ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2017р. Справа № 914/999/17

За позовом: Заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів,

до відповідача 1: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Львів, смт. Брюховичі,

до відповідача 2: Яворівської районної державної адміністрації, м. Яворів,

про: визнання договору оренди землі недійним та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Суддя М. Синчук

при секретарі Карась Х.

За участю представників:

позивача: Леонтьєва Н.Т. - посвідчення № 032118 від 11.02.2015 р.;

позивача: Бригарда О.С. - довіреність від 20.02.2017 р.;

відповідача 1: ОСОБА_4 - довіреність від 02.06.2017 р. б/н;

відповідача 2: не з'явився.

В судовому засіданні проводилась технічна фіксація судового процесу.

Прокурору, представникам позивача, відповідачу 1 роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позовну заяву Заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та до Яворівської районної державної адміністрації про визнання договору оренди землі недійним та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Прокурор, з посиланням на норми ст.ст. 1,13,15 Закону України "Про оренду землі", ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", вважає, що оспорюваний договір оренди землі не відповідає вимогам закону, оскільки нормативна грошова оцінка земельної ділянки відсутня, тому встановлений розмір орендної плати за землю невірний. Зазначене за висновком прокурора є підставою для визнання такого договору оренди недійсним з огляду на наведені норми Закону України "Про оренду землі" та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 26.05.2017 р. порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 07.06.2017 р.

В судове засідання 07.06.2017 р. прокурор з'явився, надав усні пояснення у справі. Через канцелярію суду, подав клопотання про продовження строку розгляду справи. На виконання вимог ухвали суду від 26.05.2017 р., через канцелярію суду, надав довідку від 02.06.2017 р. №05/21-61-17 про відсутність тотожного спору між тими ж сторонами і з того ж предмету.

В судове засідання 07.06.2017 р. представник позивача з'явився, надав усні пояснення у справі. Через канцелярію суду, подав пояснення у справі (вх.№19810/17 від 06.06.17 р.), в якому просить позовну заяву заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області задоволити повністю.

В судове засідання 07.06.2017 р. представник відповідача 1 з'явився, надав усні пояснення по справі. Через канцелярію суду, подав клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу. На виконання вимог ухвали суду від 26.05.2017 р., через канцелярію суду, подав відзив на позовну заяву від 07.06.2017 р. б/н, в якому просить застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити повністю; довідку від 07.06.2017 р. б/н про відсутність тотожного спору між тими ж сторонами і з того ж предмету; повідомлення про неможливість надати суду технічної документації з нормативно ї грошової оцінки земельної ділянки від 07.06.2017 р. б/н, у зв'язку з тим, що відповідачу невідомо про існування технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В судове засідання 07.06.2017 р. представник відповідача 2 не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 31.05.2017 р. №11218743. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Вимог ухвали суду від 26.05.2017 р. не виконав.

Судом задоволено клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою суду від 07.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 07.08.2017 р., строк розгляду справи продовжено.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник відповідача 2 не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом.

07.08.2017 р. до канцелярії господарського суду Львівської області від представника відповідача 2 надійшла факсограма, згідно якої відповідач 2 не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить суд розглядати справу без участі повноважного представника.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник прокуратури з'явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав письмові пояснення у справі.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 07.08.2017 р. представник відповідача 1 з'явився, повідомив суд, що 03.08.2017 р., через канцелярію суду, подав клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки позовна заява в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, подана заступником керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_5, який не надав господарському суду належним чином засвідчену копію службового посвідчення для підтвердження свого посадового становища.

Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему, на яку покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із принципів місцевого самоврядування в Україні є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

У пункті 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначається, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів.

Згідно із ст. 143 Конституції України, носієм права комунальної власності є територіальні громади, які здійснюють управління майном безпосередньо, або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Порушення інтересів держави у даному випадку прокурор вбачає у тому, що використання відповідачем 1 земельної ділянки без проведення нормативної грошової оцінки у порядку встановленому законодавством, порушує економічні інтереси держави внаслідок заниженої орендної плати, ненадходження платежів з орендної плати до місцевого бюджету у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання.

За вказаних обставин прокурор вважає за доцільне звернутись до суду для представництва та захисту інтересів держави.

