ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. Справа № 917/564/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А.

за участю представників сторін:

позивача - Власенко Н.О., довіреність б/н від 09.02.2017 р.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2186 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.17 р. у справі № 917/564/17

за позовом Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода", с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область

до Кіровської сільської ради, с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область

про визнання права власності на рухоме пайове майно за набувальною давністю, зобов'язання зареєструвати право власності та зобов'язання виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв

ВСТАНОВИЛА:

Виробничий сільськогосподарський кооператив "Злагода" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив визнати право власності ВСК "Злагода" на рухоме пайове майно співвласників майнових паїв колишнього КСП «Ім. Леніна» у кількості 77 одиниць загальною вартістю 491023,27 грн. за набувальною давністю; зобов'язати відповідача - Кіровську сільську раду зареєструвати право власності на пайове майно колишнього КСП «Ім. Леніна» на суму 491023,27 грн. за ВСК "Злагода" з подальшою видачею свідоцтва на право власності на пайове майно та зобов'язати Кіровську сільську раду виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв колишнього КСП «Ім. Леніна» у кількості 67 осіб. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ВСГК "Злагода" безперервно здійснював володіння пайовим майном, як підприємство-орендар з 2007 року і по цей час.

26.05.2017 р. позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив визнати за набувальною давністю право власності ВСК "Злагода" на рухоме пайове майно співвласників майнових паїв колишнього КСП «Ім. Леніна» у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395783,01 грн.; зобов'язати відповідача зареєструвати право власності на пайове майно колишнього КСП «Ім. Леніна» на суму 395799,27 грн. за ВСК "Злагода" з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно; зобов'язати відповідача виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв у кількості 60 осіб.

В процесі розгляду справи відповідач просив змінити статус Кіровської сільської ради як відповідача, визнавши її третьою особою та залучити до участі у справі в якості відповідачів Голову Наглядової ради співвласників майнових паїв членів колишнього КСП ім. Леніна Пушкаря В.М. та уповноважену особу від співвласників майнових паїв членів колишнього КСП ім. Леніна Бєльського О.М. Обґрунтовуючи тим, що на відміну від сільської ради, вони мають доступ до обліку та руху майна колишніх членів КСП ім. Леніна та є представниками співвласників.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання Кіровської сільської ради про заміну відповідача у справі.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.06.2017 р. у справі № 917/564/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Стосовно зменшення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивач змінює предмет позову, який відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України може бути змінено лише до початку розгляду справи по суті, позивачем безпідставно змінено заявлені у позові немайнові вимоги, у зв'язку з чим розглядаються позовні вимоги про визнання за набувальною давністю права власності на рухоме пайове майно у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395783,01 грн.; зобов'язання відповідача зареєструвати право власності на пайове майно на суму 491023,27 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно; зобов'язання відповідача виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв у кількості 67 осіб.

Рішення мотивоване, зокрема з тих підстав, що позовна вимога про визнання права власності на рухоме пайове майно у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395783,01 грн. за набувальною давністю є передчасною, у зв'язку з тим, що відповідний термін встановлений законом на набуття права власності за набувальною давністю не сплинув, та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального. Просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, ВСК "Злагода" є правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (з 2013 p.), яке у свою чергу утворилося в результаті реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Леніна" у 2000 році.

Позивач зазначає, що весь цей час ТОВ "Злагода" та ВСК "Злагода" були єдиним орендарем пайового майна співвласників майнових паїв колишнього КСП "ім. Леніна". Протягом 17 років вартість майна, що передавалося в оренду, на схов, зберігання корегувалася на вартість викупленого або ліквідованого майна за погодженням зборів співвласників. За останні роки перелік орендованого майна та його вартість значно зменшилася. Крім того, у зв'язку із його застарілістю та невідповідністю виробничим процесам деяка кількість майна не була включена до складу майна, що передавалося орендареві в оренду. Таке майно не було відокремлено в натурі та залишилося на зберіганні та утриманні ВСК "Злагода".

Таким чином позивач вважає, що на сьогодні виникло достатньо підстав для отримання ним за набувальною давністю права власності на рухоме пайове майно колишніх членів КСП "ім. Леніна", яке перебувало у користуванні підприємства до 2007 р., та за яким його власники не зверталися до орендаря та уповноважених осіб протягом більш ніж 8 років.

На підтвердження факту володіння пайовим майном позивач посилається на наступні обставини.

У зв'язку із проведенням на загальнодержавному рівні реформування аграрного сектору економіки України здійснено розпаювання майна КСП "їм. Леніна" з подальшим його реформуванням у СГ ТОВ "Злагода".

Дане розпаювання регулюється Указом Президента "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 03.12.1999 р. № 1529/99.

