ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.08.2017 Справа № 904/7333/17
За позовом Комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

до Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

про стягнення 58 071 грн. 90 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов.№ б/н від 07.08.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов .№ 1 від 10.01.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заборгованості в розмірі 58 071 грн. 90 коп., з яких: 50 207 грн. 06 коп. - сума основного боргу, 1 371 грн. 23 коп. - 3% річних, 6 493 грн. 61 коп. інфляційні втрати, відповідно до умов договору про надання поворотної фінансової допомоги від 10.02.2016р. № 41/У.

Позовні вимоги мотивовані неналежнім виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасного повернення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду від 17.07.2017р. порушено провадження у справі та призначений її розгляд у судовому засіданні 10.08.2017р.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, у відзиві на позов від 07.08.2017р. № 1099 підтвердив наявність основного боргу в розмірі 50 207 грн. 06 коп., проте, не погодився з розрахунком 3% річних та інфляційних, зазначивши, що він виконаний невірно. Надав власний розрахунок, відповідно до якого сума інфляційних складає 3 137 грн. 94 коп., 3% річних 713 грн. 90 коп.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представниками сторін заявлено не було.

Оригінали документів, оглянуті у судовому засіданні, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2016р. між Комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (позичальник) та Комунальним підприємством "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (позикодавець) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 41/У (надалі Договір-1), відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу в сумі 85 000грн. 00 коп., а позичальник зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. (п. 1.1. Договору).

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діють до повного виконання сторонами їх зобовязань за договором. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін. (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору поворотна фінансова допомога надається позичальником на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується

Поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позичальника (п. 2.2 Договору).

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31.12.2016р.

На виконання умов Договору позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у загальній сумі 85 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 665 від 12.02.2016р. на суму 50 000 грн. 00 коп. та № 722 від 17.03.2016р. на суму 35 000 грн. 00 коп.

В порушення умов Договору відповідач у визначений Договором строк грошові кошти в сумі 85 000 грн. 00 коп. позивачу не повернув, повернувши частину суми фінансової допомоги у розмірі 34 792 грн. 94 коп. 28.03.2017р., що підтверджується платіжним дорученням № 415 від 28.03.2017р., у звязку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 50 207 грн. 06 коп.

За порушення строків повернення фінансової допомоги позивач, із посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних за період з 31.12.2016р. по 03.07.2017р. у загальному розмірі 1 371 грн. 23 коп. та інфляційні втрати за вказаний період у загальній сумі 6 493 грн. 61 коп.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором, платіжними дорученнями, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі спірних Договорів, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих майново-господарських відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 Цивільного кодексу визначений обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно до приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, цивільні (господарські) зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням умов п. 3.1 Договору строк повернення поворотної фінансової допомоги є таким, що настав 30.12.2016р.

При цьому судом враховані роз'яснення Вищого господарського суду України, викладені у п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013р. № 14, а саме: якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписам ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено, що розрахунок виконано невірно. У звязку із чим згідно перерахунку, виконаного господарським судом в межах визначеного позивачем періоду, до стягнення з відповідача підлягають 3% річних в сумі 1 012 грн. 20 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи, у звязку із чим, згідно перерахунку, виконаного господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 4 664 грн. 35 коп. за загальний період з січня по червень 2017р. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас, господарський суд не приймає до уваги наданий відповідачем контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідачем вказані нарахування виконані на суму боргу з урахуванням здійсненої оплати та не враховано, що у період з 31.12.2016р. по 27.03.2017р. він допустив прострочення основного зобовязання в розмірі загальної суми наданої фінансової допомоги (85 000 грн. 00 коп.).

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені договором майново-господарські зобовязання перед позивачем з повернення отриманої фінансової допомоги, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 50 207 грн. 06 коп., 1 012 грн. 20 коп. 3% річних та 4 664 грн. 35 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позову слід відмовити.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Молодіжна, б. 53, ) на користь Комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Центральна, б. 8, ) 50 207 грн. 06 коп. (пятдесят тисяч двісті сім грн. 06 коп.) основного боргу, 1 012 грн. 20 коп. (одну тисячу дванадцять грн.. 20 коп.) 3% річних, 4 664 грн. 35 коп. (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири грн. 35 коп.) інфляційних втрат, 1 539 грн. 71 коп. (одну тисячу пятсот тридцять девять грн. 71 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 15.08.2017