ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

"17" серпня 2017 р.№ 916/1978/17

Суддя Д'яченко Т.Г., розглянувши позовну заяву вх. № 2089/17 від 14.08.2017р.

За позовом: Публічного акціонерного товариства „ВТБ БАНК

До відповідачів: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта, Приватного підприємства „ВІКТОРІЯ-Н

про зняття арештів накладених Державною виконавчою службою України на обєкти нерухомого майна

ВСТАНОВИВ: Позивач - Публічне акціонерне товариство „ВТБ БАНК звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта, Приватного підприємства „ВІКТОРІЯ-Н від 14.08.2017р. вх. № ГСОО 2089/17, у якій просить суд:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, виданий 13.05.2015р. видавник: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із звільненням з-під арешту майно, яке перебуває у власності Публічного акціонерного товариства „ВТБ БАНК: а саме:

базу відпочинку „Сонячна, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока (район Центральний);

комплекс будівель та споруд бази відпочинку „Сонячна-1, розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська. Комплекс будівель та спору № 9;

земельну ділянку кадастровий номем :02:028:0047, розташовану за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока;

- зобовязати органи державної виконавчої служби, органи реєстраційної служби Міністерства юстиції України та нотаріусів вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна записи про арешт майна №9706646 від 18.05.2015р., №9706712 від 18.05.2015р., №9706742 від 18.05.2015р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву від 14.08.2017р. вх. № ГСОО 2089/17 передано на розгляд судді Дяченко Т.Г.

Суд, оглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства „ВТБ БАНК від 14.08.2017р. вх. № ГСОО 2089/17, дійшов висновку щодо відмови у прийняті позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Позовна заява Товариства Публічного акціонерного товариства „ВТБ БАНК обґрунтована наступним.

Рішенням господарського суду Одеської області (суддя Петров В.С.) від 27.09.2010р. у справі №15-23/9-10-54, яке Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2-2010р. залишено без змін, позовну заяву Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк в особі відділення „Одеська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог на суму 72748875,78 грн. задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 09.06.2008 р. за реєстровим номером 4803, а саме на:

-комплекс будівель та споруд бази відпочинку "Солнечная-1", що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6013578, заставна вартість - 1368825,00 грн.;

-базу відпочинку "Солнечная", що знаходиться за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, селище міського типу Затока, база відпочинку „Солнечная" (курортний район „Центральний"), реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно: 6012303, заставна вартість - 39069103,00 грн.;

-земельну ділянку загальною площею 0,4451 га, яка знаходиться в Центральному районі селища міського типу Затока міста Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер: :02:028:0047, цільове призначення земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку „Сонячна", заставна вартість - 7382132,00грн., що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю „Вадіта" (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4-А, ) шляхом продажу на публічних торгах з метою задоволення вимог Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вулиця Пушкінська, будинок 8/26; ) в особі Відділення „Одеська регіональна дирекція ПАТ „ВТБ Банк (65026, м. Одеса, пров. Червоний, 12; п/р 5031 в ВАТ ВТБ Банк м. Київ, МФО 321767) за кредитним договором № 13.83-41/08-СК від 09.06.2008 р. в сумі 9178626,50 доларів США, що еквівалентно 72748875,78 грн. за курсом гривні до долару США, встановленому НБУ на 20.04.2010 р., та складається з наступних сум: 6750000 доларів США - сума кредиту, яка підлягає поверненню за кредитним договором; 1741397,92 доларів США - сума процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору; 255281,41 доларів США - сума інфляційних нарахувань, що за курсом Національного Банку України станом на 20.04.2010 р. еквівалентно 2023334,94 грн.; 431947,17 доларів США - сума пені, що за курсом Національного Банку України станам на 20.04.2010 р. еквівалентно 3423570,07 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта" (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вулиця Пушкінська, будинок 8/26; ) в особі Відділення „Одеська регіональна дирекція ПАТ „ВТБ Банк (65026, м. Одеса, пров. Червоний, 12; п/р 5031 в ВАТ ВТБ Банк м. Київ, МФО 321767) витрати по сплаті державного мита в розмірі 25500/двадцять пять тисяч пятсот/грн. 00 коп., витрати по сплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236/двісті тридцять шість/ грн. 00 коп.

