- 01.02.2017р. старшим державним виконавцем ВДВС Пироговською-Харітоновою Я.О. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №49881496;

- державний виконавець посилається на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р., зі змісту резолютивної частини якої вбачається, що суд апеляційної інстанції спочатку скасував ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р., а наступним пунктом вніс зміни до вже скасованої ухвали; тож, станом на 01.02.2017р. (дата прийняття оскаржуваної постанови), є відсутнім рішення суду, яке скасовує постанову про закінчення виконавчого провадження; державний виконавець мав би звернути особливу увагу на даний факт;

- 08.02.2017р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 20 669 237 грн.;

- державним виконавцем не враховано встановлену у постанові Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. обставину, а саме: надані боржником платіжні доручення свідчать про виконання останнім зобов'язань за договором купівлі-продажу насіння від 05.07.2013р. №109/2013 на суму 6 950 000 грн.; відповідні платіжні доручення у державного виконавця є та містяться в матеріалах справи; отже, сума до стягнення як мінімум зменшена на 6 950 000 грн.; таким чином, постанову про арешт прийнято через 7 (сім) днів з дати прийняття постанови про відновлення виконавчого провадження, а не під час відкриття виконавчого провадження, що є порушенням статті 56 Закону України "Про виконавче провадження"; арешт накладено на кошти боржника, що в сумі значно перевищує залишок несплаченої заборгованості (суму, яка підлягає стягненню);

- 08.02.2017р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Компанії; разом з тим, відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом; сума грошових коштів фактично не стягнута; розмір такої суми є значно меншим; вбачається невідповідність постанови від 08.02.2017р. про стягнення виконавчого збору статті 27 Закону.

Як встановлено судом, 21.01.2016р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кушнір Л.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №49881496 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/5305/15-г від 13.05.2015р. та надано боржнику можливість у семиденний строк з дня отримання вказаної постанови для самостійного виконання наказу від 13.05.2015р.

Згодом, до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява боржника від 27.01.2016р. щодо закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. у справі №910/5305/15-г. У вказаній заяві відповідач повідомив, що добровільно та повністю виконав рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2015р. у справі №910/5305/15-г, а тому виконавче провадження підлягає закінченню.

Враховуючи вказану вище заяву, постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.02.2016р. закінчено виконавче провадження №49881496.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Стягувач 18.05.2016р. подав суду скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , в якій просив суд:

- поновити пропущений строк оскарження постанови ВДВС від 01.02.2016р. як пропущений з поважних причин;

- визнати дії ВДВС з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. зі справи №910/5305/15-г неправомірними;

- скасувати постанову ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 01.02.2016р. з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. зі справи №910/5305/15-г;

- зобов`язати ВДВС виконати наказ Господарського суду міста Києва від 13.05.2015р. зі справи №910/5305/15-г;

- витребувати у ВДВС матеріали виконавчого провадження ВП №49881496 для огляду їх в судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. відмовлено Товариству у задоволенні скарги на дії державного виконавця ВДВС.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р., залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016р., вказану ухвалу суду скасовано; резолютивну частину ухвали викладено в наступній редакції:

- задовольнити частково скаргу Товариства на дії державного виконавця ВДВС у справі №910/5305/15-г;

- визнати дії ВДВС з виконання судового наказу №910/5305/15-г, виданого господарським судом міста Києва 13.05.2015р. неправомірними;

- скасувати постанову ВДВС від 01.02.2016р. ВП №49881496 про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу №910/5305/15-г.

У зв'язку з викладеним, 01.02.2017р. державним виконавцем на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову ВП №49881496 про відновлення виконавчого провадження, яку було направлено сторонам виконавчого провадження, та зі скаргою на яку і звернувся до суду боржник.

Щодо твердження скаржника про те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. не є належною підставою для відновлення виконавчого провадження, зі змісту резолютивної частини якої вбачається, що суд апеляційної інстанції спочатку скасував ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р., а наступним пунктом вніс зміни до вже скасованої ухвали, а тому станом на 01.02.2017р. (дата прийняття оскаржуваної постанови), є відсутнім рішення суду, яке скасовує постанову про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення. Про роз'яснення рішення, ухвали, а також про виправлення описок чи арифметичних помилок виноситься ухвала.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017р. виправлено в постанові від 18.11.2016р. допущену технічну описку, а саме: у пункті 3 резолютивної частини виключено перше речення такого змісту "Резолютивну частину ухвали викласти в наступній редакції".

