ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2017 р. Справа № 925/503/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за посадою (директор), ОСОБА_3 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного підприємства «Золтрансавто» до приватного транспортного унітарного підприємства «ОСОБА_2А.» про стягнення 114755 грн. 37 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне підприємство «Золтрансавто» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до приватного транспортного унітарного підприємства «ОСОБА_2А.» (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні № 28/12 від 28.12.2016 року, 1260 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33818,40 грн. заборгованості за виконану роботу з міжнародного перевезення вантажу, 2500 євро (71675,00 грн.) штрафу за понаднормативний простій транспортного засобу згідно з п. 7.5. договору, 9,32 дол. США (250,14 грн.) пені згідно з п. 7.4. договору за період прострочення з 10.02. по 24.04.2017 року, 18,50 євро (530,39 грн.) пені згідно з п. 7.4. договору за період прострочення з 10.02. по 24.04.2017 року, 316 дол. США (8481,44 грн.) збитків, повязаних з понаднормативним простоєм транспортного засобу, в порядку ст.ст. 22, 623 ЦК України, що разом складає 114755,34 грн. та відшкодування судових витрат сплаченого судового збору у розмірі 1725 грн.

Ухвалою суду від 10.05.2017 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/503/17, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач в особі своїх представників 15.06.2017 року подав письмовий відзив на позов (а.с. 39-40), у якому заперечував проти позову з мотивів безпідставності позовних вимог, а саме: понаднормативний простій транспортного засобу відбувся з вини позивача, тому відповідальність за це у виді заявленого позивачем до стягнення штрафу і відшкодування збитків покладається на позивача; під час здійснення перевезення власник вантажу Ашхабадська філія компанії Чалик ОСОБА_4 сплатила водію позивача в рахунок фрахту 909 дол. США. При прийнятті вантажу вантажоотримувачем було виявлено пошкодження вантажу, на відновлення якого відповідачем витрачено 1100 дол. США. Внаслідок ненадання позивачем довідки ДФС України про його нерезедентство України на російській мові відповідач також поніс збитки у виді неповернутого податку за 2016 рік у сумі 440,66 Біл. рублів, за 2017 рік 294,88 Біл. рублів. Відтак, до відшкодування позивачем відповідачу зазначених збитків відповідач вважає правильним притримання сплати решту суми фрахту у розмірі 1260 дол. США.

В засіданні суду представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві і його додаткових письмових поясненнях від 07.07.2017 року (а.с. 117), підтримав і просив суд задовольнити повністю, представники відповідача позов не визнали і просили суд у його задоволенні відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві.

В засіданні суду 07.07.2017 року судом оголошено перерву до 25.07.2017 року. Після перерви сторони явку своїх представників в засідання суду не забезпечили, їх неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав.

28.12.2016 року відповідач приватне транспортне унітарне підприємство «ОСОБА_2А.», іменуєме як замовник, та позивач - приватне підприємство «Золтрансавто», іменуємий як виконавець, а разом - сторони уклали договір перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні № 28/12 від 28.12.2016 року (далі - Договір). Згідно з ст. 1 договору, предметом цього договору є міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом, у відповідності з якою виконавець зобовязався доставити ввірений йому вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженим на отримання вантажу особам, а замовник зобовязався оплатити перевезення вантажу і здійснити інші, передбачені договором, виплати.

На виконання умов пунктів 2.3., 3.1.-3.4. договору, сторони того ж дня 28.12.2016 року погодили і підписали заявку № 198, згідно з якою домовились про перевезення вантажу на наступних умовах: дата і час завантаження, розвантаження 28.12.2016 року; тип і параметри транспортного засобу тент, 82 куб.; місце завантаження - ТОВ «Харківенергоприбор», вул. Третього Інтернаціоналу, 9, м. Харків, 61075, Україна; місце розвантаження: Туркменістан, м. Ашхабад, згідно CMR; вид вантажу, його кількість, тоннаж легкові автомобілі до 10 т; номер транспортного засобу (автопоїзда) DAF FT 95.380 СА3652АІ/СА9517ХР; прізвище, імя, по-батькові водія ОСОБА_5, його паспортні дані і контактні телефони; ставка фрахту 6000 дол. США; форма розрахунків попередня оплата після замитнення вантажу у розмірі 3500 дол. США безготівковим переказом, друга частина у розмірі 2500 дол. США після розвантаження; додаткові умови на поштову адресу надіслати оригінали документів: CMR, акт виконаних робіт, рахунок, відмічена заявка і підписаний договір (а.с. 59).