22.12.2010р. господарським судом Одеської області видані відповідні накази суду.

Як зазначає позивач, на виконання вищезазначеного наказу суду, відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ 06.01.2011р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №23638991 та в межах виконавчого провадження, на вищевказане нерухоме майно постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.05.2015р. накладено арешт.

Постановою від 02.06.2016р. на підставі пункту 6 частини 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження, виконавчий документ, а саме наказ господарського суду Одеської області №15-23/9-10-54, виданий 22.12.2010р., повернуто стягувачу - Публічному акціонерному товариству „ВТБ БАНК та, як зазначає позивач, арешт не знімався.

Як вбачається з тексу позовної заяви, 28.02.2017р. Публічне акціонерне товариство „ВТБ БАНК звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ із заявою про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 23638991, виданої 13.05.2015р. та звільнення з-під арешту майна, однак, позивачем було отримано від відділу ДВС відмову у зняття арештів, у звязку з чим позивач звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно до ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами. (ч. 3 ст. ст. 20 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, позивачами за такими позовами можуть бути особи, які вважають, що арештоване майно належить їм, а не боржникові, можуть звернутись до суду з позовом до стягувача і боржника про визнання права на арештоване майно і про звільнення такого майна з під арешту.

Арешт майна здійснюється Державною виконавчою службою її державними виконавцями в процесі здійснення виконавчого провадження відповідно до положень Закону України „Про виконавче провадження.

Позивач, як особа, яка вважає що таке майно належить йому, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на таке майно та з вимогою про зняття з під арешту.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (із змінами та доповненнями), відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121 2 ГПК.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом даного спору не є визнання права на майно, на яке накладено арешт відповідно до постанов органу Державної виконавчої служби України, а позивач фактично оспорює дії (бездіяльність щодо зняття арешту) органів державної виконавчої служби в процесі виконання судового акту.

До компетенції органу державної виконавчої служби відноситься примусове виконання визначених законом рішень на користь стягувача. Порушення порядку проведення виконавчого провадження є незаконними діями цього органу. Які оскаржуються у порядку, визначеному правовими актами.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 82 Закону України „Про виконавче провадження, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Згідно до ч. 1,2 ст. 121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до п. 5 ОСОБА_2 Адміністративного суду України „Щодо справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби" від 28.09.2009 р. №1276/10/13-09, відповідно до ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, у порядку господарського судочинства дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені лише стягувачем, боржником або прокурором і тільки при виконанні рішень у господарських справах.

Позовні заяви з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, ухвалених (вчинених) під час виконання рішень у господарський справах, подані особами, які зазначеною нормою не визначені як суб'єкти оскарження підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що питання про зняття арешту з майна може вирішуватись в позовному провадженні господарським судом тільки в разі наявності спору про право на таке майно, який в даному випадку відсутній, а також за позовом до стягувача і боржника, а не до органу виконавчої служби, суд приходить до висновку щодо відмови у прийнятті позовної заяви Публічного акціонерного товариства „ВТБ БАНК як такої, що не підлягає розгляду в господарських судах України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту і предмет заявлених позовних вимог у даному позові, суд дійшов висновку про те, що дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України, у звязку з чим суд відмовляє в прийнятті позовної заяви Публічного акціонерного товариства „ВТБ БАНК до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта, Приватного підприємства „ВІКТОРІЯ-Н.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 62, ст. 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству „ВТБ БАНК у прийнятті до розгляду позовної заяви вх. № 2089/17 від 14.08.2017р. до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Вадіта, Приватного підприємства „ВІКТОРІЯ-Н про зняття арештів накладених Державною виконавчою службою України на обєкти нерухомого майна.

Додаток: матеріали позовної заяви з додатком на 112 аркушах та конверт.

Суддя Т.Г. Д'яченко