ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2017 року Справа № 912/1260/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів Кузнецової І.Л., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 2584 від 19.05.2017р.;

від відповідача-1: Турчанов О.В., представник, довіреність №01 від 12.01.2016р.; Зайцева Л.А., представник, довіреність №23 від 16.05.2016р.;

від відповідача-2: Бардиш Є.М., представник, довіреність №89-МР/з від 03.05.2017р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Кропивницький на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.06.2017р. у справі №912/1260/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,

м. Кропивницький

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Гідросила",

м. Кропивницький

відповідача-2 Кіровоградської міської ради, м. Кропивницький

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 22.06.2017р. у справі №912/1260/17 (суддя Макаренко Т.В.) у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Гідросила" та Кіровоградської міської ради про визнання недійсним договору від 18.04.2008р. купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 площею 280914.4 кв.м, що укладений між Територіальною громадою міста Кіровограда в особі міської ради (продавець) та Відкритим акціонерним товариством "Гідросила" (покупець), відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване відсутністю законодавчо встановлених підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову посилаючись на наступне:

- договір не відповідає вимогам чинного законодавства п. 3 ст. 76 та ч. 2 ст. 132 Земельного кодексу України, оскільки в ньому не були визначені обмеження використання земельної ділянки у межах охоронних зон кабельних ліній електропередачі, що належать позивачу;

- укладанням спірного договору без встановлення обмежень використання земельної ділянки відповідачем порушується право позивача як власника кабельних ліній електропередачі на доступ до цих ліній, їх належного утримання та експлуатації, що є порушенням закону та підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 20.07.2017р. апеляційну скаргу було прийнято до розгляду колегією суддів у складі: Широбокової Л.П. (головуючий, доповідач), Кузнецової І.Л., Іванова О.Г. Розгляд справи призначений на 14.08.2017р.

В судовому засіданні 14.08.2017р. представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач-1 проти доводів апелянта заперечив, посилаючись на наступне:

- сторони договору узгодили всі його істотні умови, в тому числі у п.1.1.2 договору зазначені відомості щодо обмежень у використанні земельної ділянки;

- на час укладання договору 18.04.2008р. інших зареєстрованих чи іншим чином встановлених обмежень щодо цієї земельної ділянки не існувало;

- вказує, що спірна земельна ділянка не належить до земель енергетики та відносно кабельних ліній позивача не передбачено встановлення охоронних зон, оспорюваний договір не порушує права та інтереси позивача, оскільки був укладений раніше, ніж останній став власником 41/50 частини будівель по пр. Інженерів,15.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідач-2 письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, його повноважний представник проти апеляційної скарги заперечив, посилаючись на те, що при укладанні оспорюваного договору були дотримані всі вимоги законодавства, чинного на час укладання договору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обґоворивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством "Гідросила", правонаступником якого в силу пункту 1.2 Статуту, реєстрація якого проведена 27.04.2011р., є Публічне акціонерне товариство "Гідросила" - покупець (надалі відповідач-1) та Територіальною громадою міста Кіровограда в особі міської ради - продавець (надалі відповідач-2) 18.04.2008р. було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки.

За умовами вказаного договору відповідач-1 набув у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 280914,4 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1, для розміщення допоміжної промислової ділянки.

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу та після сплати за земельну ділянку, ПАТ "Гідросила" отримало Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 16.03.2009р., відповідно до якого Відкрите (Публічне) акціонерне товариство "Гідросила" є власником земельної ділянки площею 280914,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки - для розміщення допоміжної промислової ділянки. Вказаний Державний акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.

Вказані факти встановлені також рішенням господарського суду Кіровоградської області від 08.04.2015р. у справі №912/1164/14 за позовом ПАТ "Гідросила" до ФОП ОСОБА_5 за участю 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ПП фірма «Анатоль» про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.09.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2015р.

Вважаючи, що цим договором порушені його права та інтереси, Позивач звернувся до суду та просив визнати його недійсним, посилаючись на ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, п. 3 ст. 76 та ч. 2 ст. 132 Земельного кодексу України. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що на спірній земельній ділянці знаходяться кабельні лінії, що належать йому на праві власності, та за наявності кабельних ліній на земельній ділянці в місці їх улаштування повинні бути встановленні охоронні зони. Відсутність у спірному договорі обмежень щодо встановлення вказаних охоронних зон, на його думку, вказує на невідповідність умов договору вимогам діючого законодавства, що є підставою визнання спірного договору купівлі-продажу від 18.04.2008р. недійсним.

Підстави недійсності правочину визначені у ст.215 Цивільного кодексу України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Відповідність правочину чинному законодавству та фактичним обставинам встановлюється на момент його укладання.

Позов про визнання договору недійсним можуть заявити як сторони правочину, так і особа, яка вважає, що оспорюваним правочином порушені її права чи законні інтереси. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 08.04.2015р. у справі №912/1164/14, що набрало чинності, було встановлено укладення відповідачами оспорюваного договору, відповідно до пункту 5.2 якого покупець ознайомився з додатками до цього договору, зазначеними у пункті 9.5, оглянув земельну ділянку в натурі, ознайомився з її кількісними та якісними характеристиками, підземними і наземними спорудами і об'єктами.

