ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р. Справа № 922/9/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

секретар судового засідання Курченко В.А.

сторони не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (вх. №852 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.17 у справі № 922/9/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман", смт.Покотилівка,

про стягнення 125778,67 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.02.2017 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00005552 від 02.08.2012 р. у розмірі 27925,30 грн., 3% річних у розмірі 1407,11 грн., інфляційних витрат 6022,44 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні плати за фактичний час користування у розмірі 18803,96 грн. та у задоволенні збитків в розмірі 70315,79 грн та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача плату за фактичний час користування у розмірі 18803,96 грн. та збитки в розмірі 70315,79 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятні оскаржуваного рішення у частині відмови у стягненні з відповідача збитків порушено норми матеріального права, а саме: ст. 22, 623, 626-628, 632, 653 Цивільного кодексу України, ст.180, 193, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.36, 43 Господарського процесуального кодексу України та неповно досліджено умови договору, укладеного між сторонами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду, з урахуванням ухвалі від 05.04.2017, на 27.04.2017, у наступному складі суду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.04.2017р., у звязку з відрядженням судді Крестьянінова О.О. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 розгляд справи відкладено на 22.05.2017.

22.05.2017 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №5268).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 розгляд справи відкладено на 15.06.2017.

14.06.2017, у відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, у звязку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 розгляд справи відкладено на 14.08.2017.

11.08.2017 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судове засідання 14.08.2017 представники сторін не зявились, відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.08.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше лізинг Україна" (позивач, лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" (відповідач, лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг №00005552 (а.с. 20-30), відповідно до умов якого, об'єктом лізингу є транспортний засіб типу: VW CaddyGP Kasten 1.6 I TDI; рік виробництва 2011; Шасі № WV1ZZZ2KZСX067690; двигун № НОМЕР_1. Вартість об'єкту лізингу еквівалент 21850,00 дол. США; авансований платіж - еквівалент 6555,00 дол. США; обсяг фінансування - еквівалент 15295,00 дол. США; залишкова вартість - еквівалент 3277,50 дол. США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу (місяців) - 60; лізинговий платіж - еквівалент 386,55 дол. США. Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3 та 2) відповідно до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

У відповідності до пункту 3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього контракту.

Відповідно до пункту 4.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей контракт та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Згідно пункту 5.1, 5.4 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу обєкт лізингу буде доставлений та переданий Порше Лізинг Україна або належним чином уповноваженою особою (дилером-продавцем) безпосередньо лізингоодержувачу відповідно до умов контракту; лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки обєкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі.

За змістом пункту 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу для експлуатації обєкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), що являє собою невідємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Згідно з пунктом 6.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим Контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість обєкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті), встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ "КІБ КредіАгріколь" або іншим банком) або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ КредіАгріколь" або іншого банку) з купівлі та продажу Євро/доларів США до української гривні (надалі - обмінний курс), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті.З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим контрактом, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

Згідно з пунктом 6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків визначених контрактом.

Згідно з пунктом 6.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу лізингоодержувач здійснює лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Умовами п. 6.16 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, що зобов'язання зі сплаті всіх та будь-яких платежів за контрактом покладається на лізингоодержувача, якщо інше прямо не передбачено контрактом. Лізингоодержувач зобов'язується сплатити всі та будь-які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення Порше Лізинг Україна відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший термін не встановлено у контракті або погоджено сторонами додатково. Якщо лізингоодержувач не сплатить платежі (платіж) у вказаний строк, позивач має право застосувати санкції за прострочення відповідно до п. 8 контракту.

Згідно з пунктом 6.17 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до пункту 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування обєктом лізингу.

Згідно з п 8.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції:

- пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (п. 8.3.1. договору): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку третю вимогу);

- компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту. Порше Лізинг Україна надає лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати. Проте ненадання такої документації не звільняє лізингоодержувача від компенсації та вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Вищезазначені санкції підлягають виплаті лізингоодержувачем упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги Порше Лізинг Україна, не зважаючи на можливе розірвання контракту Порше Лізинг Україна.

Відповідно до пункту 8.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 (десяти) робочих днів, Порше Лізинг Україна має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в такій же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку за пунктом 12.6.1 контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобовязань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобовязання за цим контрактом.

Згідно пункту 8.3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України Про фінансовий лізинг), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі, у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до пункту 8.6 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обовязків за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених контрактом.

Пунктом 12.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу встановлено, що строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плані відшкодування).

Положеннями п. п. 12.2, 12.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, що строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта лізингу (п. 5.4 Контракту). Даний Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до пунктів 12.6 та 12.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення обєкта лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання і сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Згідно пункту 12.7 контракту день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту, визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, звязується з ним доступними телефону засобами звязку для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Порше Лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача. У випадку неотримання відповідачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, відповідач вважається належним чином повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Пунктом 12.9 контракту передбачено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати обєкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення обєкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу обєкту лізингу або, якщо обєкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю обєкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишились несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту.

Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства.

Зобовязання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, у тому числі після закінчення строку/розірвання контракту.

За умовами пунктів 12.10 контракту у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту, Порше Лізинг Україна прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут (передпродажна підготовка, оцінка обєкта лізингу, доставка обєкта лізингу метою подальшого продажу, передачі у користування, тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

У випадках, передбачених пунктами 12.6, 12.12 контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (пункт 12.13 контракту).

Згідно пункту 13.5 контракту лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені Порше Лізинг Україна у звязку з вилученням (поверненням) обєкта лізингу, у тому числі витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги повязані з вилученням обєкта лізингу.

Відповідно пункту 13.6 контракту, якщо Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення (повернення), як передбачено у цьому пункті 13, Порше Лізинг Україна матиме право на вилучення обєкта лізингу у лізингоодержувачав примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Додатком до контракту є Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), відповідно до якого сторони визначили порядок сплати лізингових платежів, дату сплати та розмір.

Відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку Порше Лізинг Україна у гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у дол. США, відповідно до пунктів 6.3 та 6.4 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу) банківським переказом на банківський рахунок Порше Лізинг Україна.

12.01.2015 між сторонами укладено додатку угоду №1/1 до договору лізингу №00005552 від 02.08.2012, де сторони дійшли згоди збільшити кількість лізингових платежів до 84 та строк лізингу до 84 місяців до 15.07.2019, лізинговий платіж визначено сторонами в еквіваленті 297,79 долл. США. Також сторони погодили та підписали новий Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (а.с.36-42).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі акту прийому-передачі від 02.08.2012 ТОВ Порше Лізинг Україна у якості лізингодавця та покупця предмета лізингу передав, ТОВ Атлант-М Лепсе у якості продавця та постачальника поставив, а ТОВ Постман у якості лізингоодержувача отримало на підставі договору лізингу № 00005552 від 02.08.2012 предмет лізингу: транспортний засіб типу: VW CaddyGP Kasten 1.6 I TDI; рік виробництва 2011; Шасі № WV1ZZZ2KZСX067690; двигун № НОМЕР_1 (а.с. 35).

05.05.2015 року ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулось до відповідача з вимогою (№ 00005552 від 05.05.2015) про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (далі - вимога), в якій зазначив про розірвання договору в односторонньому порядку у звязку з несплатою лізингових платежів, та вимагав у відповідача протягом десяти робочих днів повернути обєкт лізингу та протягом трьох днів сплатити існуючу заборгованість у розмірі 23519,18 грн. Вказані обставини підтверджується копією поштового опису вкладення в цінний лист, з якої вбачається що ця вимога направлена відповідачу - 29.05.2015 (а.с.53).

19.08.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було вчинено виконавчий напис (реєстр. № 1458) про повернення Об'єкта лізингу за договором про фінансовий лізинг № 00005552 від 02.08.2012 за невиплачену заборгованість у загальному розмірі 23259,18 грн. (а.с.55).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.09.2015 обєкт лізингу повернуто позивачу (а.с. 57).

Підставою звернення позивача з даним позовом стало те, що відповідачем у порушення взятих на себе зобов'язань за договором про фінансовий № 00005552 від 02.08.2012 у період з січня 2015 року по травень 2015 року не здійснено своєчасної сплати лізингових платежів згідно з рахунками-фактурами: № 00254995 від 13.01.2015 в частині 1187,93 грн., № 00256835 від 02.02.2015 на суму 6015,35 грн., № 00262519 від 06.03.2015 на суму 7444,75 грн., № 00268271 від 06.04.2015 на суму 6998,07 грн., № 00273611 від 06.05.2015 на суму 6279,20 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів у розмірі 27925,30 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача плату за фактичне користування обєктом лізингу за період червень-серпень 2015 року у розмірі 18803,96 грн.

Та, у звязку з простроченням сплати лізингових платежів позивач просив стягнути 3% річних у сумі 1407,11 грн., інфляційні витрати у розмірі 6022,44 грн. у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, та штраф у розмірі 1304,07 грн.

Крім того, просив стягнути з відповідача збитки у сумі 70315,79 грн., з яких реальні збитки у розмірі 36586,39 грн., що складаються з понесених позивачем витрат у звязку з необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ Юридична фірма Вернер з метою надання послуг по юридичному супроводу інтересів позивача у суді та до спеціалізованої організації ТОВ Юридична компанія Тріпл Сі з метою надання послуг з юридичного супроводу інтересів позивача у процесі повернення обєкту лізингу у розмірі, та 33729,40 грн. упущеної вигоди, що є різницею між сумою грошових коштів, що було фактично отримано позивачем в результаті продажу обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування).

