ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"04" серпня 2017 р. Справа № 926/1932/17

За позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України в особі державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат, м. Івано-Франківськ

до товариства з обмеженою відповідальністю Вижницька біопаливна компанія, с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області

про зобовязання виконати умови договору

Суддя Ковальчук Т. І.

За участю представників:

Позивачів не зявилися

Відповідача не зявився

У засіданні приймали участь: прокурор військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону звернувся з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України в особі державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат до відповідача ТОВ Вижницька біопаливна компанія про зобовязання у тримісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили виконати умови договору № 6 від 04.06.2013 р., а саме: у письмовій формі погодити з Тернопільським управлінням виробничо-технічної комплектації ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат перелік деталей, які будуть використані в ході виконання робіт, та розрахунок вартості робіт, а також виконати ремонт вказаних у даному договорі транспортних засобів, заміну усіх зношених деталей на нові, реставрацію деталей, які підлягають реставрації, заміну рідин та автомобільних шин на нові, необхідні зварювальні та малярні роботи.

У позові заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону зазначив, що ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат є складовою частиною Збройних Сил України, позивачі не здійснюють належний захист інтересів держави, тому відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру заступником прокурора предявлено позов в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі названого ліспромкомбінату. В обгрунтування позовних вимог у позові вказано, що відповідач не виконує укладений з позивачем договір № 6 від 04.06.2013 р. по ремонту автомобільної техніки трьох автомобілів КАМАЗ-5511, що порушує інтереси держави, які полягають у забезпеченні Збройних Сил України необхідними матеріальними ресурсами, тому просить зобовязати відповідача виконати свої зобовязання за договором.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду Чернівецької області від 07.06.2017 р., розгляд справи в судовому засіданні призначено на 20.06.2017 р. за участю прокурора і представників сторін, прокурора зобовязано надати додаткові документи, відповідача зобовязано надати відзив на позов та докази на його обґрунтування.

19.07.2017 р. від військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону через канцелярію суду надійшли додаткові документи.

У звязку з неявками представників сторін у судові засідання і неподанням відзиву на позов ухвалою від 20.06.2017 р. розгляд справи відклався на 05.07.2017 р., ухвалою від 05.07.2017 р. на 27.07.2017 р., ухвалою від 27.07.2017 р. на 04.08.2017 р.

У судове засідання 04.08.2017 р. представники позивачів і відповідача не зявилися.

Від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення від 02.08.2017 р., в яких Міністерство зазначило, що підтримує позов і просить розглянути справу без участі його представника.

Представники ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат та ТОВ Вижницька біопаливна компанія про причини неявки своїх представників не повідомили, відповідач не надав відзиву на позов, однак це не перешкоджає вирішенню спору в судовому засіданні 04.08.2017 р., оскільки всіх учасників провадження належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 69-70).

У звязку з викладеними обставинами справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 20.06.2017 р. представник позивача ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат просив задовольнити позов, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Прокурор у судовому засіданні 04.08.2017 р. позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач впродовж тривалого часу не вчиняє дії щодо виконання укладеного з Тернопільським УВТК ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат договору на ремонт автомобілів, не реагує на письмові звернення останнього, чим завдає шкоди інтересам держави, які полягають у забезпеченні Збройних Сил України матеріально-технічними ресурсами, а позивачі не здійснюють належним чином захист інтересів держави у спірних правовідносинах з відповідачем.

Заслухавши пояснення прокурора та беручи до уваги пояснення представника позивача ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат в судовому засіданні 20.06.2017 р., розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України Про Збройні Сили України та Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно зі ст. 10 названого Закону до повноважень Міністерства оборони України віднесено, зокрема, забезпечення життєдіяльності Збройних Сил України, їх функціонування, бойової та мобілізаційної готовності, боєздатності, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, а також здійснення контролю за їх ефективним використанням, організація виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Державне підприємство Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат є правонаступником створеного відповідно до наказу Міністра оборони України від 20.05.1993 р. № 104 державного підприємства Івано-Франківський ліспромкомбінат Міністерства оборони України та складовою частиною Збройних Сил України (а.с. 9-12, 33-42). Згідно з п. 1.1 Статуту ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат підприємство засноване на державній власності, діє як державне унітарне підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України (Уповноважений орган управління).

