ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.08.2017 Справа № 920/601/17

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ,

до відповідача Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Суми,

про стягнення 41 951 грн. 20 коп.,

Суддя Резніченко О.Ю.

Представники:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Крищук Б.В. (довіреність № 1707 від 17.07.2017);

При секретарі судового засідання Вдовенко Д.В.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу на свою користь 41 951 грн. 20 коп. виплаченого страхового відшкодування.

Позивач подав заяву (вх. № 6852 від 07.08.2017), в якій повністю підтримує позовні вимоги та просить долучити до матеріалів справи копію трудової книжки водія ОСОБА_3

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав.

У судовому засіданні 17.08.2017 представник відповідача зазначив, що визнає позовні вимоги.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

З довідки №72327537 про ДТП вбачається, що 15.09.2015 о 17 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) за участі:

1) легкового автомобіля HYUNDAI, ACCENT, номерний знак НОМЕР_1, водій ОСОБА_3; поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутній.

2) легкового автомобіля VOLKSWAGEN, TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_2, водій ОСОБА_4; поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 2678886 терміном дії до 22.05.2016, виданий СТ «Глобус».

У довідці зафіксовано, що ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 п. 10.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.10.2015 у справі № 592/9173/15-п, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Судом встановлено, що 15.09.2015 року о 17 год. 30 хв. по вул. Баумана в районі вул. Засумській в м.Суми, ОСОБА_3 керував автомобілем Hyundai accent н.з. ВМ8377АХ і під час повороту ліворуч не з крайнього лівого положення не переконався, що це буде безпечно та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter н.з. ВМ 5599 АА, який рухався у попутному напрямку й у наслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень зазначених в матеріалах ДТП, чим порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КпАП України.

Згідно зі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до довідки Служби автомобільних доріг у Сумській області від 16.10.2015 № 11-2/1024 транспортний засіб HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП перебував в оренді у ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на підставі договору оренди від 26.02.2013, за умовами якого обов'язок страхування транспортного засобу був покладений на орендаря.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на момент ДТП поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ОСОБА_3 був відсутній. ОСОБА_3 був працівником філії Глухівська ДЕД ДП «Сумський облавтодор» та керував транспортним засобом під час виконання ним службових обов'язків, що підтверджується наказом № 75-к від 20.10.2014 про прийняття на роботу, посвідченням на відрядження до м. Суми 15.09.2015, копією трудової книжки АХ № 781796.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, в тому числі у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

23 вересня 2015 року власник автомобіля VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно з полісом №АЕ/2678886, звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування спричиненої ДТП шкоди.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 02.10.2015 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2, склала 50341 грн. 44 коп.

Матеріали справи, а саме платіжним дорученням № 6451рв від 15.12.2016 підтверджується факт виплати МТСБУ ОСОБА_4 страхового відшкодування за заподіяну його автомобілю шкоду в сумі 41951 грн. 20 коп.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.04.2017 у справі № 576/345/17-ц за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, у задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю ОСОБА_3 під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, отримав право вимоги до відповідача про відшкодування суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 41 951 грн. 20 коп., оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_3, який під час виконання службових обов'язків керував транспортним засобом HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_1, що перебував в оренді у відповідача.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_3 був працівником філії Глухівська ДЕД ДП «Сумський облавтодор» та керував транспортним засобом під час виконання ним службових обов'язків, що підтверджується наказом № 75-к від 20.10.2014 про прийняття на роботу, посвідченням на відрядження до м. Суми 15.09.2015, копією трудової книжки АХ № 781796. Наявність вини ОСОБА_3 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України підтверджується постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.10.2015 у справі № 592/9173/15-п. Факт перебування автомобіля HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_1 в оренді у ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» підтверджується довідкою Служби автомобільних доріг у Сумській області від 16.10.2015 № 11-2/1024 та не заперечується відповідачем. Факт виплати позивачем ОСОБА_4 страхового відшкодування за заподіяну його автомобілю шкоду підтверджується платіжним дорученням № 6451рв від 15.12.2016.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

У судовому засіданні 17.08.2017 представник відповідача зазначив, що визнає позовні вимоги.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 41 951 грн. 20 коп. виплаченого страхового відшкодування обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Роменська, буд. 79/2, м. Суми, 40002, код 31931024) на користь Моторного (транспортного) страхове бюро України (МТСБУ) (Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02154, код 21647131) 41 951 грн. 20 коп. виплаченого страхового відшкодування, 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.08.2017.

СУДДЯ О.Ю. РЕЗНІЧЕНКО