Враховуючи наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором, зважаючи на дотримання прокурором вимог Закону України «Про прокуратуру», з врахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», суд вважає правомірним звернення Городоцької місцевої прокуратури з даним позовом до господарського суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши прокурора, представників позивача, відповідача 1, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації №261 від 11.05.2005 р. «Про передачу в оренду земельної ділянки ставу для риборозведення приватному підприємцю ОСОБА_1» приватному підприємцю ОСОБА_1 надано земельну ділянку зайняту ставком загальною площею 4,0 га, в тому числі прибережна захисна смуга (заболочених сінокосів) - 1,3724 га, ставок - 2,6276 га, в оренду терміном на 20 (двадцять) років для риборозведення за рахунок земель водного фонду, які перебувають в запасі Бірківської сільської ради.

На підставі вказаного розпорядження, між Яворівською районною державною адміністрацією (відповідач 2 у справі) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (відповідач 1 у справі) 14.09.2005 р. укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,0 га, строком на 20 років.

Вказаний договір оренди землі зареєстровано у Яворівському районному відділі регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 02.11.2005 р. за №04.05.464.00060. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_2.

Згідно вимог ст.13 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим.

В договорі оренди землі (п. 4.1.), укладеному між Яворівською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_1 вказано, що орендна плата за користування вищевказаною земельною ділянкою становить 500,00 грн. без ПДВ в рік і вноситься Орендарем безготівково щомісячно на банківський рахунок Бірківської сільської ради () №0707 в УДК у Львівській області, МФО 825014.

Згідно п. 2.3. договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки відсутня.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) передбачено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч. 2 ст. 15 даного Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За приписами статті 21 названого Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За приписами статті 5 цього ж Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 названого Закону в редакції чинній на час укладення спірного договору).

Приписами статті 23 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) унормовано, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою, а технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Згідно з приписами статті 22 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) підставами здійснення землеустрою можуть бути як рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування щодо проведення робіт з землеустрою, так і договори, укладені між землевласниками (землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Земельно-оціночні роботи при здійсненні землеустрою виконуються з метою визначення якісних характеристик, економічної цінності та вартості земель у порядку, встановленому законом.

Оцінка земель проводиться для порівняльного аналізу і прогнозу ефективності використання землі як природного ресурсу та основного засобу виробництва, а також при здійсненні цивільно-правових угод (стаття 38 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час укладення спірного договору).

Отже, земельним законодавством на момент укладення між Яворівською РДА та приватним підприємцем ОСОБА_1 14 вересня 2005 року договору оренди земельної ділянки загальною площею 4,0 га для риборозведення, яка знаходиться на території Бірківської сільської ради Яворівського району строком дії на 20 років, передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, що є необхідним для визначення розміру орендної плати за них.

Прокурор, з посиланням на норми ст.ст. 1, 13,15 Закону України "Про оренду землі", ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", вважає, що оспорюваний договір оренди землі не відповідає вимогам закону, оскільки нормативна грошова оцінка земельної ділянки відсутня, тому встановлений розмір орендної плати за землю невірний. Зазначене за висновком прокурора є підставою для визнання такого договору оренди недійсним з огляду на наведені норми Закону України "Про оренду землі" та ст. 215 Цивільного кодексу України.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

На органи прокуратури відповідно до ст. 131 Конституції України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право на звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 2 Господарського процесуального Кодексу України.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до п. п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (зокрема, економічних, соціальних) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді; із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах; поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Крім цього, відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Звернення місцевої прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - законності передачі в користування земельної ділянки державної форми власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між Яворівською районною державною адміністрацією (відповідач 2 у справі) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (відповідач 1 у справі) 14.09.2005 р. укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,0 га, строком на 20 років.

Вказаний договір оренди землі зареєстровано у Яворівському районному відділі регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 02.11.2005 р. за №04.05.464.00060. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: НОМЕР_2.

Вказаний договір оренди землі суперечить вимогам законодавства, водночас, станом на даний час є чинним, а тому підлягає визнанню недійсним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За приписами статей 6, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, з чого вбачається, що юридичне закріплення свободи договору не є беззастережним.

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 211 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

Статями 203, 228 ЦК України передбачено, що правочини не можуть суперечити цивільно-правовому законодавству, не повинні бути спрямовані на порушення інтересів і пошкодження майна держави, територіальної громади, незаконним заволодінням ним, а тому, при таких обставинах, договір визнається недійсним.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України (постанова від 02.04.2015 у справі №916/2284/14).

За змістом норм ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно п. 2.3. договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки відсутня.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) передбачено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч. 2 ст. 15 даного Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За приписами статті 21 названого Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За приписами статті 5 цього ж Закону (в редакції чинній на час укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 названого Закону в редакції чинній на час укладення спірного договору).