За взаємною згодою 20.02.2017 року сторони внесли зміни до умов заявки в частині розміру ставки фрахта змінили 6000 на 6300 дол. США (а.с. 20, 71, 72, 107, 108).

25.11.2016 року продавцем вантажу ТОВ «Харківенергоприбор» був складений Упаковочний лист (Paking list) на вантаж, із якого вбачається, що вантажем є 3 комплекти мобільних лабораторій на базі Ford Transit, займає 6 місць, із яких 3 без упаковки і 3 у фанерних ящиках на фанерному піддоні (а.с. 119).

30.12.2016 року продавцем вантажу ТОВ «Харківенергоприбор» був складений додаток № 1 до Упаковочного листа (Paking list) на вантаж, із якого вбачається, що на автомобіль НОМЕР_1/СА9517ХР підлягали завантаженню 1 мобільна лабораторія на базі Ford Transit (у тому числі автомобіль Ford Transit з вмонтованим обладнанням без коліс, частини мобільної лабораторії у фанерному ящику на фанерному піддоні, 4 шт. автомобільних колеса з дисками без упаковки), 2 шт. частин мобільних лабораторій у фанерних ящиках на фанерних піддонах. Всього 8 місць: 5 без упаковки, 3 у фанерних ящиках на фанерних піддонах (а.с. 120-121).

ОСОБА_6/Invoice № 39 на цей вантаж від 13.07.2016 року, виданих продавцем вантажу ТОВ «Харківенергоприбор», вбачається що вартість 3 комплектів мобільних лабораторій на базі Ford Transit становить 219600,00 дол. США, вартість 1 комплекту 73200 дол. США (а.с. 58, 112, 113, 122-123).

В Упаковочному листі (Paking list) і ОСОБА_6/Invoice № 39 зазначені продавцем вантажу ТОВ «Харківенергоприбор» (м. Харків, Україна), покупцем вантажу і платником Kep Pover Testing Ltd., вантажоотримувачем Calik Enerdji San. Ve Tic. A.S. Askabat Subesi (м. Ашхабад, Туркменістан).

Із поданих суду представниками сторін CMR № 585115 від 30.12.2017 року (а.с. 21, 22, 57, 111, 114), рахунка-фактури № 254 від 28.12.2016 року (а.с. 60), акта звірки взаєморозрахунків від 10.04.2017 року (а.с. 32, 61), пояснень представників сторін в засіданнях суду вбачається, що позивач, як перевізник, надав, а відповідач, як замовник, прийняв міжнародні транспортні послуги перевезення вантажу за маршрутом і на умовах, узгоджених сторонами у договорі № 28/12, заявці № 198 від 28.12.2016 року. Загальна вартість робіт (послуг) становить 6300 дол. США. Послуги виконані в повному обсязі, на оплату вартості перевезення (ставки фрахта) відповідачем сплачено позивачу 30.12.2016 року 3525,00 дол. США, 03.02.2017 1215,00 дол. США, 16.03.2017 300,00 дол. США.

За розрахунком позивача несплачена вартість робіт (послуг) становить 1260 дол. США (еквівалентних 33818,40 грн.), вимога про їх стягнення, а також вимога про стягнення пені, згідно з п. 7.4. договору, за прострочення цього грошового зобовязання у розмірі 9,32 дол. США (250,14 грн.) за період прострочення з 10.02. по 24.04.2017 року є частиною предмета спору, що розглядається у цій справі.

Крім того, на підтвердження своїх вимог в частині стягнення 2500 євро (71675,00 грн.) штрафу за понаднормативний простій транспортного засобу згідно з п. 7.5. договору, 18,50 євро (530,39 грн.) пені згідно з п. 7.4. договору за період прострочення сплати штрафу з 10.02. по 24.04.2017 року, 316 дол. США (8481,44 грн.) збитків, повязаних з понаднормативним простоєм транспортного засобу, в порядку ст.ст. 22, 623 ЦК України, позивач подав суду наступні документи:

лист простою, датований 09.02.2017 року, за підписом директора ТОВ «Харківенергоприбор», із якого вбачається, що автомобіль НОМЕР_2/СА9517ХР прибув у м. Харків 28.12.2016, вибув 04.01.2017, простояв 8 діб, із них 48 годин під завантаженням (а.с. 23, 24);

