ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.08.2017 справа № 6/5009/5384/11

позовом заступника прокурора Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29-а) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (01601, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9)

до відповідачів 1. Запорізької міської ради (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206)

2. приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України (Укрпрофоздоровниця) (01000, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41)

3. приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (71100, місто Бердянськ Запорізької області, вул. Котляревського-Волкова, буд. 12/24)

4. виконавчого комітету Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації (69000, місто Запоріжжя, вул. Горького, буд. 23)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Федерація профспілок України (м. Київ, 01012, Майдан незалежності, 2)

Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (04070, м. Київ, Боричів Тік, 28)

Запорізька обласна рада професійних спілок (69057, м. Запоріжжя, майдан Профспілок, 5)

про 1. визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 349/16 від 30.10.2003 року „Про оформлення права власності на обєкти нерухомості по вул. Ленській, 45

2. про визнання права власності держави в особі Фонду державного майна України на обєкти нерухомості по вул. Ленський, 45, приватного акціонерного товариства „Приазовкурорт загальною площею 20584 кв. м., які розташовані за адресою: вул. Ленська 45, м. Запоріжжя Запорізької області

3. про витребування із незаконного володіння приватного акціонерного товариства „Приазовкурорт спірних обєктів нерухомості у власність держави в особі Фонду державного майна України

орган примусового виконання: Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Свободи, 60)

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін та учасники судового процесу:

за участю прокурора: Соловйова О.С., посвідчення № 036005, видане 15.10.2015;

від позивача (скаржника): ОСОБА_1, довіреність № 98 від 08.02.2017;

від відповідача-3 (боржника): ОСОБА_2, довіреність № 05/804 від 12.06.2017;

від Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області: ОСОБА_3, довіреність б/н від 18.05.2017

Розглядається скарга Фонду державного майна України від 10.07.2017 № 10-25-13433 на дії Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області при виконанні наказу господарського суду Запорізької області у справі № 6/5009/5384/11 від 10.01.2012.

У відповідності до ст. 2-1 ГПК України, враховуючи звільнення з посади судді-доповідача у справі ОСОБА_4, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2017 справу № 6/5009/5384/11 для розгляду скарги передано судді Носівець В.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.07.2017 скаргу прийнято до розгляду. Судове засідання призначено на 08.08.2017.

Скаржник (стягувач у виконавчому провадженні, позивач у справі) підтримав вимоги, викладені у скарзі. В обґрунтування вимог зазначив, що рішенням господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 у справі № 6/5009/5384/11 витребувано із незаконного володіння відповідача-3 обєкти нерухомості за адресою вул. Ленська, 45 в м. Запоріжжя у власність держави в особі Фонду державного майна України. На виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили, видано відповідний наказ від 10.01.2012. Стягувач 21.04.2017 звернувся до Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області з заявою № 10-25/8131 про відкриття виконавчого провадження. У звязку отриманням повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17.05.2017 Фондом подано повторну заяву про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2017 № 10-25/10789. Стягувачем 04.07.2017 отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.06.2017 № 12801. Вказане рішення державного виконавця прийнято на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та вмотивовано тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення. Скаржник вважає рішення державного виконавця необґрунтованим та незаконним. Перелік підстав примусового виконання судового рішення передбачено ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» до заходів примусового виконання судового рішення віднесено вилучення в боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії регламентовано ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Прокурор під час предявлення позову в інтересах держави в особі фонду державного майна України, а також під час ухвалення рішення, керувався ст. 388 ЦК України, якою визначено конкретний спосіб захисту цивільних прав. Відтак судовим рішенням передбачено спосіб його виконання витребувати та повернути майно. Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» - вилучення та передача предметів стягувачу. Проте державний виконавець буквально та вузько тлумачить норми вказаного Закону. Скаржник наголошує, що ст. 16 ЦК України чи іншими нормами ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав як вилучення та передача предметів. У свою чергу, глава 29 ЦК України не передбачає іншого способу захисту прав власника, який позбавлений володіння річчю, ніж витребування. Зазначене свідчить про необхідність розширеного тлумачення поняття «вилучення та передача предметів» як способу примусового виконання судового рішення про витребування майна. Саме такий спосіб виконання забезпечить у повному обсязі поновлення порушених інтересів власника, оскільки вилучення у боржника і передача предметів стягувачу дозволить останньому в повній мірі реалізувати правомочності володіння переданим майном, якої він позбавлений. Крім того, враховуючи те, що судом видано наказ, який повністю відповідає резолютивній частині судового рішення, останнє, в силу ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець у разі незрозумілості для нього судового рішення або у разі ускладнення його виконання має право звернутися до суду із заявою про розяснення рішення суду в порядку ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» або встановлення способу його виконання в порядку ст. 33 вказаного Закону. Скаржник просив: 1) визнати неправомірним рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23.06.2017 № 12801; 2) зобовязати Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийняти до виконання наказ від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про примусове виконання рішення.