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог, керуючись приписами ст.ст. 11, 22, 526, 530, 549, 610, 611, 623, 625, 629Цивільного кодексу України, ст.ст. 179,193, 198, 224, 225, 230-232, 292 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", посилаючись на відсутність доказів оплати відповідачем лізингових платежів за січень 2015 року по квітень 2015 року, дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00005552 від 02.08.2012 по сплаті лізингових платежів у сумі 27925,30 грн., а також зазначив на правомірності позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 1407,11 грн. та інфляційних втрат у сумі 6022,44 грн.

Одночасно, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення плати за фактичний час користування у розмірів 18803,96 грн., штрафу у розмірі 1304,07 та збитків у розмірі 70315,79, у звязку з їх недоведеністю.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами частини першої статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав прийняті на себе зобовязання, визначені договором про фінансовий лізинг № 00004030 від 08.12.2011, та передав у користування ТОВ Постман предмет лізингу (акт - а.с. 35).

Натомість, відповідачем у порушення взятих на себе зобов'язань за договором не виконав, у повному обсязі платежі не здійснив, за період з січня травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 27925,30 грн.

З огляду на те, що договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, то лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Відтак, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Отже, обов'язок сплатити за товар певну грошову суму виникає у покупця тільки у разі переходу до нього права власності на товар.

Фактичні обставини свідчать, що відповідач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв'язку з чим, керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг та пунктами 8.3.2, 12.6.1, 12.9 договору, позивач повідомив відповідача про розірвання договору і вимагав повернення предмета лізингу впродовж 10 днів з дня отримання вимоги.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України).

Статтею 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

За приписами частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Згідно пункту 8.3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України Про фінансовий лізинг), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі, у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до пунктів 12.6 та 12.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення обєкта лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання і сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

У випадках, передбачених пунктами 12.6, 12.12 контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (пункт 12.13 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Факт відправлення вважається підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладеного з відповідною відміткою УДППЗ Укрпошта, курєрської служби (у випадку відправлення повідомлення поштою або курєром) (п. 20.4 Загальних комерційних умов).

Як зазначалось, позивачем 29.05.2015 направлено ТОВ "Постман" вимогу №0005552 від 05.05.2015р. про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (далі - вимога), в якій зазначив про розірвання договору в односторонньому порядку у звязку з несплатою лізингових платежів, та вимагав у відповідача протягом десяти робочих днів повернути обєкт лізингу та протягом трьох днів сплатити існуючу заборгованість.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з тим, що договір про фінансовий лізинг №00005552 від 08.02.2012 вважається розірваним з 12 червня 2015 року.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ "Порше Лізинг України" обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ТОВ "Постман" і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи доведеність факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати платежів, що є винагородою лізингодавцю, який підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у вигляді лізингових платежів за січень травень 2015 урозмірі 27925,30 грн.

Здійснивши перерахунок лізингових платежів з урахуванням даних щодо розміру комісії та процентів згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування в оновленій редакції), а також обмінного курсу ПАТ "Креді ОСОБА_2", чинного на дату виставлення рахунку, як це передбачено в контракті, колегія суддів зазначає, що суми здійснених позивачем розрахунків лізингових платежів є правильними та підлягають стягненню з відповідача у сумі 27925,30 грн.

За таких обставин, рішення в цій частині є законним та обгрунтованим.

Щодо висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенн позовних вимог про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 18803,96 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а за ст. 11 даного закону лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно пункту 8.3.2 контракту, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України Про фінансовий лізинг), Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі, у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Як зазначалось, 02.09.2015 у відповідності до постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, обєкт лізингу повернуто лізингодавцю, тобто, після розірвання договору (12.06.2015) та до цього часу відповідач продовжував утримувати та безпідставно користуватися обєктом лізингу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору.

Відповідно до п. 6.17 договору сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою позивача, відповідно до п.12 договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180 вказано на те, що у постановах Вищого господарського суду України: від 26 червня 2007 року у справі № 36/75, від 22 вересня 2010 року у справі № 8/5пн, від 27 квітня 2011 року у справі № 12/99-1806 та від 19 липня 2012 року у справі № 36/12 суд касаційної інстанції правильно застосував положення статті 629 та частини другої статті 795 ЦК України та дійшов вірних висновків щодо задоволення вимоги про стягнення орендної плати за період фактичного користування орендованим приміщенням після розірвання договору оренди.

Враховуючи правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180, положення частини 2 статті 806 ЦК України, якою передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються, зокрема положеннями ЦК України про найм (оренду), а також положення пункту 6.17 договору про фінансовий лізинг №00005552 від 02.08.2012, та факт розірвання договору з 12.06.2015, колегія суддів зазначає про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення плати за час користування об'єктом лізингу.