лист простою, датований 05.04.2017 року, за підписом директора компанії «Yolun ak bolsun», м. Ашхабад, Туркменістан із якого вбачається, що автомобіль НОМЕР_2/СА9517ХР прибув у м. Ашхабад 20.01.2017, вибув 09.02.2017, простояв 20 днів, сплатив штраф в міграції 345 дол. і 3200 манат по курсу на 05.04.2017 р. 1 дол.=3.52 манат (а.с. 25, 26);

платіжні документи від 09.02.2017 року, за якими сплатив 225 дол. США за повторне придбання маршрутної карти для проїзду в Туркменістані і страховку (а.с. 27,28);

платіжні документи від 07. і 09.02.2017 року, за якими сплатив 323 туркменських маната (що складає 91 дол. США) за стоянку автомобіля (а.с. 28, 29, 75);

переписку по чату із замовником перевезення, в яких виконавець перевезення повідомляв замовника про вимушені затримки і інші обставини перевезення вантажу (а.с. 133-134).

01.03.2017 року позивачем за вих. № 14 направлено відповідачу досудову претензію про сплату 2400 євро штрафу за 24 доби понаднормативного простоя автомобіля, яка відповідачем не визнана і не виконана (а.с. 30, 31).

На підтвердження заперечень проти позову, крім письмових і усних пояснень в засіданні суду, відповідач подав суду:

лист вантажоотримувача компанії «Ашхабадська філія компанії Чалик ОСОБА_4Ш.» (Calik Enerdji San. Ve Tic. A.S. Askabat Subesi, м. Ашхабад, Туркменістан) від 05.04.2017 року вих. № 12/74, із якого слідує, що вантажоотримувач, у звязку з відсутністю коштів у водія перевізника ОСОБА_7, оплатив йому в рахунок фрахта за перевезення штраф в міграції за несвоєчасний вихід у розмірі 345 дол. США, штраф за перевізника у розмірі 3200 манат, штраф за несвоєчасний вихід на митному переході 450 дол. США. При перевезенні вантажу було пошкоджене лобове скло автомобіля, який перевозився, про що складений відповідний акт на туркменській мові в присутності російськомовного перекладача і водія ОСОБА_7 Понаднормативний простій автомобіля НОМЕР_2/СА9517ХР відбувся при розмитненні вантажу у звязку з ненаданням Упаковочного листа (Paking list) відповідного вантажу, що перевозився у цьому автомобілі (а.с. 41, 115);

акт пошкодження вантажу від 08.02.2017 року на туркменській мові і фото таблиця до нього (а.с. 63, 64-70, 99-105);

податкові декларації (розрахунки) по податку на прибутки іноземної організації ПП «Золтрансавто», яка не здійснює діяльність в Республіці Білорусь» через постійне представництво, за 12 місяців 2016 року і 2 місяці 2017 року, довідку Золотоніської ОДПІ ГУ ДВС у Черкаській області від 04.01.2017 року про президентство України ПП «Золтрансавто» у розумінні договору про уникнення подвійного оподаткування між Україною і Республікою Білорусь, із яких слідує, що сума неповернутого ПТУП «ОСОБА_2А.» податку складає за 2016 рік у сумі 440,66 Біл. рублів, за 2017 рік 294,88 Біл. рублів (а.с. 42-54, 73, 87, 88-98);

переписку замовника перевезення і вантажоотримувача, замовника перевезення і виконавця про причини простою автомобіля і про додаткове погодження суми фрахту (а.с. 62, 71, 124, 125).

Вищенаведені документи долучені до матеріалів справи в якості письмових доказів.

З урахуванням викладеного суд вважає, що спірні зобовязальні відносини виникли між сторонами із договору № 28/12, заявки № 198 від 28.12.2016 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. Договір є укладеним, виконувався сторонами, вимоги позивача і заперечення відповідача ґрунтуються на правах і зобовязаннях сторін цього договору.

