ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.08.2017 Справа № 904/7411/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислове електротехнічне машинобудування", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпро

про стягнення 273786,16 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: директор ОСОБА_1, паспорт серії АМ № 175574, виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 17.01.2001; адвокат ОСОБА_2, довіреність від 25.07.2017;

від відповідача: юрисконсульт ОСОБА_3, довіреність № 24-5-02 від 30.12.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислове електротехнічне машинобудування" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості у сумі 256037,04 грн, інфляційних нарахувань у сумі 5662,77 грн, 3% річних у сумі 2272,77 грн та пені у сумі 9813,58 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду № 560161404, укладеного між сторонами 16.11.2016.

Слід зауважити, що у вступній частині позову позивачем зазначено ціну позову у сумі 273789,16 грн, тоді як у прохальній його частині заявлено - 273786,16 грн, яка і є предметом позову у цій справі.

03.08.2017 відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив про неправомірно заявлену суму основного боргу, оскільки суму передплати у розмірі 3744,00 грн, здійснену відповідачем за договором № НОМЕР_1 від 31.03.2016, зараховано позивачем в рахунок оплати за спірним договором підряду, тому сума основного боргу є меншою, ніж заявлено позивачем.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислове електротехнічне машинобудування" (далі - підрядник, прозивач) та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - замовник, відповідач) було укладено договір підряду № 560161404 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого підрядник приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту устаткування КПЦ, інв.№10422645 - середній ремонт електродвигунів (далі - устаткування). Перелік устаткування та ціна за одиницю ремонту приведені в протоколі узгодження договірної ціни, а замовник зобов'язується прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до протоколу узгодження договірної ціни та затверджених договірних цін, які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що сума договору складає 318107,00 грн, окрім того ПДВ 63621,40 грн. Всього сума договору складає 381728,40 грн.

Відповідно до пункту 3.2 договору приймання виконаних робіт здійснюється шляхом підписання акту здачі - приймання виконаних робіт по формі КБ-2в уповноваженими представниками сторін з вказівкою матеріалів, з яких ці роботи були виконані.

Розрахунки за договором проводяться замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника, що визначено у п. 4.1 договору, в наступному порядку :

4.1.1 Замовник виконує попередню оплату по рахунку підрядника у розмірі 40% від загальної суми робіт переданого по акту прийому-передачі електроустаткування.

4.1.2 Решту замовник оплачує на протязі 60 календарних днів після підписання сторонами акту здачі - приймання виконаних робіт, за наявності рахунку і податкової накладної.

Договір діє до 31.12.2016. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, що залишилися невиконаними (п. 9.1 договору).

Додатковою угодою №1 до цього договору сторони зміни умови деяких його пунктів, а саме:

- у зв'язку з необхідністю виконання підрядником додаткового об'єму робіт, збільшено на 27000 грн з ПДВ суму договору (п. 2.1) та вона склала 408728,40 грн;

- пункт 9.1 договору та строк його дії продовжено до 28.02.2017;

- розрахунки по даній додатковій угоді проводяться замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом 25-ти календарних днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт, за наявності рахунку і зареєстрованої податкової накладної.

Відповідно до пункту 5.1 договору замовник зобов'язаний здійснити розрахунок з підрядником за виконані роботи у порядку та на умовах, визначених цим договором відповідно до п.4.1. цього договору.

На виконання умов договору позивач повністю виконав підрядні роботи на загальну суму 408728,40 грн, що підтверджується актами здачі - приймання виконаних робіт по формі КБ-2в, підписаними уповноваженими представниками обох сторін:

- від 16.12.2016 № 194 на загальну суму 11281,20 грн з ПДВ;

- від 16.12.2016 № 195 на загальну суму 67802,40 грн з ПДВ;

- від 16.12.2016 № 196 на загальну суму 12768,00 грн з ПДВ;

- від 16.12.2016 № 197 на загальну суму 133056,00 грн з ПДВ;

- від 16.12.2016 № 198 на загальну суму 75638,40 грн з ПДВ;

- від 20.02.2017 № 11 на загальну суму 75638,40 грн з ПДВ;

- від 20.02.2017 № 12 на загальну суму 27000,00 грн з ПДВ;

- від 20.02.2017 № 13 на загальну суму 5544,00 грн з ПДВ,

виставивши відповідачу рахунки-фактури:

- № СФ-00202/1 від 16.12.2016 на суму 180327,60 грн;

- № СФ-000011 від 20.02.2017 на суму 48709,44 грн;

- № СФ-00012 від 20.02.2017 на суму 27000 грн.

