РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2017Справа №910/8863/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТОРМЕТАЛ"
до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК";
про визнання третейської угоди недійсною.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Лавринович В.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:Тищук М.А. - представник за довіреністю;

За клопотанням позивача, з метою з'ясування фактичних обставин справи та витребування від учасників судового процесу додаткових документів, які підлягають належної правової оцінки, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

СУТЬ СПОРУ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТОРМЕТАЛ" (надалі - позивач, TOB "ВТОРМЕТАЛ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (надалі - відповідач, ПАТ "СБЕРБАНК") про визнання пункту 6.8 Договору поруки №2 від 25.05.2015 р. (надалі - пункт 6.8 Договору, Третейська угода), що був укладений між позивачем та відповідачем для забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" (надалі - ТОВ "Інтер-ГТВ"), як позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 р., що був укладений між останнім та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, позивач уклав оспорюваний пункт 6.8 Договору з огляду на існування тяжких обставин та за відсутності таких тяжких обставин його не було б включено до змісту Договору поруки, а також позивач зазначає, що волевиявлення сторін на укладання не було вільним, оскільки позивач укладав угоду хоча і добровільно, однак під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, відповідно до яких був усунений як від можливості звернення до суду загальної юрисдикції, так і від можливості вибору третейського судді.

Також позивач зазначає, що оскільки предметом кредитного договору, для забезпечення виконання зобов'язань за яким і було укладено Договір поруки (із третейським застереженням), є відкриття Позичальнику мультивалютної відновлювальної кредитної лінії та надання Позичальнику кредитних коштів в розмірі, вираженому в доларовому еквіваленті (іноземній валюті), зазначена обставина виключає підстави для віднесення спорів, які виникають з такого договору, до спорів приватноправового характеру. Відтак, оспорюваним пунктом 6.8 Договору поруки на розгляд третейського суду були віднесені спори, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017р. порушено провадження у справі 910/8863/17 та призначено до розгляду на 30.06.2017 р.

30.06.2017 р. представником відповідача через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити повністю у задоволенні позову, оскільки позивачем не вказано, які саме несприятливі умови створено шляхом укладення даного Договору поруки, так само як не доведено існування тяжких обставин, що призвели до укладення Договору поруки, а також зазначає, що третейська угода не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 14.07.2017 р.

12.07.2017 р. відповідачем через канцелярію суду подано доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що норми Закону України "Про третейські суди" не містять застережень щодо неможливості розгляду третейськими судами спорів, що виникають з кредитних правовідносин, у яких кредит надавався в іноземній валюті, а отже посилання позивача на зазначену обставину, як на підставу для визнання Третейської угоди недійсною є безпідставним.

В судовому засіданні, що відбулось 14.07.2017 р. було оголошено перерву на 17.07.2017 р.

14.07.2017 р. на адресу Господарського суду міста Києва від ТОВ "Інтер-ГТВ") надійшло клопотання про залучення ТОВ "Інтер-ГТВ" до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Вказане клопотання мотивоване тим, що ТОВ "Інтер-ГТВ" є Позичальником за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 р., для забезпечення виконання зобов'язань за яким і було укладено Договір поруки між позивачем та відповідачем. У випадку визнання недійсним третейського застереження в Договорі поруки, вказана обставина матиме безпосереднє значення для позичальника, оскільки в такому випадку зміняться його права та обов'язки відповідно до рішення Третейського суду, а саме - збільшиться обсяг його відповідальності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 р., суд відмовив ТОВ "Інтер-ГТВ" у задоволенні заяви про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача оскільки, визнання недійсним пункту 6.8 Договору поруки № 2 від 25.05.2015 р. не матиме наслідком збільшення обсягу відповідальності Позичальника (ТОВ "Інтер-ГТВ") за Кредитним договором, між тим, згаданий пункт договору врегульовує порядок вирішення спорів між позивача та відповідача, які можуть виникнути з договору поруки, а не обсяг відповідальності сторін договору.

В судовому засіданні, що відбулось 17.07.2017 р. було оголошено перерву на 02.08.2017 р.

02.08.2017 р. судове засідання не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 р. критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2016 р. розгляд справи № 910/8663/17 призначено на 09.08.2017 р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

В судовому засіданні, що відбулось 09.08.2017 р. представник позивача наполягав на позові, надав усні пояснення по справі, представник відповідача позов не визнав, надав суду усні пояснення по суті спору.

Відповідно до ст. 82 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.08.2017 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є ПАТ "СБЕРБАНК" (далі за договором - Банк) та ТОВ "Інтер-ГТВ" (далі за договором - Позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ (далі - Кредитний договір). В подальшому, між банком та Позичальником було укладено низку Договорів про внесення змін до Кредитного договору.

Зокрема - 25.05.2015 р. між Позичальником та Банком було укладено Додатковий договір № 2 до Договору про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 р., відповідно до якого Банк та Позичальник виклали Кредитний договір у новій редакції.

Так , відповідно до п. 1.1 Кредитного договору (в редакції Додаткового договору № 2) Банк відкриває Позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, що надалі іменується - кредитна лінія, надає Позичальнику кредитні кошти (далі - кредит) у порядку та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов'язується використовувати Кредит на цілі, зазначені в п. 1.5 цього Договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування кредитом, а також повернути Банку кредит у терміни, встановлені цим Договором та виконати інші умови цього Договору.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору (в редакції Додаткового договору № 2), кредит надається для рефінансування заборгованості перед банками та поповнення обігових коштів Позичальника. Позичальник зобов'язаний використовувати кредит за цільовим призначенням, зазначеним в цьому пункті договору, а також у будь-якому випадку використовувати надані йому за цим договором кошти, які прямо або опосередковано заборонені законодавством України, або установчими документами Позичальника.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитними договором, 25.05.2015 р. між позивачем, як поручителем та відповідачем, як кредитором, було укладено Договір поруки № 2 (надалі - Договір поруки), статтею 1 якого визначено, що основний договір - це Договір про відкриття кредитної лінії номер 64-В/11/54/КЛ, укладений між кредитором та боржником (ТОВ "Інтер-ГТВ") 17 червня 2011 року з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії, зокрема з урахуванням змін до нього, внесених згідно з Додатковим договором № 2 від 25.05.2015 р.