Предметом спору, що розглядається у даній справі, є вимога позивача, як виконавця перевезення, тобто перевізника, до відповідача, як замовника перевезення, про стягнення, на підставі вищезазначеного договору заборгованості за виконану роботу (послугу) з міжнародного перевезення вантажу, штрафу за понаднормативний простій транспортного засобу, передбаченого умовами договору, пені згідно з умовами договору за прострочення грошових зобовязань з оплати вартості перевезення і сплати штрафу та збитків, повязаних з понаднормативним простоєм транспортного засобу, в порядку ст.ст. 22, 623 ЦК України.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань перевезення і послуг, загальні положення про послуги, перевезення і транспортне експедирування визначені главами 63-65 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), главою 32 Господарського кодексу України (далі - ГК України), загальні положення про договір розділом ІІ книги 5 ЦК України, главою 20 ГК України, загальні положення про правочини розділом IV книги 1 ЦК України. Враховуючи, що обставини даного спору виникли з договору, згідно якого здійснювалось міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) зі змінами і доповненнями, внесеними Протоколом до Конвенції від 05.07.1978 року, Митної конвенції про міжнародні перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року, та інших нормативних актів, які регулюють цю сферу діяльності, до яких приєдналася Україна. Про це сторонами погоджено також і в п. 2.2. договору.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 10 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 2 ст. 908 ЦК України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вищенаведеними доказами у справі підтверджено виникнення між сторонами господарських договірних відносин у сфері перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом м. Харків, Україна м. Ашхабад, Туркменістан, що підтверджується складеними договором, заявкою, CMR, рахунком-фактурою, та їх частковою оплатою.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Преамбулою Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, із змінами і доповненнями, внесеними Протоколом від 05.07.1978 року, визначено, що визнаючи бажаність стандартизації умов, що регулюють договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, зокрема, в тому, що стосується документів, які застосовуються під час такого перевезення, та відповідальності перевізника, Договірні сторони домовились про таке:

ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (ст. 1 п. 1);

вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ст. 9 п. 1);

перевізник має право на відшкодування витрат, викликаних запитом про надання інструкцій чи виконанням таких інструкцій, якщо такі витрати не є наслідком його власних дій або недогляду (ст. 16 п. 1);

в усіх судових провадженнях, які виникають у зв'язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами (ст. 31 п. 1).

Згідно з Законами України від 01.08.2006 року № 57-V і від 16.10.2012 № 5438-VI, відповідно, Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) і до Протоколу до Конвенції.

З урахуванням норм ст. 10 ЦК України спірні правовідносини перебувають у сфері регулювання національного цивільного законодавства України, частиною якого є міжнародні договори, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України Конвенції КПДВ і МДП, при цьому перевагу мають правила, встановлені відповідними міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, законів України «Про правонаступництво України», «Про дію міжнародних договорів на території України», ст. 34 Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів (постанова ВРУ «Про приєднання України до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів»), Конвенція КПДВ є частиною національного законодавства України і повинна застосовуватися судами України при вирішенні спорів (постанова Верховного Суд України від 30.11.2004).

Згідно з ч.ч. 1, 3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідач, в порушення умов договору і наведених норм законодавства свої зобовязання з оплати вартості перевезення в сумі 1260 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33818,40 грн., не виконав.

Наявність і розмір невиконаного спірного грошового зобовязання в розмірі 1260 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33818,40 грн. позивачем обґрунтовано і підтверджено належними і допустимими доказами, відповідачем не спростовано, тому ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України, абз. 6 ч. 2 ст. 20, ч. 1 ст. 224 ГК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно частин 1, 2, 3 статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Нормами Господарського процесуального кодексу України встановлено, що:

господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства (ч. 3 ст. 43);

сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (ч. 3 ст. 22);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33);

обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34);

господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43).

З огляду на викладені обставини справи, підставою виникнення спірних правовідносин є договір № 28/12, заявку № 198 від 28.12.2016 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні і CMR № 585115 від 30.12.2017 року.

У спірних правовідносинах позивач є перевізником, відповідач - замовником перевезення і вантажовідправником, наявність укладеного між ними договору транспортного експедирування ними не підтверджено.

Як уже зазначалось, в обґрунтуванні позову в частині вимог про стягнення штрафу і пені позивач поклався на умови пунктів 7.4., 7.5. договору, а збитків на норми ст.ст. 22, 623 ЦК України.

