ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 926/4049/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Чернівці (далі - ФОП ОСОБА_2.),

на рішення господарського суду Чернівецької області від 31.01.2017 та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2017

зі справи № 926/4049/16

за позовом приватного підприємства "Інтергарант", м. Чернівці (далі - Підприємство),

до ФОП ОСОБА_2

про стягнення 70 000 грн. штрафних санкцій.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Палій О.С.,

відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення штрафних санкцій у сумі 70 000 грн. згідно з договором про комерційне представництво, а також сум судових витрат.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 31.01.2017 (суддя Дутка В.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 (колегія суддів у складі: Скрипчук О.С. - головуючий, Дубник О.П. і Матущак О.І.): позов задоволено; стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь Підприємства: штраф у сумі 70 000 грн.; судовий збір у сумі 1 378 грн.; витрати на послуги адвоката у сумі 5 000 грн.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ФОП ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаргу з посиланням на положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано неправильним застосуванням названими судовими інстанціями у вирішенні спору норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи, що вони не заслуговують на увагу і що оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та прийняті за повного і всебічного з'ясування обставин справи, й просить зазначені судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судові інстанції у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

17.10.2013 Підприємство (як Суб'єкт, якого представляє Комерційний представник) та ФОП ОСОБА_2 (як Комерційний представник) уклали договір № 1 комерційного представництва (далі - Договір), за умовами якого:

- комерційний представник зобов'язується надавати Підприємству послуги, перелік яких визначений пунктом 1.2 Договору, за винагороду, в порядку та умовах, визначених даним договором (пункт 1.1);

- комерційним представником надаються послуги, перелік яких наведено в згаданому пункті 1.2 Договору;

- комерційний представник зобов'язується реалізовувати від імені Підприємства продукцію та послуги, перелік яких наведено в пункті 1.3 Договору;

- Підприємство зобов'язується провести курс професійної підготовки комерційного представника з моніторингу ринку та ведення прямих продаж, а також організувати на власній виробничій базі його професійне стажування з питань, визначених у пункті 2.1 Договору. За результатами проведеного курсу навчання комерційний представник проходить атестацію, яка проводиться Підприємством, про що сторонами підписується акт наданих послуг;

- Підприємство зобов'язується сплачувати комерційному представнику винагороду за надані ним послуги у розмірі та порядку, визначеному розділом 7 Договору;

- Підприємство зобов'язується надати комерційному представнику на поворотній основі, на строк дії Договору спецодяг, комп'ютер та інші засоби на підставі акта приймання-передачі, який підписується сторонами (пункт 2.3);

- комерційний представник не має права протягом дії Договору працевлаштовуватись в організації та до осіб, які виготовляють та/або реалізують аналогічну чи подібну продукцію, надають аналогічні чи подібні послуги, а також здійснювати таку діяльність самостійно, в тому числі як фізична особа-підприємець (пункт 4.2);

- Договір укладено строком на 10 років, вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе за цим договором зобов'язань (пункти 10.1, 10.2).

За твердженням Підприємства, ФОП ОСОБА_2 на порушення умов Договору здійснював реалізацію, аналогічну та подібну продукції Підприємства, як приватний підприємець від імені іншого суб'єкта господарювання - фірми "Роял".

Так, 19.07.2016 ФОП ОСОБА_2 отримано як приватним підприємцем для фірми "Роял" від громадянина ОСОБА_9 аванс у сумі 3 400 грн. за металопластикові конструкції, про що надано розписку та оформлено замовлення загальною вартістю 11 740 грн. 15.08.2016 це замовлення виконане ФОП ОСОБА_2, про що ним видано замовникові накладну й гарантійну картку від фірми "Роял".