Відповідно до п. 2.1. "Методичних рекомендацій про приватизацію майна колективних сільськогосподарських підприємств" від 02.10.1992 р. (схвалених Міністерством сільського господарства і продовольства України та Українською академією аграрних наук) право на майновий пай у колективному сільськогосподарському підприємстві мають усі члени його трудового колективу - працюючі, пенсіонери за віком, інваліди, незалежно від того, де вони працюють (працювали) і які функції виконують (виконували): працівники полів, ферм, переробних цехів, обслуговуючих виробництв, керівники, спеціалісти, а також зайняті в об'єктах соціально-побутової сфери.

Пізніше Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28.02.2001 р. "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" уточнено та затверджено "Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення".

Пайовий майновий фонд колишнього КСП "ім. Леніна" розподілений між усіма особами, які мають право на майнові паї даного підприємства, включаючи всіх членів підприємства, а також осіб, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай.

Оскільки ефективне використання пайового майна за цільовим призначенням не можливе без його цілісного застосування, то майно КСП "їм. Леніна" розпайоване, але передано, як цілісний майновий комплекс, що знаходився у володінні та користуванні співвласників майнових паїв.

Загальна сума пайового майна членів КСП "ім. Леніна" станом на 2000 рік становила 8086891,53 грн.

Відповідно до договору про спільне володіння, користування та розпорядження від 16.06.2000 р. укладеного власниками майнових паїв КСП "ім. Леніна" у звязку з його реформуванням в СГТОВ "Злагода" сторони домовилися спільно володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке вони погоджуються отримати у спільну часткову власність, як єдиний майновий комплекс згідно з договором та іншими угодами укладеними між ними перелік майна визначено в додатках, загальна вартість його складає 7604562,21 грн.

Відповідно до договору оренди від 22.02.2001 р. співвласники майна, отриманого за договором від 16.06.2000 р. в особі уповноваженого ними ОСОБА_5 передали основні засоби в оренду СГТОВ "Злагода" строком на 10 років. Загальна вартість майна, яке переданого СГТОВ "Злагода" за договором оренди від 22.02.2001 р. складає 5619220,16 грн. На думку позивача, в оренду передано 100% пайового майнового фонду колишнього КСП "ім. Леніна". Зазначене підтверджується довідкою від уповноважених осіб співвласників від 26.01.2017 р. та довідкою ВСК "Злагода" від 30.01.2017 р. про загальну вартість пайового майна, яке передано за договорами оренди, хоча зазначені в договорах суми не збігаються.

Позивач стверджує, що майно осіб, які не були присутні на зборах та з невідомих причин не підписували "Договір про спільне володіння, користування та розпорядження пайовим майном, що знаходиться у спільній частковій власності" також передано в оренду на той час СГТОВ "Злагода".

Як зазначає позивач, у 2007 р. зборами співвласників майнових паїв колишнього КСП "ім. Леніна" прийнято рішення про відокремлення майна, яке не використовується і не буде в подальшому використовуватися в господарській діяльності (або його ліквідацію) орендаря та внесення змін до договору оренди в частині визначення вартості майна та його переліку.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 20.10.2007 р. укладеною між співвласниками майна КСП "ім. Леніна" в особі ОСОБА_5 та СГТОВ "Злагода" сторонами внесені зміни до договору оренди пайового майна від 16.06.2000 р. в частині зміни вартості, а саме зазначено, що загальна вартість переданого в оренду пайового майна складає 714308,62 грн., а також змінений перелік пайового майна шляхом виключення з переліку майна, яке не використовується і не буде в подальшому використовуваться в господарській діяльності підприємства, відповідно до його переліку. При цьому, від імені уповноваженої особи співвласників договір підписано ОСОБА_6

Таким чином у 2007 р. зазначене у додатковій угоді № 1 від 20.10.2007 р. до "Договору оренди пайового майна" від 16.06.2000 р. майно (як рухоме, так і нерухоме) на суму 714308,62 грн. вибуло з оренди, але у зв'язку з відсутністю заяв на його отримання, купівлю та інше, залишилося на зберіганні у орендаря СГТОВ "Злагода".

Позивач вважає, що саме з дати укладення додаткової угоди № 1 від 20.10.2007 р. слід обраховувати 8-річний строк необхідний для виникнення права власності за набувальною давністю на рухоме майно, яке вибуло з оренди.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що вимога позивача про визнання права власності на рухоме пайове майно у кількості 70 одиниць загальною вартістю 395783,01 грн. за набувальною давністю є передчасною, у зв'язку з тим, що відповідний термін встановлений законом на набуття права власності за набувальною давністю не сплинув, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначено вище 16.06.2000 р. власники майнових паїв колишнього КСП "ім. Леніна" уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності (далі - договір), (т. 2, а. с. 7-8).

Відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору від 16.06.2000 р. про спільне володіння, користування і розпорядження майном, загальна сума пайового майна членів КСП "ім. Леніна" становила 7604562,21 грн.