За умовами договору № 28/12 від 28.12.2016 року сторони домовились, зокрема, про наступне:

замовник здійснює всі розрахунки за перевезення шляхом безготівкового перерахування коштів в рублях РФ, білоруських рублях, доларах США, Євро виконавцю протягом 14 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів для оплати за надані послуги, визначених п. 6.3. цього договору (п. 6.2.);

при порушенні замовником строків оплати, передбачених п. 6.2. договору, він сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,01% від несплаченої у строк суми за кожний день прострочення платежу;

замовник сплачує штраф за понаднормативний простій у розмірі, еквівалентному 100 євро за кожну почату добу понаднормативного простою автотранспортного засобу при умові повідомлення виконавця про початок простою і належного документального оформлення зазначеного факту в CMR-накладній або карті простою (п. 7.5.);

у випадку виникнення спорів сторони будуть намагатись до їх врегулювання шляхом переговорів. Якщо врегулювання не буде досягнуте, то спори підлягають розгляду в судовій інстанції за місцем знаходження (реєстрації) позивача;

всі зміни цього договору повинні бути взаємно погоджені і мають силу, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані особами, уповноваженими на це сторонами.

Доказів надсилання (вручення) відповідачу оригіналів документів для оплати за надані послуги в порядку, визначеному п.п. 6.2., 6.3. цього договору, позивач не надав, відтак неможливо встановити період прострочення, тому його вимога в частині стягнення пені за прострочення розрахунків є недоказаною, а стягнення пені за прострочення сплати штрафу умовами договору не передбачено.

Заявка № 198 від 28.12.2016 року, укладена сторонами на виконання договору № 28/12 від 28.12.2016 року перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, не містить достатньої інформації щодо здійснення спірного перевезення, наявність якої необхідна для визначення кола прав і обовязків сторін при здійсненні саме спірного перевезення, та їх відповідальності за порушення зобовязань.

Примірники CMR, подані сторонами, не є копіями одного документа - CMR № 585115 від 30.12.2017 року, заповнення (складення) CMR-накладної здійснено з недотриманням вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ).

Листи простою, подані позивачем на підтвердження спірних вимог, як доказ наявності події понаднормативного простою автотранспортного засобу, не передбачені умовами договору, відмітки в CMR-накладній про понаднормативний простій автотранспортного засобу відсутні, відтак сама подія порушення договірних зобовязань у виді допущення понаднормативного простою автотранспортного засобу належними і допустимими доказами не підтверджена.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали усі наявні у ним і витребувані судом документи, на підставі яких судом приймається у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства, суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за надані послуги з перевезення, прострочив оплату основного боргу, тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі 1260 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33818,40 грн., суд визнає обґрунтованими і задовольняє. Вимоги позивача в частині стягнення 2500 євро (71675,00 грн.) штрафу за понаднормативний простій транспортного засобу згідно з п. 7.5. договору, 9,32 дол. США (250,14 грн.) пені згідно з п. 7.4. договору за період прострочення з 10.02. по 24.04.2017 року, 18,50 євро (530,39 грн.) пені згідно з п. 7.4. договору за період прострочення з 10.02. по 24.04.2017 року, 316 дол. США (8481,44 грн.) збитків, повязаних з понаднормативним простоєм транспортного засобу, в порядку ст.ст. 22, 623 ЦК України, суд визнає недоказаними і з цих підстав в їх задоволенні відмовляє.

Інші доводи позивача і відповідача, приведені ними, відповідно, в обґрунтування позову і заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати сплачений судовий збір пропорційно задоволеній частині позову у розмірі 508,36 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного транспортного унітарного підприємства «ОСОБА_2А.», код реєстрації 491034852, місцезнаходження: Республіка Булорусь, Гомельська область, м. Світлогорськ, вул. Свердлова, 12, к. 3/а, поштова адреса: 247434, Республіка Булорусь, Гомельська область, м. Світлогорськ, м-н Первомайський, буд. 11, к. 8 на користь приватного підприємства «Золтрансавто», , місцезнаходження: 1970, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Щорса, 18 заборгованість за виконану роботу (послуги) з міжнародного перевезення вантажу в сумі 1260 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 33818,40 грн., 508,36 грн. судових витрат.

В решті позову в частині стягнення 2500 євро (71675,00 грн.) штрафу, 9,32 дол. США (250,14 грн.) пені, 18,50 євро (530,39 грн.) пені, 316 дол. США (8481,44 грн.) збитків, 1216,64 грн. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 04.08.2017 року.

Суддя В.М.Грачов