В порушення взятих на себе договірних зобов'язань відповідач оплатив виконані роботи лише частково на суму 152691,36 грн за платіжними дорученнями:

- № 15361 від 01.12.2016 у сумі 50000,00 грн;

- № 15432 від 01.12.2016 у сумі 50000,00 грн;

- № 15484 від 05.12.2016 у сумі 27381,33 грн;

- № 15645 від 07.12.2016 у сумі 25310,03 грн.

В результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за виконані підрядні роботи у сумі 256037,04 грн, яка не була сплачена останнім.

З метою досудового врегулювання спору 25.05.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо належного виконання вимог договору та перерахування на його рахунок боргу у сумі 256037,04 грн, нарахувавши при цьому на суму основного боргу пеню у сумі 5934,45 грн, що разом складає 261971,49 грн.

Однак, претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, предметом якого є стягнення основного боргу у сумі у сумі 256037,04 грн, інфляційних нарахувань у сумі 5662,77 грн, 3% річних у сумі 2272,77 грн та пені у сумі 9813,58 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт виконання позивачем підрядних робіт підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 256037,04 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Відповідач не визнав позов в частині стягнення основного боргу у сумі 3744,00 грн, пославшись на залік цієї суми позивачем в рахунок оплати за спірним договором, яка рахувалась останнім як наслідок переплати здійсненої відповідачем за іншим договором у господарських правовідносинах.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься лист позивача від 30.05.2017 № 3005/01, яким повідомлено відповідача, що залишок передплати у сумі 3744,00 грн за договором № 560160496 від 31.03.2016 зарахує в рахунок оплати боргу за договором № 560161404 від 16.11.2016.

З огляду на що наявна заборгованість на момент подання позову складає 252293,04 грн, яка є обґрунтованою і підлягає до стягнення з відповідача, в решті ж основного боргу слід відмовити.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору за порушення термінів оплати виконаних робіт замовник зобов'язується сплатити підрядникові пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від несвоєчасно сплаченої суми.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за прострочення останнім виконання свого зобов'язання щодо оплати виконаних підрядних робіт за загальний період з 18.03.2017 по 03.07.2017 пеню у 9813,58 грн, 3% річних у сумі 2272,77 грн та інфляційні нарахування у сумі 5662,77 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених штрафних санкцій суд дійшов висновку про те, що позивач за прострочення зобов'язання оплати підрядних робіт не вірно здійснив нарахування пені та 3% річних, оскільки нарахував останні за період з 18.03.2017 по 03.07.2017 на суму боргу 256037,04 грн, тоді як правильним було б нарахувати штрафні санкції на зазначену суму за період з 18.03.2017 по 29.05.2017 включно, а вже з 30.05.2017 по 03.07.2017 на зменшену суму боргу 252293,04 грн, тому суд здійснив їх власний розрахунок, за яким виключив з розрахунку позивача суму заліку боргу у розмірі 3744,00 грн, як часткової оплати боргу.

Отже, за розрахунком суду пеня та 3% річних нараховуються:

- з 18.03.2017 по 29.05.2017 включно на суму основного боргу 256037,04 грн, прострочення зобов'язання становить 73 дні, за які пеня складає 13664,66 грн, а 3% річних 1536,22 грн;

- з 30.05.2017 по 03.07.2017 на суму основного боргу 252293,04 грн (яка зменшена на підставі заліку однорідних вимог на суму 3744,00 грн), прострочення зобов'язання становить 35 днів, за які пеня - 6048,12 грн, 3% річних - 725,77 грн.

З огляду на що загальна сума пені складає 19712,78 грн, проте слід зазначити, що суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає пеня у сумі 9813,58 грн, що заявлена позивачем; 3% річних за підрахунком суду складають 2261,99 грн, які і підлягають до стягнення з відповідача.

Що ж стосується заявлених позивачем інфляційних нарахувань за період з квітня 2017 року по травень 2017 року включно у сумі 5662,77 грн, то, перевіривши які, суд вважає їх вірними та такими, що підлягають до стягнення з відповідача повністю.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо оплати підрядних робіт, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 252293,04 грн основного боргу, 9813,58 грн пені, 2261,99 грн 3% річних та 2662,77 грн інфляційних нарахувань; в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволеним вимогам у сумі 4050,47 грн.

Крім того, слід зауважити, що при зверненні з цим позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 4107,00 грн за платіжним дорученням № 873 від 06.07.2017, тоді як відносно ціни позову слід було платити 4106,79 грн, отже на час прийняття рішення існує переплата судового збору у сумі 0,21 грн, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню платнику за умови подання ним відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (м. Дніпро, вул. Столетова, буд. 21; ідентифікаційний код 05393116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислове електротехнічне машинобудування" (м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 80, оф. 209; ідентифікаційний код 39181419) - 252293,04 грн основного боргу, 9813,58 грн пені, 2261,99 грн 3% річних, 5662,77 грн інфляційних нарахувань та 4050,47 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 07.08.2017.

Суддя ОСОБА_4