ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.08.2017 Справа № 904/6377/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "ЗВЕНИГОРОДСЬКИЙ СИРОРОБНИЙ КОМБІНАТ", м. Звенигородка, Черкаська область

до Приватного підприємства "ГРАНД ТСМ", м. Суми

про стягнення заборгованості за договором про дистрибуцію

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 26.06.17р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ЗВЕНИГОРОДСЬКИЙ СИРОРОБНИЙ КОМБІНАТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "ГРАНД ТСМ" про стягнення основного боргу в розмірі 10 997,39грн., пені у розмірі 864,96грн., 3% річних у розмірі 95,10грн., інфляційних у розмірі 98,98грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору про дистрибуцію №44 від 01.01.2017р., укладеного між сторонами, в частині повної та своєчасної оплати поставленої продукції.

Відповідач явку представника в судові засідання не забезпечив, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою, зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.77-79), що підтверджується повернутим конвертом (а.с.87-89), з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Під час розгляду справи по суті відповідач - Приватне підприємство "ГРАНД ТСМ" змінило своє місцезнаходження, а саме: з м. Павлограда Дніпропетровської області на м. Суми, у зв"язку з чим справа стала підсудною Господарському суду Сумської області. Однак, враховуючи положення ч.3 ст.17 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Дніпропетровської області розглянув справу по суті.

10.08.2017р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2017р. між Публічним акціонерним товариством "ЗВЕНИГОРОДСЬКИЙ СИРОРОБНИЙ КОМБІНАТ" (підприємство) та Приватним підприємством "ГРАНД ТСМ" (дистрибютор) укладено договір про дистрибуцію №44.

Згідно п.1.1. договору підприємство зобовязується продати, а дистрибютор прийняти, оплатити та провести реалізацію молочної продукції (далі - продукція) на умовах і в строки, передбачені договором.

Відповідно до п.1.2. договору вид, асортимент та кількість продукції зазначається в накладних документах, що є невідємною частиною договору.

Згідно п.2.1. договору продавець зобовязується продати дистрибютору продукцію у відповідності з погодженими сторонами замовленнями і передавати уповноваженим особам дистрибютора за накладними на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей.

За п.3.1. договору дистрибютор зобовязується прийняти продукцію у відповідності до умов договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що ціна продажу продукції договірна. Сторони додатково погоджують ціни або вартість продукції в залежності від її виду, асортименту та кількості в додаткових угодах - замовленнях відповідно до п.5.1.1. договору. Ціни на продукцію відображаються у накладних і зазначаються з урахуванням ПДВ (п.п.4.1.1.).

Згідно п.5.1. договору відвантаження продукції проводиться підприємством та за його рахунок, на підставі накладних, в яких сторони визначають номенклатуру, ціну та кількість продукції, що відвантажується, але в будь-якому випадку після погодження замовлення на купівлю продукції відповідно до п.5.1.1.

Дистрибютор надсилає замовлення підприємству в письмовому вигляді за два робочих дні до можливої дати відвантаження продукції через уповноважену особу підприємства, факсом або електронною поштою (п.п.5.1.1.).

За п.5.2. договору перехід права власності на продукцію відбувається в момент отримання продукції дистрибютором після підписання накладних. Між сторонами узгоджено також, що особи, які підписали накладні (видаткові, товарно-транспортні) з додаванням печатки (або штампу), являються уповноваженими особами на підписання даних документів та їх підписи свідчать про приймання-передачу продукції.

Згідно п.5.3. договору перехід всіх ризиків на продукцію відбувається в момент передачі продукції дистрибютору після підписання накладних.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що доставка продукції від підприємства до дистрибютора проводиться за рахунок підприємства автомобільним транспортом підприємства або перевізником, який працює з підприємством за договором перевезення, якщо письмово не погоджено інше.

У випадку доставки продукції перевізником, який працює з дистрибютором за договором перевезення - право власності та ризик випадкової загибелі продукції переходить до дистрибютора з моменту передачі підприємством продукції перевізнику, призначеного дистрибютором, та підписання перевізником накладних документів (п.п.5.4.1. договору).

Відповідно до п.5.5. договору приймання-передача продукції за кількістю та якістю, у випадку доставки автомобільним транспортом дистрибютора або уповноваженого ним відповідно до діючого законодавства перевізника, проводиться сторонами на складі підприємства в порядку, що визначається чинним законодавством України.

За п.5.6. договору приймання-передача продукції за кількістю місць та якістю упаковки, у випадку доставки автомобільним транспортом підприємства або уповноваженого ним відповідно до діючого законодавства перевізника, проводиться сторонами на складі дистрибютора в порядку, що визначається чинним законодавством України, в момент її доставки, а за кількістю продукції, що знаходиться всередині кожного місця - у порядку, встановленому "Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю" (П-6), затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 15.06.65р. Приймання продукції за якістю здійснюється відповідно до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" (П-7), затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 25.04.66р. Факт приймання за кількістю місць та якістю упаковки підтверджується шляхом підписання накладної.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 40 654,55грн., що підтверджується видатковими накладними №93012 від 11.01.2017р. на суму 8 970,16грн., № від 11.01.2017р. на суму 8 739,23грн., №94170 від 22.02.2017р. на суму 4 675,93грн. та № від 22.02.2017р. на суму 18 269,23грн., які підписані сторонами без будь-яких зауважень (а.с.25-28), а також товарно-транспортними накладними (а.с.30-33).

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що дистрибютор зобовязаний проводити розрахунки за куплену продукцію у строки та відповідно до умов договору.

Розрахунки за кожну отриману дистрибютором від підприємства партію продукції, згідно накладної, здійснюються шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок підприємства. Вважається, що дистрибютор виконав своє зобов'язання з оплати продукції з моменту зарахування банком коштів на банківський рахунок підприємства (п.4.3. договору).

Згідно п.4.4. договору форма розрахунків: безготівкова - платіжне доручення, завірене банком. Розрахунок за продукцію дистрибютор зобовязаний провести не пізніше 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати отримання продукції. Датою отримання продукції вважається дата, зазначена в накладній.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови договору, відповідач повинен був оплатити видаткові накладні №93012 та № - 01.02.2017р., а видаткові накладні №94170 та № - 15.03.2017р.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач частково здійснив оплату за поставлену продукцію: 06.02.2017р. - 709,39грн.; 09.02.2017р. - 3 143,58грн., 13.02.2017р. - 3 000,00грн., 15.02.2017р. - 3 000,00грн., 20.02.2017р. - 7 856,00грн., 22.02.2017р. - 0,42грн., 20.03.2017р. - 2 000,00грн. Крім того, відповідач згідно накладної від 27.03.2017р. повернув позивачу продукцію на суму 9 947,77грн.

25.04.2017р. відповідач отримав від позивача претензію про сплату заборгованості (а.с.22-23), однак відповіді не надав, вимогу не виконав.

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором про дистрибуцію №44 від 01.01.2017р. згідно видаткової накладної № від 22.02.2017р. складає 10 997,39грн., що підтверджується матеріалами справи, у т.ч. актом звірки взаєморозрахунків від 30.04.2017р. (а.с.34), довідкою позивача від 26.05.2017р. (а.с.35), та підлягає до стягнення.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.п.7.2.3. договору за порушення строків проведення розрахунку, передбачених п.4.4. договору, дистрибютор сплачує підприємству пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобовязання, за кожен день прострочення оплати, починаючи з наступного дня, що йде за днем, коли дистрибютор повинен був провести таку оплату.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 02.02.2017р. по 26.05.2017р. у розмірі 864,96грн.

Господарський суд, перерахувавши пеню за загальний період з 02.02.2017р. по 26.05.2017р., без включення у період нарахування пені на заборгованість у розмірі 20 945,16грн. дня повернення продукції (27.03.2017р.), встановив, що вона складає 775,50грн. та підлягає до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 02.02.2017р. по 26.05.2017р. у розмірі 95,10грн., а також інфляційні за квітень 2017р. у розмірі 98,98грн.

Господарський суд, перерахувавши 3% річних за загальний період з 02.02.2017р. по 26.05.2017р., без включення у період нарахування 3% річних на заборгованість у розмірі 20 945,16грн. дня повернення продукції (27.03.2017р.), встановив, що вони складають 93,38грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних суд вважає за необхідне відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних, господарський суд встановив, що він здійснений правильно, у зв"язку з чим інфляційні у розмірі 98,98грн. підлягають до стягнення.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до абз.4 п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ГРАНД ТСМ" (40022, м. Суми, Ковпаківський район, вул. Привокзальна, 25, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ЗВЕНИГОРОДСЬКИЙ СИРОРОБНИЙ КОМБІНАТ" (20200, Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Козачанська, 35А, ) основний борг у розмірі 10 997,39грн. (десять тисяч дев"ятсот дев"яносто сім грн. 39коп.), пеню у розмірі 775,50грн. (сімсот сімдесят п"ять грн. 50коп.), 3% річних у розмірі 93,38грн. (дев"яносто три грн. 38коп.), інфляційні у розмірі 98,98грн. (дев"яносто вісім грн. 98коп.) та 1 587,90грн. (одна тисяча п"ятсот вісімдесят сім грн. 90коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.08.2017р.

Суддя ОСОБА_3