Відповідно до пункту 8.5. Договору в разі виявлення факту надання комерційним представником у період дії даного договору послуг комерційного представництва, що є предметом Договору, для інших суб'єктів, або його працевлаштування на роботу в організації (до фізичних осіб-підприємців), які виготовляють та/або реалізують аналогічну чи подібну продукцію, надають аналогічні чи подібні послуги продукції та послугам Підприємства, здійснення такої діяльності самостійно шляхом заснування юридичної особи чи як фізична особа-підприємець, а також у разі вчинення комерційним представником вище перелічених дій протягом 5 років з моменту закінчення або дострокового припинення (розірвання) даного договору - комерційний представник зобов'язаний сплатити на користь Підприємства штраф у розмірі 70 000 грн.

ФОП ОСОБА_2 зазначав про те, що Договір не є укладеним, оскільки не визначає розміру винагороди комерційного агента, а пункт 8.5 цього договору порушує конституційне право на працю і право на підприємницьку діяльність (статті 43 і 42 Конституції України).

Проте пунктом 7.1 Договору передбачено, що за виконання зобов'язань згідно з цим договором Підприємство сплачує комерційному представнику винагороду, розмір якої визначається Підприємством "згідно затвердженого (установленого) порядку розрахунку". При цьому 17.10.2013 Підприємством видано наказ № 37/Н, яким на виконання договорів комерційного представництва, укладених Підприємством з іншими суб'єктами господарської діяльності, затверджено "Розрахунок винагороди за виконану роботу" згідно з додатком (далі - Розрахунок). З умовами Розрахунку ознайомлений і ФОП ОСОБА_2, про що свідчить його підпис на цьому документі. Винагорода згідно з Розрахунком становить 30% від націнки "згідно комерційної пропозиції", крім того, передбачені додаткова винагорода, пільги "для перших трьох місяців співпраці" та особливі умови оплати за виконання певних робіт. Розрахунок проводиться щомісячно 20 числа за останній календарний місяць по факту повного розрахунку і установки продукції на об'єкті. Отже, розмір винагороди комерційного агента визначений сторонами окремим документом, який є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що даний договір є монопольним договором комерційного представництва. Комерційний представник не має права здійснювати комерційне представництво для інших суб'єктів щодо надання послуг, які є предметом даного договору.

Судом не встановлено примусу до укладення Договору, наявності в діях Підприємства умислу тощо, а твердження ФОП ОСОБА_2 про нікчемність пункту 8.5 Договору є безпідставними.

На виконання пункту 2.3 Договору сторони склали акт від 17.10.2013 № 1 приймання-передачі матеріальних цінностей, за яким Підприємство передало, а комерційний представник прийняв у користування на поворотній основі ноутбук, електронний ключ програмного забезпечення, навігатор автомобільний, абонентський номер (сім-карта) мобільного зв'язку.

Доказів надання ФОП ОСОБА_2 послуг за Договором суду не подано.

Натомість на порушення умов пункту 8 Договору ФОП ОСОБА_2 як приватним підприємцем від фірми "Royal" отримано 19.07.2016 від ОСОБА_9 суму 3 400 грн. як аванс за металопластикові двері в котельню. Це замовлення виконане ФОП ОСОБА_2

Доказів державної реєстрації фірми "Royal" суду не подано. На підтвердження існування такого суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 надав суду фотокартки за адресою: Комарова, 8А, на яких зображено приміщення з вивіскою "ROYAL".

ФОП ОСОБА_2 також зазначено, що в матеріалах справи містяться знімки екрану комп'ютера, на яких зображено офіційну Інтернет-сторінку суб'єкта господарювання, що здійснює діяльність під назвою "Royal" за адресою: місто Чернівці, вул. Комарова, 8А. З інформації, що зазначена на офіційній Інтернет-сторінці "ROYAL" - http://vikna-royal.com.ua, вбачається, що такий суб'єкт господарювання здійснював реалізацію продукції, яка є аналогічною та подібною до продукції, що її реалізує Підприємство. Крім того, на згаданому сайті є зображення офісу "ROYAL", яке відповідає зображенню на наданих фотокартках.