Приписами статті 23 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) унормовано, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою, а технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

Згідно з приписами статті 22 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) підставами здійснення землеустрою можуть бути як рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування щодо проведення робіт з землеустрою, так і договори, укладені між землевласниками (землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Земельно-оціночні роботи при здійсненні землеустрою виконуються з метою визначення якісних характеристик, економічної цінності та вартості земель у порядку, встановленому законом.

Оцінка земель проводиться для порівняльного аналізу і прогнозу ефективності використання землі як природного ресурсу та основного засобу виробництва, а також при здійсненні цивільно-правових угод (стаття 38 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на час укладення спірного договору).

Отже, земельним законодавством на момент укладення між Яворівською РДА та приватним підприємцем ОСОБА_1 14 вересня 2005 року договору оренди земельної ділянки загальною площею 4,0 га для риборозведення, яка знаходиться на території Бірківської сільської ради Яворівського району строком дії на 20 років, передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, що є необхідним для визначення розміру орендної плати за них.

За таких обставин, оспорюваний договір оренди суперечить вимогам статті 13 Закону України «Про оцінку земель», приписам статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Крім цього, дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави, помилково вважати факт непроведення нормативної грошової оцінки, у порядку встановленим законодавством, суто формальною підставою для визнання спірного договору недійсним.

Саме таку правову позицію також було висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 травня 2016 року у справі №6-824цс16.

За таких обставин, договір оренди земельної ділянки, укладений без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка відповідно до положень частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі», статті 13 Закону України «Про оцінку земель» є обов'язковою у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, суперечить приписам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним (інформаційний лист Вищого господарського суду України №01-06/1837/15 від 20.10.2015).

З огляду на приписи ст.122 Земельного кодексу України спірна у справі земельна ділянка підлягає поверненню державі в особі Львівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в чинній редакції; далі - ЗК України), районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства. Однак, ведення водного господарства - це лише один з видів цільового призначення земель водного фонду відповідно до класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему України від 23.07.2010 р. №548.

Відповідно до вказаного наказу, до ведення водного господарства можна віднести лише перших п'ять видів, а саме: 10.01 Для експлуатації та догляду за водними об'єктами; 10.02 Для облаштування та догляду за прибережними захисними смугами; 10.03 Для експлуатації та догляду за смугами відведення; 10.04 Для експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами; 10.05 Для догляду за береговими смугами водних шляхів. Саме ними і обмежуються повноваження райдержадміністрацій.

Цільове призначення земельної ділянки згідно Договору (п.5.1) для риборозведення відповідає цільовому призначенню 10.07. (Для рибогосподарських потреб).

Таким чином, оскільки відповідно до вимог ст.122 ЗК України, вказане цільове призначення прямо не згадується, тому слід керуватися ч.5 ст.122 ЗК України, відповідно до вимог якої, саме обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування за межами населених пунктів.

Враховуючи викладене, станом на 2017 року, розпорядником вказаної земельної ділянки державної форми власності, що передана в оренду за межами населеного пункту за даним Договором є Львівська ОДА.

Окрім цього, із вступом в дію Закону України «Про аквакультуру» від 18.09.2012 р. (в редакції від 01.07.2013 р.) змінився встановлений ст.51 Водного кодексу України порядок надання водних об'єктів в оренду. Відповідно до зазначеної норми, водні об'єкти надаються у користування на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою відповідно до вимог Земельного кодексу України і як встановлено раніше - за межами населених пунктів такі повноваження визначені за Львівською ОДА.

Відповідно до от. 122 Земельного кодексу України, розпорядником земельних ділянок вказаної категорії на даний час є Львівська обласна державна адміністрація, яка уповноважена здійснювати захист інтересів держави у вказаній сфері, відтак прокурор звертається до суду в інтересах зазначеного органу державної влади.

Разом з тим, за приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 цього Кодексу визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має зазначені повноваження, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався відповідний орган державної влади.

Вказана правова позиція також знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-101цс15 та у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Оскільки, зазначені порушення при укладенні Договору були допущені обома сторонами, в тому числі розпорядником земельної ділянки - Яворівською РДА, вказані суб'єкти виступають відповідачами по справі.

Із вступом в дію Закону України «Про аквакультуру», розпорядником вказаної земельної ділянки визначено облдержадміністрацію.

