ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року Справа № 924/1142/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддів:Бакуліна С.В., Ходаківської І.П.
розглянувши касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017
у справі № 924/1142/16 Господарського суду Хмельницької області
за позовомЗаступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Хмельницької міської ради
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне підприємство "Укрсервіс-Поділля"
простягнення коштів
в судовому засіданні взяли участь представники :
- позивачане з'явився
- відповідачаОСОБА_4
- третьої особине з'явився
- Генеральної прокуратури України Збарах С.М.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Хмельницької міської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 204 609,75 грн. збитків.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач в порушення вимог земельного законодавства користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, на якій розташовані належні йому об'єкти нерухомого майна та не сплачує коштів за її використання, чим завдає позивачу збитків у вигляді неодержаних доходів.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.02.2017 у справі № 924/1142/16 (суддя Заярнюк І.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Приватне підприємство "Укрсервіс-Поділля".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 (Розізнана І.В., судді: Бучинська Г.Б., Петухов М.Г.) у даній справі вказане рішення суду скасовано. Прийнято нове рішення про задоволення позову повністю.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду апеляційної інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції про відмову у позові - залишити в силі.

Хмельницька міська рада, Приватне підприємство "Укрсервіс-Поділля" не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином та не скористались правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, не надіслали свої відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 07.08.2017 № 08.03-04/3159 у зв'язку з відпусткою судді Данилової М.В., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 924/1142/16, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Корсак В.А. (доповідач), судді - Бакуліна С.В., Ходаківська І.П.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є власником нежитлових приміщень загальною площею 497, 2 м2 за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору про поділ майна, що є в спільній частковій власності від 17.02.2009, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.04.2009 (а.с.34-35).

Рішенням Хмельницької міської ради № 25 від 25.11.2009 Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2314 м2 за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 5 цього рішення визначено строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення - один рік. У разі якщо протягом встановленого строку проект відведення земельної ділянки не подано на затвердження до міської ради, дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення вважаються анульованими (а.с.15).

26.01.2010 Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Хмельницької міської ради із листом, в якому просив надати йому в оренду земельну ділянку площею 2314 м2 для обслуговування нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (а.с.31).

Листом від 04.02.2010 Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради повідомило ФОП ОСОБА_4, що для винесення на розгляд виконавчого комітету та сесії міської ради питання стосовно надання в оренду земельної ділянки площею 2314 м2 по АДРЕСА_1 необхідно подати в управління земельних ресурсів та земельної реформи відповідну документацію із землеустрою, розроблену ліцензованою землевпорядною організацією.

20.05.2016 Управлінням земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради складено акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1, яким встановлено, що документи щодо надання вказаної земельної ділянки в оренду в управління не надходили, земельна ділянка огороджена бетонним парканом, площа ділянки 2314 м2 (а.с.18).

Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради 26.05.2016 повідомив відповідача листом № 1435/02-01-14 про те, що 02.06.2016 о 10:00 відбудеться засідання комісії для визначення збитків власникам землі та землекористувачам за використання земельної ділянки без оформлених документів площею 2314 м2 по АДРЕСА_1 (а.с.17).

02.06.2016 комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам, яка діє на підставі рішення Хмельницької міської ради від 26.07.2012 № 657, складено акт визначення розміру збитків, згідно якого нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 2314 м2 за адресою: АДРЕСА_1, яка використовується ФОП ОСОБА_4 без правовстановлюючих документів становить на 2013-2014рр. - 824 грн., на 2015р. - 1029 грн., на 2016 - 1473 грн. за 1 м2. Період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.06.2013 по 01.06.2016 Комісією визначено розмір збитків територіальній громаді в сумі 204 609, 75 грн. (а.с.22).

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 562 від 11.08.2016 затверджено акт визначення розміру збитків внаслідок використання земельної ділянки площею 2314 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

17.08.2016 Департаментом архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради направлено ФОП ОСОБА_4 повідомлення № 2051/02-01-14 з проханням у 10-денний термін з дня надходження цього повідомлення розглянути акт комісії щодо визначення розміру збитків за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів від 02.06.2016, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 562 від 11.08.2016 та про результати розгляду повідомити Управління у письмовій формі. У разі визнання вимог щодо розміру збитків їх відшкодування може бути здійснене шляхом внесення коштів на відповідний рахунок, а у разі відмови добровільно відшкодувати завдані збитки матеріали будуть направлені до органів прокуратури для проведення перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності (а.с.23).

Вимогу про відшкодування збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, на якій розташоване нерухоме майно, власником якого є відповідач, останній залишив без задоволення (а.с.24).

Предметом спору у даній справі є вимога прокурора стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 204 609, 75 грн. у вигляді упущеної вигоди. Вимога обґрунтована неотриманням у період з 01.06.2013 по 01.06.2016 орендної плати, внаслідок використання відповідачем з 2009 року землі під придбаними об'єктами без оформлення правовстановлюючих документів, отже без достатніх правових підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції послався на недоведеність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, що підтверджуються вжиттям останнім заходів з оформлення права користування земельною ділянкою.