Статтею 2 Договору поруки визначено, зокрема, що відповідальність Поручителя перед Кредитором включає зобов'язання в строк/и та в порядку, які передбачені в ст. 6 Основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором, до настання строків зазначених в ст. 6 Основного договору - сплатити/чувати Кредитору проценти за користування кредитом за Основним договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 5 Закону України "Про третейські суди" спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоді яка відповідає вимогам цього закону. Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угод (ч. 1 ст. 12 Закону).

Так, відповідно до п. 6.8. Договору поруки, усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 02142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійного діючого третейського суду від 15.03.2013 р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому, Сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього Договору.

Як було зазначено вище, позивач вказує на те, що зазначена Третейська угода укладена під впливом тяжких обставин для позивача, оскільки позивач та TOB "Інтер-ГТВ" є пов'язаними між собою особами та володіє 98,32% частки в статутному капіталі TOB "ВТОРМЕТАЛ", тобто є його майже 100% власником, а тому TOB "Інтер-ГТВ" має право вирішального голосу при прийнятті будь-яких рішень позивачем, в тому числі, рішення про укладення оспорюваного Договору поруки та включення до нього третейського застереження.

Також позивач зазначає, що фінансовий стан TOB "Інтер-ГТВ" та TOB "ВТОРМЕТАЛ" погіршився й у зв'язку з військовими діями на сході країни, а також фінансова (розрахункова) спроможність TOB "Інтер-ГТВ" та TOB "ВТОРМЕТАЛ" погіршилася й через постійний зріст офіційного курсу валют, на підтвердження чого позивач посилається на звіти про фінансовий результат за 2014 р. і 2015 р.

Суд зазначає, що підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується, а відтак, заявляючи позов про визнання недійсним договору позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Так, згідно ч. 1. ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Положеннями п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 роз'яснено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Водночас, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Договір поруки, а відповідно і Третейська угода, викладена у пункті 6.8. Договору поруки, була вчинена на вкрай невигідних для позивача умов.

Посилання позивача на погіршення фінансового стану та фінансової (розрахункової) спроможності TOB "Інтер-ГТВ" та TOB "ВТОРМЕТАЛ", у зв'язку із військовими діями на сході країни, а також постійний зріст офіційного курсу валют не є тяжким обставинами і вкрай невигідними умовами для позивача в розумінні ст. 233 ЦК України, оскільки зазначені обставини не є виключними для позивача. Водночас, факт володіння TOB "Інтер-ГТВ" 98,32% частки в статутному капіталі TOB "ВТОРМЕТАЛ" також не слід вважати тяжкою обставиною, якою зумовлено укладення Третейської угоди у розумінні ст. 233 ЦК України.

Також позивач зазначає, що включення умови про передачу всіх спорів за Договором поруки до третейського суду є вкрай невигідною для позивача, оскільки зі змісту оскаржуваної Третейської угоди вбачається, що спір розглядається одноособово суддею, призначеним головою Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» зі списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду, а отже позивач усунений як від можливості розгляду складної справи колегіально та зазначає, що був усунений як від можливості звернення до суду загальної юрисдикції, так і від можливості вибору третейського судді.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Водночас, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Також позивач посилається на те, що оскільки предметом договору про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 р., для забезпечення виконання зобов'язань за яким і було укладено Договір поруки (із третейським застереженням), є відкриття Позичальнику мультивалютної відновлювальної кредитної лінії та надання Позичальнику кредитних коштів в розмірі, вираженому в доларовому еквіваленті (іноземній валюті), зазначена обставина виключає підстави для віднесення спорів, які виникають з такого договору, до спорів приватноправового характеру. Відтак, оспорюваною Третейською угодою на розгляд третейського суду були передані спори, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції, що є підставою для визнання її недійсною.

З приводу вищезазначених доводів позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено підвідомчість справ третейським судам. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні

господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах,

що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, норми вказаної статті не містять застережень щодо неможливості розгляду третейськими судами спорів, що виникають з кредитних правовідносин, у яких кредит надавався в іноземній валюті, а отже - посилання позивача на відкриття Позичальнику мультивалютної відновлювальної кредитної лінії та надання Позичальнику кредитних коштів за Кредитним договором в розмірі, вираженому в доларовому еквіваленті (іноземній валюті) як на підставу для визнання недійсним п. 6.8. Договору поруки є безпідставним.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено наявність тяжких обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог щодо визнання недійсним п. 6.8. Договору поруки та не підтверджено їх належними та допустимими доказами, а отже його вимоги є необґрунтованими.

Окрім того, статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для визнання пункту 6.8 Договору поруки №2 від 25.05.2015 р., що був укладений між позивачем та відповідачем для забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ", як позичальника за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 р., що був укладений між останнім та відповідачем - відсутні, а тому у позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 33-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТОРМЕТАЛ" до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" про визнання недійсним пункту 6.8. договору поруки № 2 від 25 травня 2015 року відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 14.08.2017р.

Суддя Ю.О. Підченко