ФОП ОСОБА_2 у наданих суду письмових поясненнях повідомив про отримання ним авансу за металопластикові конструкції від громадянина ОСОБА_9 для передачі ФОП ОСОБА_10 Між останнім та ФОП ОСОБА_2 існували правовідносини щодо виготовлення металопластикових конструкцій для громадянина ОСОБА_9, які (правовідносини) виникли на підставі договору доручення, за яким ФОП ОСОБА_10 доручив ФОП ОСОБА_2 отримати у громадянина ОСОБА_9 аванс. Водночас згаданого договору доручення ФОП ОСОБА_2 на вимогу суду не надав. А ФОП ОСОБА_10 на виклик місцевого господарського суду не з'явився і письмових пояснень не надав.

Поряд з тим, громадянин ОСОБА_9 у своїй заяві від 27.01.2017, засвідченій нотаріально, повідомив місцевий господарський суд про таке.

У липні 2016 року громадянин ОСОБА_9 звернувся за адресою: місто Чернівці, вул. Комарова, 8А до офісу під назвою "ROYAL", "VEKA" з метою замовлення для свого будинку металопластикових дверей. Усю інформацію щодо продукції, цін, строків виготовлення й монтажу відповідного замовлення йому надавав ФОП ОСОБА_2, який відрекомендувався представником фірми "Royal". У подальшому ФОП ОСОБА_2 було здійснено заміри розмірів дверей за його (ОСОБА_9.) замовленням та після узгодження вартості замовлення ОСОБА_9 передав (19.07.2016) ФОП ОСОБА_2 аванс на виконання замовлення в сумі 3 400 грн. з наданням ФОП ОСОБА_2 розписки про одержання цих коштів; загальна вартість замовлення становила 11 740 грн. Крім того, ФОП ОСОБА_2 надав громадянину ОСОБА_9 детальний опис замовлення за №/0174. Згодом, 15.08.2016, замовлені громадянином ОСОБА_9 двері були доставлені й встановлені за визначеною ним адресою, під контролем ФОП ОСОБА_2 Остаточний розрахунок за товар і роботу здійснено громадянином ОСОБА_9 особисто з ФОП ОСОБА_2, яким замовникові надано накладну від 15.08.2016 № 0174 та гарантійну карту з емблемами та штампом "ROYAL", яка (карта) надавала право на гарантійне обслуговування придбаної металоплатикової конструкції протягом 10 років. Громадянином ОСОБА_9 наголошено, що в ході виконання даного замовлення він з усіх питань спілкувався тільки з ФОП ОСОБА_2, який неодноразово зазначав, що є представником "ROYAL".

Отже, ФОП ОСОБА_2 порушено умови пункту 4.2 Договору в зв'язку з наданням послуг комерційного представництва, що є предметом Договору, для іншого суб'єкта, а тому в силу пункту 8.5 цього договору ФОП ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити штраф у сумі 70 000 грн.

На підтвердження неодноразового надання ФОП ОСОБА_2 послуг комерційного представництва для іншого суб'єкта - фірми "Royal" Підприємством подано суду копію розписки ФОП ОСОБА_2 про отримання авансу в сумі 3 500 грн. за металопластикові двері від ОСОБА_11, копії замовлення від 11.10.2016, від 07.11.2016 та гарантійної картки з емблемами і штампом "ROYAL".

Підприємство у розгляді даної справи одержало правову допомогу від адвоката ОСОБА_12 на загальну суму 5 000 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, договором про надання правової допомоги, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг, квитанцією на зазначену суму.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення штрафу за Договором у сумі 70 000 грн.

Відповідно до положень ГК України:

- комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє; комерційним агентом може бути суб'єкт господарювання, зокрема громадянин, який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво (частини перша і друга статті 295);

- агентські відносини виникають, зокрема, у разі надання суб'єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій (стаття 296);

- за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок; агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами; агентський договір укладається в письмовій формі (частини перша, друга і четверта статті 297);

- у разі монопольних агентських відносин комерційний агент, що представляє суб'єкта господарювання, не має права здійснювати комерційне посередництво для інших суб'єктів у межах, передбачених агентським договором (частина друга статті 299).