Підприємство створене Уповноваженим органом управління з метою ведення лісового господарства на землях оборони, одержання прибутку, виконання державного замовлення Міністерства оборони України з лісопереробки та виготовлення іншої продукції, замовлень сторонніх організацій, юридичних і фізичних осіб України та інших держав з лісопереробки та іншої продукції (робіт, послуг) для потреб національної економіки, іншої діяльності, яка не суперечить законодавству України (п. 2.1 Статуту).

Відповідно до 4.2 Статуту ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, а згідно з п. 4.11 Статуту контроль за ефективністю використання, збереження та обліком закріпленого за підприємством майна здійснює Уповноважений орган управління.

Повноваження Міністерства оборони України з управління підприємством визначені в розділі 8 Статуту ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат, де, зокрема, зазначено, що Уповноважений орган управління погоджує окремі види договорів, затверджує річні фінансові та інвестиційні плани підприємства, здійснює контроль за їх виконанням, проводить моніторинг фінансової діяльності підприємства, здійснює облік закріпленого за підприємством державного майна та контроль за його ефективним використанням і збереженням.

Згідно з абз. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №1-1/99 зазначив, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Частиною 2 статті 2 ГПК передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до статті 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Підстави представництва прокурором інтересів держави визначені статтею 23 Закону України Про прокуратуру, зокрема, згідно з частиною 3 названої статті: у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Виходячи з положень чинного законодавства України, на прокурора покладається обовязок при поданні позову обґрунтувати як наявність підстав для представництва в суді законних інтересів держави, так і неможливість здійснення або фактичне нездійснення захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 7 Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам зазначено, що господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обовязок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, повязаних із захистом інтересів держави. При цьому слід звертати увагу на те, що згідно з абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Звернення заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України в особі державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат до ТОВ Вижницька біопаливна компанія про зобовязання виконати умови договору обгрунтоване тим, що невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобовязань порушує інтереси держави, які полягають у реалізації уповноваженим органом держави Міністерством оборони України, через підпорядковане йому державне підприємство Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат своїх функцій із забезпечення Збройних Сил України необхідними матеріальними ресурсами за вказаним договором. У позовній заяві зазначено та вказано прокурором у судовому засіданні, що позивачі неналежно здійснюють захист державних інтересів у спірних правовідносинах, що спонукало заступника військового прокурора звернутися з даним позовом до господарського суду відповідно до наданих законом повноважень.

З наведеного суд доходить висновку, що прокурором правильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерство оборони України, належно умотивовано законні інтереси держави та наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ст. 23 Закону України Про прокуратуру, з метою їх захисту шляхом подання заступником військового прокурора Івано-Франківського гарнізону позову в даній справі.

Розглядаючи позов по суті, суд встановив, що 04 червня 2013 року між Тернопільським УВТК ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю Вижницька біопаливна компанія (Виконавець) було укладено Договір № 6, згідно з яким замовник доручає, а виконавець (відповідач) зобовязується виконати комплекс робіт по ремонту автомобільної техніки, що належить Тернопільському УВТК, а саме: КАМАЗ-5511 д/н НОМЕР_1, шасі № 63959, двигун № НОМЕР_2, рік випуску 1991-й, інв. № 50; КАМАЗ-5511 д/н НОМЕР_3, шасі № 39221, двигун № НОМЕР_4, рік випуску 1990-й, інв. № 47; КАМАЗ-5511 д/н ВО 7746, шасі № 333454, двигун № НОМЕР_5, рік в. 1989 (а.с. 16). У пункті 9.1 цього договору зазначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та реєстрації вищестоящою організацією замовника.

Згідно із затвердженим 01.09.2009 р. Положенням Тернопільського управління виробничо-технічної комплектації державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат Тернопільське УВТК є відокремленим структурним підрозділом ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат без статусу юридичної особи і наділений, зокрема, правом укладати договори від свого імені з іншими організаціями, які (договори) набувають юридичної сили після їх затвердження директором ліспромкомбінату (пункти 1.1, 1.4, 3.3, 3.4 Положення, а.с. 43-46).