Також встановлено, що за Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 24.04.2007р. щодо експертизи об'єкта - земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 280914,4 кв.м, земельна ділянка, щодо якої здійснювалася оцінка, була забудована і на ній містилися споруди та об'єкти, зокрема, знаходиться високовольтна кабельна лінія КЛ-10 кВ, яка пролягає по естакаді інженерних мереж загальною довжиною понад 200 метрів, шириною - 3 метри, що підтверджується Звітом про інженерно-технічні дослідження будівельних конструкцій споруджень естакади інженерних мереж, складеним на замовлення позивача Черкаською філією державного підприємства "Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут "НДІпроектреконструкція"; за змістом вказаного звіту на площадці МСК-5 позивача по АДРЕСА_1 знаходиться споруда естакади, побудованої за індивідуальним проектом, на момент обстеження проектна документація шифр 2188-СЗ, розроблена інститутом "Придніпровський продбудпроект", наявна не в повному обсязі, виконавча документація відсутня; будівництво естакади розпочато та закінчено у 80-тих роках минулого сторіччя; будівля естакади обладнана металевими кронштейнами для прокладення електричних кабелів; на момент огляду споруда естакади інженерних мереж використовувалась за належністю; на траверсах естакади розміщений тільки електричний кабель.

За даними Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на земельній ділянці позивача по АДРЕСА_1, високовольтні кабельні лінії (КЛ-10 кВ) Публічного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" відсутні, а високовольтні лінії на земельній ділянці позивача знаходяться на балансі відповідача.

Вказаним рішенням також встановлено, що ФОП ОСОБА_5 є власником 41/50 частини комплексу будівель у АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 17.03.2009р., а 18.03.2009р. ліквідатором банкрута Відкритого акціонерного товариства "Кіровоградське взуттєве підприємство "Кірімпекс" (перетвореного за наказом голови Держкомлегтексу №215 від 24.10.1994р. з Державного виробничо-торгівельного взуттєвого підприємства "Кірімпекс", яке, у свою чергу, з 01.07.1993р. за наказом №124 від 30.06.1993р. перейменовано в Кіровоградську взуттєву фабрику) арбітражним керуючим Косаренком В.А. передано, а ФОП ОСОБА_5 за актом приймання-передачі прийнято комплекс будівель, зовнішні і внутрішні мережі водопостачання та водовідведення, внутрішні та зовнішні системи енергозабезпечення включно з трансформаторними підстанціями (ТП-1, ТП-2, інв. №1502-1595). Приєднання ліній 10кВ до підстанції "Гідросила" здійснено згідно з листом Виробничого енергетичного об'єднання "Дніпроенерго" від 26.03.1987р. №32-к-8/2513 та Технічними умовами, виданими головним енергетиком заводу "Гідросила" ОСОБА_11 від 23.04.1987р. за №12/5-3459, за якими дозволено проектування приєднання до енергосистеми для електропостачання Кіровоградської взуттєвої фабрики, що будується, від передбаченої до будівництва ПС 150/10 кВ "Гідросила" Кіровоградським заводом "Гідросила". Строк дії дозволу встановлювався до 01.04.1989р. Листом №437/13-11-10-7 від 06.05.1991р. Кіровоградське західне підприємство електричних мереж виробничого енергетичного об'єднання "Дніпроенерго" Міністерства енергетика та електрифікації УРСР повідомило директора Кіровоградської взуттєвої фабрики про продовження до 10.05.1993р. ТУ №32-к-8-2/2515 для електропостачання взуттєвої фабрики, яка будується.

За договором №3К від 31.07.2009р. про постачання електричної енергії, ВАТ "Кіровоградобленерго" (правонаступником якого є ПАТ "Кіровоградобленерго", постачальник) продає електричну енергію ФОП ОСОБА_5 (споживачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з загальною приєднаною потужністю 435 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені в пунктах 6, 7 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість купленої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до пункту 9.4 договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009 року; договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Відповідно до додатків № 3 та №11 до договору, у яких зазначено схему електропостачання об'єкту та межі розподілу мереж, ПАТ "Кіровоградобленерго" здійснює електропостачання об'єкту споживача від джерел живлення постачальника: 1) ПС "Гідросила 150/10 кВ" 1С-10кВ ком. 43; 2) ПС "Гідросила 150/10кВ" 2С-10кВ ком. 35. За змістом листа ПАТ "Кіровоградобленерго" від 15.05.2014р. станом на 15.05.2014р. споживання електроенергії за договором №3К не припинялось.

З наведеного вбачається, що по спірній земельній ділянці проходять кабельні лінії електропередачі, що належать позивачу, які розміщені на естакаді інженерних мереж загальною довжиною понад 200 метрів, яка належить відповідачу-1.

Статтею 132 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) встановлено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі, нотаріально посвідчуються та повинні містити: назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); вид угоди; предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); договірну ціну; зобов'язання сторін.

В оспорюваному договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2008р. сторонами узгоджені істотні умови договору, які Законодавець вимагав на час його укладення для договорів даного виду, зокрема умови щодо обмежень використання земельної ділянки, а саме у п.1.1.2. встановлено, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, має наступні обмеження:

- не чинити дій, що можуть привести до погіршення суміжних земельних ділянок та екологічного стану навколишнього середовища;

- використання земельної ділянки за цільовим призначенням;

- умови дотримання природоохоронних вимог;

- утримання прилеглої території в належному санітарному стані.

На земельній ділянці, яка є предметом цього договору, обтяження (сервітути) не встановленні (цей факт підтверджується висновком Управління земельних ресурсів у м. Кіровограді №390 від 15 квітня 2008 року) - п. 1.1.3 договору.

Доказів того, що на час укладання оспорюваного договору в установленому законом порядку були встановлені інші обмеження щодо використання цієї земельної ділянки ні позивачем, ні іншими учасниками процесу суду не надано.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що оспорюваний договір містить усі умови, які були визначені статтею 132 Земельного Кодексу України на час його укладання.

Судом першої інстанції також правомірно відхилено посилання позивача щодо не зазначення в договорі кадастрового номеру земельної ділянки, що впливає на перехід права власності на земельну ділянку, оскільки такі вимоги до угод про перехід права власності на земельну ділянку законодавець поставив тільки після прийняття Верховною Радою України Закону України від 05.03.2009р. №1066-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок", тобто вказані вимоги закону на час укладання договору не існували.

Щодо доводів позивача, що земельна ділянка у м. Кропивницькому по АДРЕСА_1 віднесена до земель енергетики, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про їх безпідставність, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. №548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010р. за №1011/18306 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", земельні ділянки з відповідною назвою "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості" віднесені до земель промисловості (кодифікуються в підрозділі 11.02 розділу 11).

Землі енергетики кодифікуються за розділом 14 Класифікації і до цих земель землі допоміжних земельних ділянок не включаються.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка відноситься до земель промисловості (Експлікація земельних угідь згідно з формою №6-зем, яка є складовою частиною "Технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ПАТ "Гідросила" для розміщення допоміжної промислової ділянки загальною площею 28.0914 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у м. Кіровограді"; Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_2 від 28.12.1995 року, виданий Кіровоградському відкритому акціонерному товариству "Гідросила" на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому №717 від 14.11.1996р.).

Доказів зміни категорії земельної ділянки, яка може здійснюватися лише на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування як органу, уповноваженого на встановлення та зміну цільового призначення земель у межах міста, суду не надано, тобто позивач не довів належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, яка належить відповідачу-1 та на якій розташовані належні позивачу кабельні лінії, відноситься до земель енергетики.

Щодо посилань позивача на п. 3 ст. 76 Земельного Кодексу України, яким визначено встановлення охоронних зон уздовж повітряних ліній елетропередачі, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів встановлення такої охоронної зони на час укладання договору, позивач не довів технічними висновками, що спірні кабельні лінії є саме повітряними лініями елетропередачі та він звертався до відповідних органів щодо встановлення такої охоронної зони. При наявності відповідного рішення щодо встановлення такої охоронної зони сторони не позбавлені права внести зміни у чинний договір чи іншим законним чином вирішити спірне питання.

Відповідно до ст. 401-404 Цивільного кодексу України може бути встановлено право користування чужим майном на підставі закону, договору, заповіту, рішення суду. Позивачем не надано доказів, що на час укладання оспорюваного договору він чи його попередник - ВАТ "Кіровоградське взуттєве підприємство "Кірімпекс" мали таке право та воно не було внесено до умов спірного договору купівлі-продажу як обмеження використання земельної ділянки.

Судом встановлено, що оскаржуваний договір був укладений 18.04.2008 року. Позивач став власником 41/50 частини будівель по проспекту Інженерів,15 в м. Кропивницькому 17.03.2009 року.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідачів, що на момент укладення оспорюваного договору права позивача не могли бути порушеними, оскільки він набув права на кабельні лінії тільки 17.03.2009 року.

Порушення своїх прав позивач обгрунтовує обмеженням на даний час у доступі до кабельних ліній. Як вказано судом вище, статтями 401-404 Цивільного кодексу України визначено порядок набуття права користування чужим майном, порядок використання третіми особами земельної ділянки, яка була предметом купівлі-продажу оспорюваного договору, не міг бути визначений сторонами без участі таких 3-х осіб на момент укладення спірного договору. та позивач не позбавлений права звернутись з позовом до відповідача-1 з вимогою про встановлення земельного сервітуту, в тому числі і в судовому порядку.

За встановлених судом обставин, колегія суддів не вбачає порушення прав позивача укладенням спірного договору та підстав, визначених законом для визнання його недійсним, судом першої інстанції правомірно відмовлено в позові саме з цих підстав та зазначено про відсутність підстав для задоволення заяв відповідачів про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, передбачених нормами ст.ст. 257,267 ЦК України.

Доводи апелянта спростовані вище встановленими обставинами справи та системним аналізом чинного законодавства, що викладений у постанові суду.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Кіровоградської області - без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Кропивницький на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.06.2017р. у справі №912/1260/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.06.2017р. у справі №912/1260/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 17.08.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.Л. Кузнецова