Від скаржника 07.08.2017 надійшли додаткові пояснення в обґрунтування вимог скарги.

Прокуратура Запорізької області надала пояснення, в яких зазначила, що рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 на підставі судового наказу № 6/5509/5384/11, виданого господарським судом Запорізької області 10.01.2012, підлягає примусовому виконанню в порядку п. 3 ч. 1 ст. 10, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Дії державного виконавця в частині повернення відповідного виконавчого документа стягувачу є незаконним.

Боржник (відповідач-3 у справі) заперечив проти задоволення скарги. В відзиві на скаргу зазначив, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» до заходів примусового виконання судового рішення віднесено вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. В свою чергу, відповідно до виданого господарським судом наказу від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про примусове виконання рішення вбачається: «витребувати із незаконного володіння….у власність держави в особі Фонду державного майна України». Тому, саме у звязку з цим, повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є цілком законне, винесене без порушення норм законодавства, що регулює відносини на стадії виконавчого провадження. Боржник просив відмовити в задоволенні скарги.

Бердянський міськрайонний відділ дражної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області заперечив проти задоволення скарги. В запереченнях на скаргу вказував, що державним виконавцем встановлено, що виконання рішення суду у даній справі не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, а саме: пунктом 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено такий захід примусового виконання, як вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні, застосування якого регламентовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документів, про що зазначається і самим скаржником. Тобто, головним заходом примусового виконання даної категорії рішення є саме передача предметів стягувачу, зазначених у виконавчому документі, якого у наказі № 6/5009/5384/11, виданому 10.01.2012 господарським судом Запорізької області, не має.

Заслухавши прокурора, стягувача, боржника та орган виконання, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 у справі № 6/5009/5383/11 видано наказ від 10.01.2012 про витребування із незаконного володіння приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» спірних об'єктів нерухомості, розташованих за адресою вул. Ленська, 45, м. Запоріжжя (адміністративна будівля літера Д-2 інвентарний № 1-0001 загальною площею 639,6 м2; будинок культури літера А-2 інвентарний № 1-0002 загальною площею 2042,6 м2; їдальня літера Б-2 інвентарний № 1-0003 загальною площею 3323,7 м2; корпус № 2 літера У-5 інвентарний № 1-0005 загальною площею 5852,12 м2; корпус № 9 літера Е інвентарний № 1-0015; корпус № 11 літери В В1 інвентарний № 1-0010 загальною площею 310,5 м2; побутове приміщення літера О інвентарний № І-ООЗЗ загальною площею 45,1 м2; магазин літера Н інвентарний № 1-0034 загальною площею 152,1 м2; корпус № 1 літера Т-5 інвентарний № 1-0004 загальною площею 2892,43 м2; колишня їдальня літера Г інвентарний № 1-0007 загальною площею 572,8 м"; лікувально-діагностичне відділення літера Ф-3 інвентарний № 1-0043 загальною площею 4741,5 м2; склад РЄУ літера М інвентарний № 1-0035 загальною площею 93,6 м2) у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №30995944 від 21.02.2012.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції від 05.03.2012 наказ №6/5009/5384/11 від 10.01.2012 про витребування із незаконного володіння ПрАТ «Приазовкурорт» спірних обєктів нерухомості повернуто до господарського суду Запорізької області у звязку з відновленням Донецьким апеляційним господарським судом пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2011 у даній справі залишено без змін.

