ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 904/11398/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Білошкап О.В., Удовиченко О.С.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕССАНС - КЛУБ"
на рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017
та постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017
у справі№ 904/11398/16 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомзаступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕССАНС - КЛУБ"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1) Приватне підприємство "Цесія" 2) Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство з питань нотаріату та банкрутства"
провитребування майна
за участю представників сторін: від Генеральної прокуратури України - Гудименко Ю.В.

ВСТАНОВИВ :

Заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, в якому просив витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕССАНС - КЛУБ" (далі - ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ") на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради нежитлове приміщення № 146, розташоване за адресою: вул. Терещенківська (колишня Червоного козацтва), буд. 22, м. Дніпро, загальною площею 106,3 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 у справі №904/11398/16 (суддя Ліпинський О.В.) позов заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено, витребувано від ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ" на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 146, розташоване за адресою: вул. Терещенківська, буд. 22, м. Дніпро, загальною площею 106,3 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01). Стягнуто з ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ" на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 067,00 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 у справі № 904/11398/16 (головуючий суддя: Парусніков Ю.Б., суддя Верхогляд Т.А., суддя Коваль Л.А.) апеляційну скаргу ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ" залишено без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 у справі № 904/11398/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 у справі № 904/11398/16, ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просило скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 у справі № 904/11398/16, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 215, 257, 258, 261, 267, 330, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. ст. 74, 78, 219 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 23, 25, 26, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції з 19.01.2013, ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.ст. 12, 16, 33, 35, 43, 65, 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення прокурора Генеральної прокуратури України Гудименко Ю.В., дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 20 ГК України передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст.ст. 12, 15, 16, 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ст.ст. 319, 321, 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.

При цьому, чинне законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами наявності у відчужувача за останнім договором у ряді цивільно-правових договорів, які укладалися щодо спірного майна, права на його відчуження; визнання недійсними результатів торгів (аукціону) на виконання рішення суду про грошове стягнення є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом - шляхом проведення публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України згідно постанови від 03.10.2011 у справі № 51/232 та постанови від 17.10.2011 у справі № 5002-8/5447-2010.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 60 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності; об'єкти комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже, виключні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Відповідне рішення щодо продажу спірного об'єкту в матеріалах справи відсутнє.

Ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до ст. ст. 22, 23 Закону про банкрутство (в редакції до внесення змін 19.01.2013), у випадках, передбачених законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру; з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Статтею 26 Закону про банкрутство передбачено передачу певного майна боржника в комунальну власність місцевої громади.

Отже, законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов'язання вчинити такі дії. Також, постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішенні та постанові, рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991 "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів", яке доповнено рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26.09.2001, затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991 та рішення Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26.09.2001 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 146, розташоване за адресою: вул. Терещенківська, буд. 22, м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району, м. Дніпро (далі - ВРЖЕП АНД району).

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011, об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, ВРЖЕП АНД району передано на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 порушено провадження у справі №38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП Амур-Нижньодніпровського району на підставі ст. 51 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

На час відкриття провадження у справі про банкрутство, рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 ВРЖЕП АНД району в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно продовжувало обліковуватись на балансі ВРЖЕП АНД району.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №38/5005/6637/2012 визнано ВРЖЕП АНД району банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором підприємства призначено арбітражного керуючого Барановського О.В.

В процесі здійснення ліквідаційної процедури, нежитлове приміщення № 146, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22 (колишня адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Червоного козацтва) було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів, оформлених протоколом, переможцем яких визнано Приватне підприємство "Цесія".

На підставі протоколу проведення біржових торгів з продажу нежитлового приміщення № 146, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Терещенківська, буд. 22, між ВЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району та ПП "Цесія" 30.07.2013 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено нотаріально з внесенням відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, спірне нерухоме майно було відчужено ПП "Цесія" на користь ТОВ "Регіонінвестгрупп" за договором купівлі-продажу № 1393 від 28.10.2013.

Згідно з договором купівлі-продажу № 1771 від 28.07.2016, ТОВ "Регіонінвестгрупп" продало вказане майно ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ".

В свою чергу, ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ" передало спірне майно в іпотеку ТОВ "Агенство з питань нотаріату та банкрутства" на підставі договору іпотеки № 2632 від 02.08.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6637/2012 (з урахуванням додаткової ухвали від 03.10.2016) задоволено скаргу прокурора Дніпропетровської області, визнано неправомірними дії ліквідатора ВЖРЕП АНД району - арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, в тому числі - нежитлового приміщення № 146, розташованого по вул. Червоного козацтва (нині вулиця Терещенківська), буд. 22 в м. Дніпропетровську, загальною площею 106,3 кв.м., а також, визнано неправомірними дії ліквідатора щодо продажу зазначеного майна з відкритих біржових торгів , господарським судом визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа", з продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення № 146, розташованого по вул. Червоного козацтва (нині вулиця Терещенківська), буд. 22 в м. Дніпропетровську, загальною площею 106,3 кв.м., та визнано недійсним договір купівлі-продажу зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 5770 від 30.07.2013 з відчуження нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 146, розташованого по вул. Червоного козацтва, буд. 22 в м. Дніпропетровську, загальною площею 106,3 кв.м., укладений між ліквідатором - ВЖРЕП Амур-Нижньодніпровського району та ПП "Цесія".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі №38/5005/6637/2012 в частині задоволення скарги прокурора Дніпропетровської області, з урахуванням доповнень, про визнання неправомірними дій ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси нерухомого майна та продажу з відкритих біржових торгів нерухомого майна, визнання недійсними результатів біржових торгів, проведених 27.12.2012, та договорів купівлі-продажу нерухомого майна - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2017 у справі №38/5005/6637/2012 постанову апеляційного господарського суду від 12.01.2017 скасовано з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Відповідно ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що на момент розгляду спору про витребування спірного майна у даній справі в суді першої інстанції (23.01.2017) та в апеляційному суді (12.04.2017) рішення судів у справі № 38/5005/6637/2012 були чинними та мали преюдиціальне значення відповідно до ст. 35 ГПК України як на предмет встановлення обставин недійсності первісного правочину з відчуження майна від законного власника, так на предмет встановлення незаконності дій ліквідатора щодо реалізації спірного комунального майна в ліквідаційній процедурі.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли до уваги преюдиціальність обставин, встановлених зазначеними рішеннями судів у справі № 38/5005/6637/2012, та дійшли висновків про те, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, спірне комунальне майно вибуло з володіння територіальної громади міста Дніпропетровська поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпропетровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень, про що є відповідна ухвала суду у справі про банкрутство).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами і має право звернутись до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння ( віндикаційним позовом).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов в оскаржуваному рішенні від 23.01.2017 висновку, з яким в оскаржуваній постанові від 12.04.2017 погодився суд апеляційної інстанції, про задоволення позовних вимог заступника прокурора Дніпропетровської області про витребування спірного майна від відповідача - ТОВ "РЕНЕССАНС - КЛУБ" на підставі ст. 388 ЦК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає їх прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також, в оскаржуваному рішенні від 23.01.2017, господарський суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача відносно вибуття спірного майна з володіння позивача за його волею, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами, які свідчать про відсутність волевиявлення позивача на відчуження спірного майна в межах процедури банкрутства ВЖРЕП АНД району.

Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржувані постанові від 12.04.2017 відносно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, поданої до суду першої інстанції правомірно вказав на те, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення ЦК України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З огляду на зазначене та відхилення доводів заявника касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 справі № 904/11398/16 прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому правові підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНЕССАНС - КЛУБ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 у справі №904/11398/16 залишити без змін.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді О.В. Білошкап

О.С. Удовиченко