Таким чином, постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. ухвалу господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. у справі №910/5305/15-г скасовано повністю без внесення будь-яких змін до її змісту, а тому вказані твердження боржника не приймаються судом до уваги.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що винесення державним виконавцем постанови від 01.02.2017р. про відновлення виконавчого провадження №49881496 з виконання наказу у даній справі відповідає вимогам чинного законодавства, а держаний виконавець при її винесенні виконував обов'язок, покладений на нього ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник стверджує, що державним виконавцем арешт накладено на кошти боржника в сумі, що значно перевищує залишок несплаченої заборгованості (суму, яка підлягає стягненню). А також зазначає, що постанову про арешт прийнято через 7 (сім) днів з дати прийняття постанови про відновлення виконавчого провадження, а не під час відкриття виконавчого провадження, що є порушенням статті 56 Закону України "Про виконавче провадження";

Скаржник також вважає, що постанова від 08.02.2017р. про стягнення виконавчого збору винесена з порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір обраховано виконавцем з суми стягнення за наказом, а не з фактично стягнутої виконавцем суми.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Таким чином, з урахуванням положень частини 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, що в свою чергу вказує на відмінність виконавчих дій щодо арешту майна та щодо опису та арешту майна (коштів), оскільки опис майна боржника може бути проведений після отримання інформації про місцезнаходження майна, у зв'язку з чим з метою отримання інформації про місцезнаходження майна накладається арешт на все майно (кошти), що і було вчинено старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.О. в межах виконавчого провадження №49881496 шляхом винесення наступних постанов.

Так, постановою про арешт коштів боржника старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. від 08.02.2017р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору - 20 669 237,00 грн.

Постановою про арешт майна боржника старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. від 08.02.2017р. накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору - 20 669 237,00 грн.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, що на рахунках боржника було арештовано саме кошти в розмірі 20 669 237,00 грн. Фактично зазначення в постанові про арешт коштів боржника більшої суми, ніж та, що підлягає стягненню, не тягне за собою наслідком саме арешт коштів у такій сумі.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. від 08.02.2017р. ВП № 49881496 на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" стягнуто з боржника 1 879 021,51 грн. виконавчого збору.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. від 09.08.2017р. ВП № 49881496 внесено зміни в постанову від 08.02.2017р. ВП № 49881496 про стягнення виконавчого збору, а саме: змінено з "Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 1 879 021,54 грн." на "Стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 1 184 021, 54 грн.", у зв'язку із надходженням листа від 18.07.2017р. представника стягувача Хижного В.В. (вх. від 01.08.2017 № 22832-0-33-17), в якому зазначено що наказ Господарського суду м. Києва від 13.02.2015 у справі № 910/5305/15-г частково виконаний на суму 6 950 000,00 грн. до 01.02.2016р.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, у відповідності до ч. 6 вказаної норми, у разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником до відкриття виконавчого провадження.

Тобто, в даному випадку слід розмежовувати порядок визначення розміру виконавчого збору на момент відкриття виконавчого провадження від порядку визначення розміру виконавчого збору, що підлягає фактичному стягненню. Оскільки на момент поновлення виконавчого провадження борг є несплаченим повністю, у даній постанові виконавчий збір зазначається у фіксованій сумі у розмірі 10 відсотків від суми стягнення. Фактичний же розмір стягнення виконавчого збору залежить від фактичного розміру стягнутої суми, а не від розміру, зазначеного в оскаржуваній постанові.

Таким чином, з урахуванням наведених вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, враховуючи те, що рішення суду є обов'язковими на всій території України і мають виконуватись в повному обсязі, а також враховуючи, що загальна сума стягнення за виконавчим документом у даній справі становить 18 790 215,46 грн., враховуючи, що у відповідності до ст. 27 виконавчий збір має становити 10%, суд дійшов висновку, що виконавцем обґрунтовано зазначено про стягнення з боржника 1 184 021, 54 грн. виконавчого збору, з урахуванням часткової оплати здійсненої боржником на суму 6 950 000,00 грн. до 01.02.2016р.

Отже, на час розгляду даної скарги, судом не встановлено порушення державним виконавцем при винесені постанови про відновлення виконавчого провадження від 01.02.2017р., постанови про арешт коштів боржника від 08.02.2017р. та постанови про стягнення виконавчого збору від 08.02.2017р. норм Закону України "Про виконавче провадження", які б слугували підставою для визнання вказаних постанов недійсними, а дій державного виконавця неправомірними.

Згідно з п. 9.13. постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повністю.

СуддяПривалов А.І.