У наданому прокурором витязі з журналу реєстрації договорів ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат в наявності відмітка про реєстрацію укладеного з ТОВ Вижницька біопаливна компанія договору від 04.06.2013 р. на ремонт автомобільної техніки: КАМАЗ-5511, д.н: ВО 7741 АО, ВО 7742 АО, ВО 7746 АО (а.с. 47-48). Також на договорі № 6 від 04.06.2013 р. є відмітка про його затвердження т.в.о. директора ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат. Отже, процедурні особливості укладення договору позивачем ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат дотримано.

Відповідно до п. 1.3 договору № 6 від 04.06.2013 р. відповідач зобовязується провести ремонтні роботи якісно, замінити усі зношені деталі на нові, реставрувати деталі, які підлягають реставрації, замінити усі рідини на нові, замінити шини автомобільні на нові та провести необхідні зварювальні роботи, провести покрасочні роботи автомобіля.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору № 6 від 04.06.2013 р. термін виконання робіт, зазначених в пункті 1.3 договору, визначається терміном проходження випробувань, які виконуються виконавцем за участі представника замовника після завершення усіх робіт, виконавець зобовязаний приступити до виконання робіт протягом 10 календарних днів з моменту підписання договору, а в 10-ти денний термін після закінчення робіт передати техніку згідно акту приймання-здачі, який є невідємною частиною договору.

Зобовязання відповідача передбачені п. 3.2 договору, зокрема, виконавець зобовязаний:

- своїми силами і засобами виконати усі роботи в обсязі, передбачені відповідними правилами та даним договором, і здати роботи замовнику у стані, що відповідає умовам договору (п. 3.2.1);

- забезпечити збереження та не допускати пошкодження переданої для ремонту автотехніки (п. 3.2.2);

- при виконанні робіт дотримуватися протипожежної безпеки (п. 3.2.3);

- проводити раціональне використання затратних деталей, попередньо узгоджених з замовником (п. 3.2.5).

Як пояснили прокурор і представник позивача ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат у судовому засіданні 20.06.2017 р., автомобілі КамАЗ, які підлягали ремонту, були передані відповідачеві до укладення договору № 6 від 04.06.2013 р. по акту приймання-передачі.

Так, згідно з актом № 2 від 27.05.2013 р. Тернопільське УВТК передало Вижницькій Біопаливній Компанії для ремонту автомобілі марки Камаз: Камаз-5511, номенклатурний номер 46, державний номер НОМЕР_6, номер кузова (шасі) 333454, двигун номер 450770, 1989, Камаз-5511, номенклатурний номер 47, державний номер НОМЕР_3, номер кузова (шасі) 39221, двигун номер 634674, 1990, Камаз-5511, номенклатурний номер 50, державний номер НОМЕР_1, номер кузова (шасі) 63959, двигун номер 0384385, 1991 (а.с. 17). В названому акті вказано, що автомобілі в робочому стані, передані для проведення середнього ремонту, дефектів при зовнішньому огляді та таких, що виявлені при перевірці, не зазначено.

Як видно з поданих прокурором листів начальника Тернопільського УВТК, останній 30.07.2015 р. та 11.11.2015 р. звертався до Вижницької біопаливної компанії щодо невиконання укладеного в червні 2013 р. договору на ремонт трьох автомобілів КАМАЗ та просив відповідача виконати свої зобовязання і повернути автомобілі (а.с. 56-57). За поясненням прокурора, відповідач на вказані листи не відреагував.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а згідно зі статтею 626 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ст. 837 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 839 ЦК підрядник зобовязаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Особливості договору про технічне обслуговування і ремонт автомобільного транспортного засобу визначено в ст. 25 Закону України Про автомобільний транспорт в редакції, чинній на дату укладення договору № 6 від 04.06.2013 р.

Відповідно до цієї статті Закону договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є:

найменування та місце розташування сторін за цим договором;

перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання;

вартість робіт та порядок розрахунків;

перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу;

перелік документів, який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту, та гарантійні зобовязання виконавця щодо проведених робіт.

Як видно з договору № 6 від 04.06.2013 р., сторони не визначили в ньому ані вартість ремонтних робіт, ані їх конкретні види і обсяги, ані строки виконання робіт. У пунктах 1.1. та 1.3 договору наведено загальний перелік видів ремонтних робіт, у пункті 3.2.1 обумовлено, що виконавець виконує роботи своїми силами і засобами, а відповідно до пунктів 5.1, 5.3 договору вартість робіт визначається згідно погодженого розрахунку вартості робіт та актів виконаних робіт.