Постанова апеляційного господарського суду, якою скасовано вказане рішення суду, мотивована тим, що відповідач, всупереч своєму обов`язку, протягом тривалого часу використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, що позбавило міську раду, як власника землі, права отримувати дохід у розмірі орендної плати. Відповідач хоч і вчинив окремі дії щодо узаконення користування земельною ділянкою, однак не вжив усіх залежних від нього заходів для оформлення права землекористування, а також не надав апеляційному суду доказів ухилення або відмови міської ради від укладення договору оренди землі.

Висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову є обґрунтованими з наступних підстав.

Упущеною вигодою за змістом статті 22 ЦК України та частини 2 статті 224, статті 225 ГК України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас, відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 01.07.2015 по справі № 916/3311/14, яка прийнята за результатом розгляду аналогічного спору.

На підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач починаючи з 2009 року, зокрема, у період з 01.06.2013 по 01.06.2016 використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів прокурора про бездіяльність починаючи з 2009 року і протягом спірного періоду у вчиненні передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовані нежитлові будівлі і споруди, що належать відповідачу на праві приватної власності, оскільки лише звернення до позивача з проханням надати земельну ділянку площею 2314 м2 за адресою: АДРЕСА_1 в оренду та наявність дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки (строк дії якого закінчився у 2010 році), таких заходів не підтверджує.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок розміру збитків позивачем здійснено з урахуванням вимог Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 та є вірним.

Оскільки відповідачем не надано контррозрахунку розрахованому позивачем розміру завданої шкоди в сумі 204 609, 75 грн. та враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення є необґрунтованим, оскільки останній користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що позбавило позивача права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який вона могла б отримувати в разі своєчасного укладення договору оренди, якби її право не було порушено.

Аналогічний висновок відображений у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 916/3311/14, від 07.10.2015 у справі № 916/3371/14, від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, які прийняті за результатами розгляду аналогічних спорів.

Статтею 11128 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом апеляційної інстанції правомірно визнано необґрунтованим посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка належить Приватному підприємству "Укрсервіс-Поділля", яке залучено до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м. Хмельницькому ні за ким не зареєстрована. Доказів у спростування цього висновку матеріали справи не містять.

В касаційній скарзі відповідач взагалі не посилається на те, що земельна ділянка площею 2314 м2 за адресою: АДРЕСА_1, яку він просив надати в оренду для обслуговування його нежитлових приміщень знаходиться у користуванні чи у власності інших осіб.

Крім того, колегія суддів зазначає, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини при з'ясуванні питання щодо порушення положень ст. 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід з'ясовувати наступні питання.

1. Чи є в справі власність або володіння майном у розумінні ст. 1 Протоколу Конвенції ? 2. Чи мало місце втручання у право мирного володіння майном ? 3. Чи втручання "передбачене законом" і чи відповідає такий закон критерію "якості" ? 4. Чи здійснене втручання в "інтересах суспільства" ? 5. Чи дотримано "справедливий баланс" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном ?

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 320 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

В розумінні автономних термінів, які застосовуються судом в контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції, судом розглядаються справи щодо порушення права власності.

Таким чином, розгляд справи про стягнення збитків за користування земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів є спором про власність та підпадає під поняття "втручанням у володіння майном".

Рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову відповідає положенню ст. 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи невиконання відповідачем вимог чинного законодавства щодо вчинення передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовані нежитлові приміщення, що йому належать на праві власності. В той же час, чинним законодавством передбачено право власника земельної ділянки (позивача) одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг б отримувати у разі своєчасного укладення договору оренди, якби його право не було порушено.

При розгляді вказаних питань, колегія дійшла висновку про те, що в даному випадку, втручання є обґрунтованим "передбачене законом" і такий закон відповідає критерію "якості". Втручання здійснено "в інтересах суспільства", оскільки інтереси суспільства, а саме територіальної громади м. Хмельницький полягають у забезпеченні ефективного використання комунального майна та отримання справедливої плати за його використання. З точки зору принципу "справедливого балансу між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном" та принципу "правової визначеності", встановлених Конвенцією відсутні підстави вважати, що вона була порушена.

При розгляді справи сторонам забезпечено незалежний та неупереджений розгляд цього спору.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до вимог статті 43 ГПК України, судом апеляційної інстанції дана належна правова оцінка сукупності поданих до матеріалів справи доказів з правильним застосуванням до спірних правових відносин норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, відсутні.

Колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд правомірно скасував рішення місцевого господарського суду, як таке, що прийняте при неповно з'ясованих обставинах справи, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Колегія вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих ним доказів, які на думку касатора, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судом апеляційної інстанції, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 у справі № 924/1142/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і С. В. Бакуліна

І. П. Ходаківська