За приписами частини другою статті 180 названого Кодексу господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Аналогічне за змістом положення міститься у статті 638 ЦК України. Як визначено частиною третьої тієї ж статті 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

З огляду на відповідні законодавчі приписи, з'ясовані умови (пункти) Договору та наведені відповідачем доводи попередні судові інстанції мали у розгляді даної справи вичерпно з'ясувати обставини, пов'язані з наявністю чи відсутністю порушення Договору, за яке відповідачеві нараховано штраф. Однак цього ними належним чином не здійснено з урахуванням такого.

Суди у прийнятті оскаржуваних рішення та постанови виходили, зокрема, з того, що ФОП ОСОБА_2 на порушення умов Договору здійснював реалізацію певної продукції від імені іншого, ніж Підприємство, суб'єкта господарювання, а саме фірми "Royal". При цьому судами не перевірено відповідними засобами доказування обґрунтованість доводів відповідача про те, що даного суб'єкта господарювання не існує. Зокрема, судами не з'ясовано наявності чи відсутності даних стосовно його наявності у відповідному державному реєстрі та не відображено таких даних в оскаржуваних судових рішеннях. Не перевірено судами належними засобами доказування й того, чи була названа фірма (якщо вона дійсно існує) виробником (надавачем) продукції (послуг), які є аналогічними та подібними до тих, що виробляються (надаються) Підприємством. В обґрунтування своїх висновків з даного питання попередні судові інстанції послалися лише на "знімки екрану комп'ютера" та на інформацію, зазначену на Інтернет-сторінці, не взявши до уваги, що з огляду на загальнодоступність мережі Інтернет розміщена в ній інформація не підпадає під ознаки ні письмових, ані речових доказів у справі (статті 36, 37 ГПК України), оскільки в будь-який момент часу може бути видалена, змінена, замінена на іншу тощо.

Інший висновок попередніх судових інстанцій з числа покладених в основу цих рішень, а саме про те, що Розрахунок до наказу Підприємства від 17.10.2013 № 37/Н "є невід'ємною частиною договору № 1 комерційного представництва від 17.10.2013р.", також є сумнівним, оскільки, як зазначено судами, цей Розрахунок є додатком до згаданого наказу (а не до Договору); відомостей про погодження сторонами останнього даного Розрахунку саме як "невід'ємної частини" Договору оскаржувані судові рішення не містять. Не перевірено судами й обставин, які, на думку відповідача, свідчили про підробку згаданого наказу, зокрема, посилання в ньому на інший наказ Підприємства від 25.09.2016 (тоді як сам наказ № 37/Н датовано 17.10.2013), невідповідність підписів генерального директора Підприємства у Договорі і в тому ж наказі від 17.10.2013 № 37/Н та неузгодженість платіжних реквізитів Підприємства у Договорі і в цьому наказі. Між тим відповідні обставини мали значення для розгляду справи на предмет оцінки судом правомірності заперечень відповідача проти позову з точки зору неукладеності Договору, на підставі якого й застосовувалися штрафні санкції.

Не з'ясувавши, таким чином, усіх обставин, що входили до предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування положень частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв'язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ГК України і ЦК України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Тому відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа, згідно з пунктом 3 статті 1119 названого Кодексу, - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін і поданим ними, а за необхідності й додатково одержаним доказам належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у ній.

Водночас Вищим господарським судом України не можуть бути прийняті посилання скаржника на недійсність (нікчемність) Договору. Адже недійсним може бути визнаний лише укладений договір, тоді як скаржником укладеність Договору заперечується; тобто доводи стосовно неукладеності і одночасної недійсності одного й того самого договору є взаємовиключними, і скаржникові доречно було б визначитись з їх змістом.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Чернівецької області від 31.01.2017 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 зі справи № 926/4049/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець