ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2017 р. Справа № 909/410/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства "Осмолодське лісове господарство", Івано-Франківська область, від 02.06.2017

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2017

у справі № 909/410/17

за позовом заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фонду охорони навколишнього природного середовища Перегінської селищної ради

до відповідача Державного підприємства "Осмолодське лісове господарство" Івано-Франківська область,

про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 132 066,32 грн.,

представники сторін:

- прокурор Яворський Я.Т.,

- від позивача ОСОБА_2,

- від відповідача - не зявився.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.20017 у справі №909/410/17 задоволено позов заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фонду охорони навколишнього природного середовища Перегінської селищної ради, стягнуто з державного підприємства «Осмолодське лісове господарство» 132 066,32 грн. на відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Встановивши факт незабезпечення відповідачем охорони та захисту лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території, суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач у справі оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись, зокрема, на те, що суд першої інстанції переклав юридичну відповідальність за незаконну вирубку лісу із невстановлених порушників на лісогосподарське підприємство, яке ці дії не вчиняло, тобто за відсутності його вини. Також, на думку скаржника, суд необґрунтовано застосував до спірних правовідносин постанову КМ України № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23.07.2008 р., оскільки позивач намагається стягнути з лісогосподарського підприємства шкоду, за те, що посадові особи цього підприємства не забезпечили належну охорону лісових ресурсів.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів на території Перегінського лісництва, що є складовою загальної площі лісового фонду, що знаходиться у підпорядкуванні Державного підприємства "Осмолодське лісове господарство" від 14.11.2016 зафіксовано факт правопорушення - виявлено незаконну рубку 19 дерев різних порід, різних діаметрів, загальним об»ємом 28,03 куб.м у кварталі № 10, виділ 7 та розраховано розмір шкоди, яку необхідно відшкодувати до фонду охорони навколишнього природного середовища Перегінської селищної ради в сумі 132006,32 грн.

За вироком суду обвинуваченого - майстра лісу ОСОБА_3, який відповідно до посадової інструкції майстра лісу Перегінського лісництва, затвердженої директором Державного підприємства "Осмолодське лісове господарство", зокрема, здійснює охорону лісів, проводить державний контроль за станом використання, відтворення, охорони і захисту лісу, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 4250,00 грн., вирок суду набрав законної сили.

За змістом ч. 4 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника та прокурора, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Зі змісту статті 17 Лісового кодексу України вбачається, що основною метою надання лісів у постійне користування є ведення лісового господарства. Статтями 19 та 64 Лісового кодексу України передбачено обовязки постійних лісокористувачів та основні вимоги щодо ведення лісового господарства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 цього Кодексу, постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно ст. 86 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджуються факти незаконної вирубки 19 дерев різних порід і різних діаметрів у кварталі № 10, виділ 7 Перегінського лісництва ДП «Осмолодське лісове господарство» (а.с. 15), що відображено в акті перевірки дотримання, вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів на території Перегінського лісництва, що знаходиться у підпорядкуванні Державного підприємства "Осмолодське лісове господарство". Акт перевірки підписаний перевіряючим та посадовими особами відповідача без пояснень, зауважень або заперечень зі сторони останніх; в акті міститься відмітка про його отримання директором відповідача.

Відповідно до п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати, як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Крім цього, факт незаконних вирубок встановлений у вироку Рожнятівського районного суду від 10.03.2017, згідно якого майстра лісу ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України.

Вищезазначеними документами встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача, що полягає в незабезпеченні охорони і захисту лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» посадовими особами позивача розраховано шкоду, заподіяну лісу, внаслідок незаконної вирубки дерев в сумі 132066,35 грн.(а.с. 16).

Пунктом 6.1.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Згідно статті 105 Лісового кодексу України, особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідно до статті 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завданняпозадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести протиправність поведінки особи, вину особи, яка заподіяла шкоду, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Обовязок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України).

З огляду на викладене, слід зазначити, що законодавством на відповідача покладено обовязок охорони лісів від незаконних рубок, а з акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 14.11.2016 вбачається факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених лісів у виділі № 7 кварталу №10 Перегінського лісництва, що знаходиться на території Перегінської селищної ради Рожнятівського району, що призвело до незаконної порубки лісу.

На виконання положень ст.ст. 33, 34 ГПК України та ч.2 ст.1166 ЦК України відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу.

Наведеним підтверджується, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача було заподіяно шкоди лісовим ресурсам, вбачається причинний звязок між вчиненим посадовою особою відповідача порушенням та заподіяною шкодою і наявність вини відповідача.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Додатково, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 47 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, п.7 ч.3 ст.29 та п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України, сума шкоди підлягає стягненню із врахуванням наступного розподілу: 50% до спеціального фонду місцевого бюджету сільської ради, на території якої вчинено правопорушення, 20% до спеціального фонду обласного бюджету, 30% до спеціального фонду Державного бюджету України, у звязку з чим оскаржуване рішення слід уточнити.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2017 у справі №909/410/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Осмолодське лісове господарство» без задоволення, розподіливши кошти, які підлягають стягненню з відповідача наступним чином: стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України 39 619,90 грн., до спеціального фонду обласного бюджету Івано-Франківської області 26 413,25 грн., до спеціального фонду місцевого бюджету Перегінської селищної ради 66 033,16 грн. із зарахуванням коштів на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у Івано-Франківській області за балансовим рахунком 3311 «Кошти, які підлягають розподілу між Державними і місцевими бюджетами».

Господарському суду Івано-Франківській області видати наказ із врахуванням даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко