ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Справа № 910/13081/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Карабаня В.Я., Нєсвєтової Н.М.
за участі представників: позивача: відповідача: Карманова О.М. Смосюк С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 29 вересня 2016 року Київського апеляційного господарського суду від 11 травня 2017 року
у справі№ 910/13081/16
за позовомдержавного підприємства "Сервісно-видавничий центр"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи"
про стягнення заборгованості та штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. державне підприємство "Сервісно-видавничий центр" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача 542 124,79 грн основного боргу, 282 539,87 грн пені, 144 563,94 грн інфляційних втрат, 20 963,96 грн 3 % річних за договором № 074-01/2012 від 17.12.2012; 250 402,75 грн основного боргу, 137 929,16 грн пені, 63 811,78 грн інфляційних втрат, 9 405,51 грн 3 % річних за договором № 074-02/2012 від 17.12.2012; 55 362,44 грн основного боргу, 28 958,63 грн пені, 14 974,61 грн інфляційних втрат, 2 077,02 грн 3% річних за договором № 074-03/2012 від 17.12.2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 (суддя - Демидов В.О.), залишений без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (головуючий - Андрієнко В.В., судді - Буравльов С.І., Власов Ю.Л.), позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Українські інвестиційні системи" на користь державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" 542 124,79 грн основного боргу, 109 602, 44 грн пені, 19 788,82 грн 3 % річних, 126 958,75 грн інфляційних втрат за договором № 074-01/2012; 250 402, 75 грн основного боргу, 61 231, 73 грн пені, 8 776,81 грн 3 % річних, 55 471,70 грн інфляційні втрати за договором № 074-02/2012; 55 362,44 грн основного боргу, 11 673,64 грн пені, 1 941,66 грн 3% річних, 13 148, 46 грн інфляційні втрати за договором № 074-03/2012 та судовий збір.

В іншій частині позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи при вирішенні спору, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 17.12.2012 між ДП "Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України" (виконавець) та ТОВ "Українські інвестиційні системи" (замовник) було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг № 074-01/2012 (далі-договір 1), за умовами якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування торгового центру за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а (далі - Торговий центр), а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 2 965,60 кв.м.

Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток № 1 до договору-1) вартість послуг на місяць за договором становить 30 000,00 грн.

17.12.2012 між сторонами було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг № 074-02/2012 (далі - договір-2), відповідно до п. п. 1.1. якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру "Будинок одягу" за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 1020 кв.м.

Відповідно до п. 1.2. договору вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток № 1 до договору-2) вартість послуг на місяць за договором становить 16 592,48 грн.

17.12.2012 між сторонами було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг № 074-03/2012 (далі - договір-3), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру "Будинок одягу" за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 236,4 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток № 1 до договору-3) вартість послуг на місяць за договором становить 3 583,33 грн.

Виконавець зобов'язується надавати замовнику не пізніше останнього дня кожного місяця рахунки на оплату витрат з експлуатаційного обслуговування площ за поточний місяць; надавати замовнику з 20 числа поточного місяця по 20 число місяця, наступного за звітним рахунки за надані комунальні послуги за поточний місяць; надавати замовнику з 1 по 5 число кожного місяця, наступного за звітним, акти виконаних робіт (п. п. 2.1.2, 2.1.5, 2.1.6 договорів 1, 2, 3).

Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 договорів 1, 2, 3 замовник зобов'язується сплачувати суму витрат на експлуатаційне обслуговування площ в повному обсязі, відповідно до встановлених виконавцем рахунків не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним; сплачувати суми за надання комунальних послуг протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником, виставлених виконавцем рахунків.

У п. 5.1 договорів 1, 2, 3 сторони погодили, що вони набирають чинності з моменту підписання та діють до 16.12.2013 включно, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання сторонами. Умови цих договорів відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України у зв'язку з реорганізацією Державного підприємства "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів України у м. Києві", на підставі правонаступництва Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України" згідно з наказом ДПС України № 541 від 22.09.2012 вступає в дію у частині розрахунків з 01.10.2012.

Пунктом 5.3 договорів визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цих договорів до закінчення строку їх чинності за один місяць, вони вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цими договорами.

Задовольняючи частково позов місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем, зокрема, у квітні-липні 2015 року були надані відповідачу послуги за договорами, що підтверджується підписаними між сторонами актами виконаних робіт (надання послуг) і відповідач користувався такими послугами, однак останній свої зобов'язання щодо оплати за договорами належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за договорами. Також суди прийшли до висновку про необґрунтованість і безпідставність посилання відповідача на те, що договори були розірваними з 24.07.2015, оскільки сторони не досягли згоди щодо їх розірвання і відповідачем не було дотримано процедури розірвання договорів.

Проте, повністю погодитись з такими висновками судів неможливо, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За умовами п. 4.3. договорів за порушення термінів сплати витрат з експлуатаційного обслуговування площ, вартості комунальних послуг та телекомунікаційних послуг замовник сплачує за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від не перерахованої у строк суми.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків.

У п. 5.4 договорів №№ 1, 2, 3 сторони погодили, що про намір дострокового припинення договорів сторони зобов'язані повідомити одна одну не менше, ніж за один місяць до передбачуваної дати припинення цих договорів.

Господарські суди вказуючи на те, що дія договорів не була припинена з 24.07.2015, адже позивач листами від 02.07.2015 заперечував щодо розірвання вказаних договорів, чим дотримався вимог ст. 188 ГК України, не врахували вимог ст. 907 ЦК України, п. 5.4. договорів, а також того, що 17.06.2015 відповідач надіслав позивачу листи про припинення (розірвання) договорів на підставі п. 5.4. договорів і що пропозиція про розірвання договору (ст. 188 ГК України) і повідомлення (п. 5.4 договору) не є тотожними поняттями, оскільки останнє може прийматися в односторонньому порядку і не потребує будь-якого узгодження з іншою стороною та як самостійний юридичний факт може зумовлювати припинення таких договорів. Належним чином не встановили чи є листи відповідача від 17.06.2015 доказами, що свідчать про реалізацію відповідачем свого закріпленого в п. 5.4. договорів права на дострокове припинення договорів шляхом односторонньої відмови і чи є в такому випадку обов'язковою згода позивача, як це визначено в ст. 188 ГК України, і її правові наслідки.

Крім того, стягуючи з відповідача заборгованість за договорами, суди належним чином не дослідили п. п. 2.1.2, 2.1.5, 2.1.6. договорів, не встановили за якими актами і які послуги надавались відповідачу і в якому місяці та були останнім прийнятті і оплачені, адже матеріали справи містять копії платіжних доручень про оплату відповідачем послуг (а.с. 11-115, т. 2), а які не були оплачені відповідачем і за які в нього виникла відповідна заборгованість і є підстави для стягнення пені, а також застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Загальними вимогами процесуального права, наведеними у статтях 32 - 34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Враховуючи викладене, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, більш ретельно з'ясувати права і обов'язки сторін за спірними договорами, виходячи з умов цих договорів, належним чином дослідити п. 5.4. договорів; дотримання відповідачем порядку дострокового припинення їх згідно з п. 5.4.; наявні в матеріалах справи докази, зокрема, акти виконаних робіт (надання послуг), платіжні доручення, рахунки на оплату, а отже наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, період, за який вона підлягає стягненню, а також період нарахування пені та застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, їх обсяг (навівши в рішенні їх розрахунок), враховуючи наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, і в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до вимог закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українські інвестиційні системи" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11 травня 2017 року у справі за № 910/13081/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя В. Карабань
Суддя Н. Нєсвєтова