У пункті 4.1 договору передбачено, що про виконану роботу виконавець складає акт виконаних робіт, в якому ставиться відмітка про передачу замовнику відремонтованої техніки, де вказується перелік виконаних робіт, а також затрати на запасні частини, що бути витрачені на проведення ремонту. Після завершення виконавцем робіт по ремонту автотехніки сторони складають акт приймання-здачі виконаних робіт, після чого автотехніка вважається зданою, а роботи по ремонту завершеними (п. 4.3).

Відтак, можна зробити висновок, що при укладенні договору № 6 від 04.06.2013 р. сторони визначили види робіт по ремонту автомобілів, але не обумовили їх конкретних обсягів, вартості та строків виконання, а домовилися про їх визначення відповідно до погодженого розрахунку вартості робіт та проведення оплати по факту виконання відповідачем своїми силами і засобами, що в цілому не суперечить чинному законодавству.

Так, за приписами статей 843, 844 ЦК у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Статтею 846 Цивільного кодексу унормовано, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобовязаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобовязання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У пункті 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України на запитання Чи є поняття строк договору, визначене статтею 631 ЦК України, та поняття строк дії договору, визначене частиною сьомою статті 180 ГК України, тотожними? Чи може відсутність строку дії господарського договору, як істотної умови в розумінні статті 180 ГК України, бути підставою визнання його неукладеним? надано наступні розяснення:

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно з частиною сьомою статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобовязання сторін, що виникли на основі цього договору. Оскільки змістом зобовязання є права і обовязки сторін, то поняття строк договору та строк дії договору є тотожними.

Згідно з частиною третьою статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити, зокрема, строк дії договору. Отже, строк дії господарського договору є його істотною умовою. Разом з тим слід мати на увазі, що строк дії договору, який сторони зобовязані погодити, не обмежений будь-яким максимальним строком. Тому сторони можуть визначити, що договір діє до припинення прав та обовязків, які з нього виникли.

При цьому слід враховувати, що за змістом статті 637, частин третьої та четвертої статті 213 ЦК України метою тлумачення договору є виявлення справжньої волі сторін, що згідно з частиною першою статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом, та що згідно з частиною першою статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Згідно зі звичаєм, що склався в діловому обороті, не зазначення в договорі строку дії договору свідчить про волю сторін на встановлення правила про те, що договір діє до припинення зобовязання, що виникло з договору, виконанням або з інших підстав відповідно до закону. Отже, за відсутності в господарському договорі строку дії договору у суду немає підстав вважати його неукладеним, якщо докази, наявні у справі, не свідчать про те, що справжня воля сторін полягала у намірі досягнути згоди про строк дії договору в майбутньому.

Також у пункті 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними розяснено, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

У матеріалах даної справи відсутні докази, які б свідчили про намір сторін, які уклали договір № 6 від 04.06.2013 р., досягнути згоди про строк дії цього договору в майбутньому. Також перед укладенням договору відособлений підрозділ позивача ДП Івано-Франківський військовий лісгосп Тернопільське УВТК передало, а відповідач прийняв по акту три автомобілі КамАЗ-5511, виконання робіт з ремонту яких є предметом договору № 6 від 04.06.2013 р. Після підписання договору № 6 від 04.06.2013 р. відповідач ці автомобілі позивачеві не повернув, не повідомив про те, що не буде здійснювати їх ремонт, отже, прийняв договір до виконання. Відтак, суд доходить висновку, що фактично договір є укладеним у розумінні ст.ст. 180-181 Господарського кодексу України та ст. 638 Цивільного кодексу України і в силу ст. 629 ЦК є обовязковим для виконання сторонами договору.

Зазначений договір не містить прямого застереження, хто з його учасників має скласти дефектний акт та визначити перелік і обсяг необхідних робіт з ремонту автомобілів КамАЗ-5511, переданих відповідачеві. Втім, законодавство України не містить імперативної норми, яка б зобовязувала виключно замовника або підрядника скласти кошторис за договором підряду. Визначення сторони, на яку буде покладено таке зобовязання за договором підряду, може відбуватися за домовленістю сторін.

Разом з тим, у пункті 3.2.1 договору № 6 від 04.06.2013 р. відповідач зобовязався своїми силами і засобами виконати усі роботи в обсязі, передбаченому відповідними правилами та даним договором.