Господарським судом Запорізької області 20.12.2016 оригінал наказу від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 направлено на адресу стягувача - Фонду державного майна України.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у даній справі залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.04.2017 у даній справі за заявою Фонду державного майна України строк предявлення наказу від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про витребування із незаконного володіння ПрАТ «Приазовкурорт» спірних обєктів нерухомості поновлено.

Заявою від 21.04.2017 № 10-25-8131 ФДМ України звернувся до Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про витребування спірних обєктів нерухомості у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Повідомленням від 17.05.2017 Бердянським МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області наказ від 10.01.2012 повернуто стягувачу з посилання на п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження та зазначено, що виконання рішення не передбачає заходів примусового виконання рішення.

Стягувач повторно звернувся до Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області з заявою від 01.06.2017 про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11.

Бердянським МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесено повідомлення № 120801 від 23.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку тим, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Стягувач не погодився з такими діями органу виконання. При зверненні до суду зі скаргою на дії органу виконання вказує, що рішенням (діями) державного виконавця Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.06.2017 допущено порушення прав та законних інтересів стягувача та не дотримано норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У відповідності до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Наведені приписи Конституції України розглядалися Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1, 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

В силу статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо, зокрема, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Як вбачається із змісту повідомлення головного державного виконавця Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.06.2017, вказане повідомлення прийнято саме на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Суд враховує, що перелік заходів примусового виконання рішень визначений приписами ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", якими є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 6) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Отже, положення вищезазначеної статті Закону не містять вичерпного переліку заходів примусового виконання рішень.

Згідно ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

За приписами ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

Наказ суду від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 має всі відомості, передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі визначено боржника, стягувача та дії, які необхідно здійснити на його користь.

Як вбачається, резолютивна частина рішення господарського суду Запорізької області у справі № 6/5009/5384/11 передбачає заходи примусового виконання рішення суду, а саме витребування обєктів нерухомості із володіння ПрАТ «Приазовкурорт» (боржника) у власність держави в особі Фонду державного майна України (стягувача). При цьому, визначений спосіб захисту порушеного права передбачений нормами цивільного законодавства України.

Приписами ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, а саме під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

При цьому, суд приймає до уваги, що чинним законодавством України, в тому числі і приписами ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» не визначено будь-яких вимог до зазначення (формулювання) заходів примусового виконання рішення у виконавчому документі щодо передачі обєктів, які підлягають витребуванню, стягувачу.

Однак, всупереч наведеному, державним виконавцем Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області не здійснено всіх необхідних дій для ефективного примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем неправомірно повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання саме на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що скарга Фонду державного майна України на дії Бердянського ВДВС ГТЮ у Запорізькій області підлягає задоволенню, враховуючи встановлення судом порушення вимог законодавства в діях органу державної виконавчої служби під час повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Отже, доводи скаржника в цій частині суд визнає правомірними, в зв'язку із чим дії органу ДВС, які полягають у поверненні виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання підлягають визнанню незаконними, а повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.06.2017 недійсним.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 року № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Як встановлено, орган виконання неодноразово безпідставно повертав виконавчий документ стягувачу. Наведене свідчить про порушення прав стягувача на виконання судового рішення, винесеного на його користь. Зобовязання Бердянського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області відкрити виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про витребування майна на підставі заяви стягувача призводить до відновлення порушених прав стягувача, внаслідок чого скарга у відповідній частині задовольняється. При цьому, суд наголошує, що у спірному повідомлення про повернення виконавчого документі інших підстав, крім того, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, не визначено.

Також суд вважає за необхідне роз'яснити органу виконання про наявність у нього права, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, звернутися до суду який видав виконавчий документ із заявою про розяснення відповідного рішення в порядку ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги Фонду державного майна України на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області при виконанні наказу господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про витребування майна, доводи скаржника визнаються судом правомірними.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Фонду державного майна України на дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області при виконанні наказу господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про витребування майна задовольнити.

2. Визнати недійсним повідомлення від 23.06.2017 № 12801 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесене державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області.

3. Зобовязати Бердянський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області відкрити виконавче провадження за наказом господарського суду Запорізької області від 10.01.2012 у справі № 6/5009/5384/11 про витребування спірних обєктів нерухомості із незаконного володіння ПрАТ «Приазовкурорт» у власність держави в особі Фонду державного майна України на підставі відповідної заяви стягувача.

Суддя В.В.Носівець