У договорі співвласники домовилися спільно володіти, користуватися та розпоряджатися пайовим майном, яке вони погоджуються отримати у спільну часткову власність, як єдиний майновий комплекс (п. 1. 1. договору).

Відповідно до розділу 2 договору, з метою оперативного вирішення питань, що виникають в процесі виконання договору, співвласники делегують ОСОБА_5. Повноваження уповноваженого визначені п. 2.2. договору.

22.02.2001 р. між співвласниками майна, в особі уповноваженого ОСОБА_5 та СТОВ "Злагода" укладено договір оренди основних засобів, загальною вартістю 5619220,16 грн. (т. 2, а. с. 85-86), а також договір про безоплатне користування майном загальною вартістю 377581 грн. (т. 2, а. с. 114-115).

Згідно з п. 1.1. договору оренди від 22.02.2001 р. співвласники передають належні їм на праві спільної власності основні засоби господарству (СТОВ "Злагода") в оренду строком на десять років.

20.10.2007 р. між співвласниками пайового майна та СТОВ "Злагода" укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди пайового майна, що знаходиться у спільній частковій власності колишніх членів КСП "ім. Леніна" від 16.06.2000 р. в частині зміни вартості переданого в оренду пайового майна та змін до відповідного переліку пайового майна, із переліку пайового майна виключено майно, яке не використовується і не буде в подальшому використовуватися в господарській діяльності підприємства, у кількості 112 одиниць на загальну суму 714308,62 грн. (т. 2, а. с. 118-119).

Проте, з зазначеними посиланнями позивача, що додатковою угодою № 1 від 20.10.2007 р. внесені зміни до договору оренди майна від 16.06.2000 р. не можливо погодитися, оскільки, як зазначено на першій сторінці цієї додатковій угоди укладеної між СТОВ "Злагода" та співвласниками пайового майна колишнього КСП "ім. Леніна", в особі уповноваженого ОСОБА_5 (який діє на підставі п. 2.1. договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності колишніх членів КСП "ім. Леніна" від 16.06.2000 р.), як зазначено вище, підписав додаткову угоду № 1 на другій сторінці від імені співвласників майнових паїв членів колишнього КСП "ім. Леніна" інша особа - ОСОБА_6 повноваження якої матеріалами справи не підтверджено.

В даному випадку позивачем не доведено, чому замість ОСОБА_5 додаткову угоду підписано ОСОБА_6, враховуючи те, що відповідно до договору від 16.06.2000 р. ОСОБА_5 є уповноваженою особою від співвласників строком на 10 років. Доказів наявності відповідних повноважень у ОСОБА_6 сторони не надали.

Більше того, в додатковій угоді № 1 не зазначено, що нею вносяться зміни в договір оренда основних засобів від 22.02.2001 р., у зв'язку з чим зазначена угода не може вважатися такою, що укладена та набрала законної чинності, а договір від 22.02.2001 р. не може вважатися зміненим нею у встановленому законом порядку.

Таким чином, договір оренди від 22.02.2001 р. залишився не зміненим. Строк оренди майна за яким вважається діючим до 22.02.2011 р.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Умови набуття права власності за набувальною давністю встановлені ст. 344 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 344 ЦК України передбачено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас, порядок застосування норм матеріального права, зокрема положень ЦК України, вичерпно надано у п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р., якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому позовна давність починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

З урахуванням викладеного підставою для визнання права власності за набувальною давністю на рухоме пайове майно, яке є предметом спору у даній справі, повинно бути добросовісне, відкрите, безперервне володіння особою цим майном протягом восьми років після закінчення строку договору (строку оренди).

Таким чином, договір оренди пайового майна від 22.02.2001 р., відповідно до якого позивачу передано в оренду спірне рухоме майно, діяв до 22.02.2011 р., передбачений ч. 3 ст. 344 ЦК України п'ятирічний строк відраховується з часу спливу позовної давності у три роки, тобто є ще не закінченим (22.02.2011 р.+3р.+5р.=22.02.2019 р.)

Більше того, як вбачається з матеріалів справи та повідомив представник позивача у судовому засіданні у нього відсутні документи, що підтверджують відповідний облік, (бухгалтерські, складські) щодо володіння та фактичного місцезнаходження спірного майна, більшість якого фактично не використовується і не зберігається позивачем.

А отже, позивачем не підтверджено володіння певним майном.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави для набуття позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання відповідача зареєструвати право власності на пайове майно на суму 491023,27 грн. з подальшою видачею йому свідоцтва на право власності на пайове майно та зобов'язання виключити з реєстру пайовиків власників майнових паїв у кількості 67 осіб, зазначена вимога є похідною від вимоги про визнання права власності, тобто задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.17 р. у справі № 917/564/17 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.06.17 р. у справі № 917/564/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Істоміна О.А.