На момент укладення договору № 6 від 04.06.2013 р. діяли затверджені наказом Міністерства транспорту України від 11 листопада 2002 року № 792 Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів (далі Правила).

Згідно преамбули ці Правила регулюють правові норми взаємовідносин між Замовником і Виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів та їхніх складових, а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг і поширюються на субєктів підприємницької діяльності всіх форм власності, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів та їхніх складових.

Відповідно до п. 3 названих Правил виконавець до укладення договору надає замовнику необхідну, доступну і достовірну інформацію щодо переліку робіт з технічного обслуговування і ремонту ДТЗ та їхніх складових частин.

Чинними на даний час Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 р. № 615 передбачено, що вони поширюються на субєктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин (систем) та на яких поширюються вимоги Технічного регламенту з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 липня 2013 року N 643 (далі Технічний регламент).

Відповідно до п. 4 Технічного регламенту його вимоги не поширюються, зокрема, на:

- виконавців, які здійснюють технічне обслуговування та ремонт колісних транспортних засобів, що використовуються підрозділами МВС, Національної поліції, Міноборони, ДСНС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ;

- виконавців, що надають послуги за договором підряду.

Враховуючи, що укладений 04.06.2013 р. між Тернопільським УВТК ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат та ТОВ Вижницька біопаливна компанія договір по ремонту автомобільної техніки за своєю правовою природою є договором підряду, а колісні транспортні засоби, які підлягають ремонту, автомобілі КамАЗ-5511, використовуються підрозділом Міноборони, Технічний регламент на спірні правовідносини не поширюється.

Отже, при вирішенні спору суд виходить із загальних норм цивільного і господарського права та норм Закону України Про автомобільний транспорт.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначеній нормі кореспондує припис статті 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 25 Закону України Про автомобільний транспорт до істотних умов договору про ремонт транспортного засобу віднесено перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а відповідно до ст. 27 цього Закону замовник за договором про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу, серед іншого, має право одержувати достовірну інформацію про предмет договору.

За змістом вказаних норм саме на виконавця робіт з ремонту дорожнього транспортного засобу покладається обовязок з визначення обсягу і видів ремонтних робіт, які необхідно провести для відновлення автомобіля, їх складових частин, тому суд доходить висновку, що для виконання договору № 6 від 04.06.2013 р. саме відповідач як виконавець робіт за результатами огляду переданих йому Тернопільським УВТК автомобілів КамАЗ-5511 мав визначити конкретний перелік робіт з ремонту цих автомобілів та їх обсяги у межах тих видів робіт, які є предметом договору і перелічені в п. 1.2, визначити, які деталі необхідно замінити, реставрувати, яка кількість рідин і шин підлягає заміні, погодити їх з позивачем як замовником та виконати роботи в натурі.

Такий висновок суду підтверджується також тим, що в пункті 3.2.5 договору № 6 від 04.06.2013 р. передбачено обовязок виконавця проводити раціональне використання затратних деталей, попереднього узгоджених із замовником.

Також суд зауважує, що згідно з пунктом 3.2.1 договору № 6 від 04.06.2013 р. виконавець (відповідач) зобовязується виконати усі роботи в обсязі, передбаченому відповідними правилами та даним договором.

У договорі не зазначено, якими саме правилами повинен керуватися відповідач під час виконання робіт, однак, стосовно автомобіля КамАЗ-5511 самоскида з колісною формулою 6х4 виробництва Камського автомобільного заводу (КамАЗ), існує, щонайменше, Керівництво по ремонту і технічному обслуговуванню автомобілів КамАЗ, в якому наведено усі необхідні рекомендації заводу-виробника по ремонту та обслуговуванню автомобілів, основних несправностях, методах їх виявлення та усунення і яким відповідач може скористатися для виконання робіт за договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У разі якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобовязаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобовязання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК).

Як зазначалося вище, конкретного строку виконання ремонтних робіт у договорі № 6 від 04.06.2013 р. сторони не встановили, проте, в пункті 2.2 передбачили, що виконавець зобовязаний приступити до виконання робіт протягом 10 календарних днів з моменту підписання договору.