Враховуючи те, що позивач - Львівська обласна державна адміністрація не був стороною укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 договору оренди земельної ділянки, та органом, який видав розпорядження, на підставі якого укладено спірний договір, а тому їй не було та не могло бути відомо про існування укладеного 14.09.2005 р. договору оренди земельної ділянки.

Водночас, необхідно зазначити, що у відповідності до ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991) прокурор не мав права підміняти органи відомчого управління та контролю і втручатися у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству, підстав для проведення перевірки в поряду, визначеному ст.ст. 20, 21 цього ж Закону, не було. Окрім цього, обмеження на проведення перевірок в порядку нагляду були застосовані наказом ГПУ від 12.11.2012 № 111 «Про затвердження Положення про порядок проведення органами прокуратури перевірок при здійсненні нагляду за додержанням і застосуванням законів», тому до 14.10.2014 р. вищезазначений договір не був предметом перевірки Городоцької місцевої прокуратури.

Окрім цього, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. змінено форму реалізації повноважень органів прокуратури. Так, органи прокуратури позбавлені повноважень щодо проведення перевірок у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, зокрема, щодо додержання вимог чинного земельного законодавства, тому Городоцькій місцеві прокуратурі не було відомо про допущення вказаних порушень інтересів держави.

Про вищевказані факти порушення вимог земельного законодавства Городоцькій місцеві прокуратурі стало відомо лише 21.04.2017 року, з інформації, отриманої з відділу у Яворівському районі Львівської області Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, згідно якої земельна ділянка площею 4,0 га, яка передана в оренду ОСОБА_1 на території Бірківської сільської ради Яворівського району, за категорією земель відноситься до земель водного фонду та станом на даний час надання земель вказаної категорії згідно ст. 122 ЗК України належить до повноважень Львівської обласної державної адміністрації.

З врахуванням зазначених обставин порушене право підлягає захисту, виходячи з положень ч.5 ст.267 ЦК України.

Враховуючи допущені сторонами при укладенні вказаного Договору порушення інтересів держави щодо розпорядження, охорони, оцінки земель державної власності, невжиття станом на поточний період 2017 року розпорядником вказаної земельної ділянки та сторонами Договору заходів щодо приведення останнього у відповідність до вимог чинного законодавства, з метою захисту інтересів держави, в тому числі забезпечення подальшого ефективного розпоряджання земельними ресурсами, вжиття заходів щодо законних надходжень до місцевого бюджету з метою їхнього наповнення, а також з метою подальшої законної передачі вказаної земельної ділянки в користування її розпорядником - Львівською ОДА разом з водним об'єктом, відповідно до визначеної Законом процедури, позовні вимоги є обґрунтованими.

Таким чином, вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 14.09.2005, що укладений між Яворівською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_1, строком дії на 20 років, про передачу в оренду земельної ділянки (кадастровий НОМЕР_3) площею 4,0 га зайнятої ставом для риборозведення, що знаходиться на території Бірківської сільської ради Яворівського району (за межами населеного пункту) та зобов'язання повернути земельну ділянку (кадастровий НОМЕР_3) площею 4,0 га зайнятої ставом для риборозведення, що знаходиться на території Бірківської сільської ради Яворівського району (за межами населеного пункту) до земель державної власності в особі Львівської обласної державної адміністрації, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 4-3 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 14.09.2005 р., укладений між Яворівською районною державною адміністрацією та приватним підприємцем ОСОБА_1, строком дії на 20 років, про передачу в оренду земельної ділянки (кадастровий НОМЕР_3) площею 4,0 га зайнятої ставом для риборозведення, що знаходиться на території Бірківської сільської ради Яворівського району (за межами населеного пункту).

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути земельну ділянку (кадастровий НОМЕР_3) площею 4,0 га зайнятої ставом для риборозведення, що знаходиться на території Бірківської сільської ради Яворівського району (за межами населеного пункту) до земель державної власності в особі Львівської обласної державної адміністрації.

Стягувач: Львівська обласна державна адміністрація (адреса: 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18, ідентифікаційний код 00022562).

4. Стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_4) на рахунок № 0774 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - прокуратура Львівської області, код 02910031, сплачений судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

5. Стягнути з відповідача - Яворівської районної державної адміністрації (81000, Львівська область, м. Яворів, вул. Івана Франка, 8, ідентифікаційний код 04055883) на рахунок № 0774 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - прокуратура Львівської області, код 02910031, сплачений судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

6. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.08.2017 р.

Головуючий суддя Синчук М.М.