Начальник Тернопільського УВТК 30.07.2015 р. та 11.11.2015 р. звертався до відповідача з вимогами виконати зобовязання за договором на ремонт трьох автомобілів КамАЗ (а.с 56-57).

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідач приступив до виконання робіт за договором № 6 від 04.06.2013 р., від ТОВ Вижницька біопаливна компанія до суду не надійшло жодних пояснень, заперечень, спростувань чи доводів по суті справи, інформації про обставини, які б спростовували позовні вимоги заступника військового прокурора або засвідчували неможливість виконання відповідачем зобовязань за договором.

За загальним правилом зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У судовому засіданні на підставі досліджених та оцінених у сукупності за правилами ст. 43 ГПК України доказів суд установив, що відповідач не виконав взяте на себе зобовязання з виконання робіт по ремонту трьох автомобілів КамАЗ-5511 за договором № 6 від 04.06.2013 р., дане зобовязання не припинилося ані у звязку з припиненням строку дії договору, оскільки договір є чинним, ані з інших передбачених законом підстав, і не існує обставин, які б унеможливлювали виконання відповідачем цього зобовязання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та законного інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів закон передбачає в тому числі примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

В контексті позовних вимог заступника військового прокурора суд зазначає, що відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Двосторонній характер договору підряду зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обовязків. Тобто, з укладенням такого договору підрядник приймає на себе обовязок на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника і водночас набуває права вимагати її оплати, а замовник у свою зобовязаний прийняти та оплатити виконану роботу.

У даній справі змістом зобовязання відповідача в розумінні ст. 509 ЦК України є виконання ним передбачених договором № 6 від 04.06.2013 р. робіт по ремонту трьох переданих йому автомобілів КамАЗ-5511, при цьому, згідно з пунктами 3.2.5 та 5.1 договору відповідач зобовязаний попередньо погодити із замовником затратні деталі та розрахунок вартості робіт.

Цих зобовязань відповідач не виконав, не довів відсутності своєї вини у їх невиконанні та не спростував доводів заступника військового прокурора, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника військового прокурора про зобовязання ТОВ Вижницька біопаливна компанія виконати умови договору № 6 від 04.06.2013 р. є обґрунтованими.

Оцінюючи вимоги прокурора про зобовязання відповідача виконати умови договору в тримісячний строк з дня набрання рішенням законної сили, суд виходить з припису статті 846 Цивільного кодексу, якою передбачено, що якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобовязаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобовязання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Передбачений договором № 6 від 04.06.2013 р. ремонт, як вказано в акті № 2 приймання-передачі від 27.05.2013 р., є середнім, кількість автомобілів незначна три одиниці, згідно згаданого акту приймання-передачі автомобілі не мають видимих дефектів, зазначені в пункті 1.3 договору види робіт, на думку суду, не є надто складними, отже, суд вважає, що тримісячний строк, про який просить заступник військового прокурора, для виконання робіт з середнього ремонту трьох автомобілів є достатнім. У будь-якому випадку відповідач не позбавлений можливості в разі необхідності погодити з ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат продовження строку виконання робіт.

Підсумовуючи, суд зазначає, що за результатами розгляду справи позов підлягає задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 29, 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю Вижницька біопаливна компанія (вул. Українська, 2, с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області, 59220, ) виконати в тримісячний строк з дня набрання цим рішенням законної сили умови укладеного з Тернопільським управлінням виробничо-технологічної комплектації державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат (вул. Ребета, 6, м. Івано-Франківськ, 76014, ) договору № 6 від 04.06.2013 р., а саме: у письмовій формі погодити з Тернопільським управлінням виробничо-технічної комплектації ДП Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат перелік деталей, які будуть використані в ході виконання робіт, та розрахунок вартості робіт, а також виконати ремонт вказаних у даному договорі транспортних засобів, заміну усіх зношених деталей на нові, реставрацію деталей, які підлягають реставрації, заміну рідин та автомобільних шин на нові, необхідні зварювальні та малярні роботи.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Вижницька біопаливна компанія (вул. Українська, 2, с. Мілієве Вижницького району Чернівецької області, 59220, ) на користь державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат (вул. Ребета, 6, м. Івано-Франківськ, 76014, ) 1600,00 грн. судового збору.

З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

У судовому засіданні 04 серпня 2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст підписано 04 серпня 2017 р.

Суддя Т.І. Ковальчук