Разом з тим, враховуючи розірвання договору про фінансовий лізинг №00005552 від 02.08.2012, наслідком чого є відсутність у лізингоодержувача обовязку зі сплати такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, слід розраховувати плату за фактичне користування обєктом лізингу у розмірі, що складається з процентів та комісії.

З огляду на те, що відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) датою сплати лізингових платежів, які включають відшкодування вартості об'єкта лізингу та проценти і комісії є 15 число поточного місяця, судом апеляційної інстанції здійснено розрахунок лізингових платежів (в частині процентів та комісії) з урахуванням обмінного курсу ПАТ "Креді ОСОБА_2" станом на 15 число кожного місяця, а також даних щодо розміру комісії та процентів згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування): за червень 2015 3880,43 грн., липень 2015 3860,87 грн., серпень 2015 3840,90 грн.

Враховуючи викладене та те, що сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору (п. 6.17 договору), що прямо не заборонено чинним законодавством і є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу тільки в частині процентів та комісії у розмірі у розмірі 11596,09 грн.

Натомість, колегія суддів вважає необгрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для стягнення з відповідача плати за фактичне користування об'єктом лізингу з підстав відсутності в матеріалах справи доказів направлення відповідачу першої та другої вимоги щодо сплати заборгованості, адже, матеріалами справи чітко підтверджено факт направлення відповідачу 29.05.2015 року вимоги про розірвання заборгованості та сплати основної заборгованості. Крім того, сторони погодили, що після розірвання договору лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об'єктом лізингу. Як зазначалось, відповідач з моменту розірвання договору до його повернення лізингодавцю користувався об'єктом лізингу, а тому з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача підлягає плата за користування обєктом лізингу, у вигляді процентів та комісії, як оренда плата за користування майном лізингодавця.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню, та задоволенню позовних вимог щодо стягнення з відповідача плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 11596,09 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1304,07 грн., колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови в його задоволенні, з підстав відсутності в матеріалах справи доказів направлення відповідачу вимог, у відповідності до п.8.2.2.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При розрахунку інфляційних втрат слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. N 62-97р.

В рекомендаціях Верховного Суду України від 03.04.1997р. N 62-97р зазначено, що у випадку коли поверненню підлягає сума, яка складається зі внесків, здійснених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.

Крім того зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховуються не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що сума внесена за період з 1 по 15 відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число то розрахунок починається з наступного місяця.

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобовязань за договором про фінансовий лізинг №00005552 від 02.08.2012, враховуючи суми платежів з урахуванням їх виникнення та строку оплати, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 6022,44 грн. та 3% річних у сумі 1407,11 грн.

Щодо стягнення з відповідача відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України збитків у розмірі 70315,79 грн., які позивач визначає, як витрати на правову допомогу у розмірі 36586,39 грн. та упущеної вигоди у розмірі 33729,40 грн., колегія суддів виходить з такого.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень статті 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями статті 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обгрунтовуючи правомірність нарахування збитків, позивач посилається на на п. 8.6 Контракту, згідно якого, будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням стороною своїх зобовязань за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції (п. 8.6 Контракту), та на п. 12.10 Контракту, згідно якого, у будь-якому випадку дострокового припинення дії Договору, позивач прямо зберігає право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут, штрафи, витрати на правову допомогу.

Позивач зазначає, що враховуючи протиправну поведінку відповідача, його явне небажання виконувати умови договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за договором та повернути Об'єкт лізингу, який є власністю позивача, останній був вимушений звернутись до спеціалізованої організації ТОВ "Тріпл Сі", ТОВ "Юридична фірма Вернер" для забезпечення свого права.

Таким чином, позивач відносить до збитків витрати на правову допомогу (юридичні послуги), якій останній поніс у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору.

Разом з тим, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 623, 1166 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Відтак, отримання позивачем юридичних послуг не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Таким чином, вимога про стягнення збитків (витрати на правову допомогу), не відповідає вимогам статті 22 Цивільного кодексу України та статті 225 Господарського кодексу України, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем збитками, а тому є безпідставною, необґрунтованою, відтак не підлягає задоволенню.

Аналогічна прааова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29 грудня 2015 року у справі № 911/1623/15.

Доводи апелянта щодо неправомірної відмови судом першої інстанції у стягненні збитків у розмірі 33729,40 грн., що на думку ТОВ "Порше Лізинг Україна" є упущеною вигодою, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Упущена вигода в розумінні статті 22 ЦК України - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Якщо особа, що порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За приписами частини 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у оглядовому листі Вищого господарського суду України від 14.01.2014р. №01-06/20/2014 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків.

Пунктом 12.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу встановлено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо лізингодавець вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження лізингодавця, якщо інша адреса не вказана лізингодавцем, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує лізингодавцю будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано лізингодавцем в результаті продажу об'єкту лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності лізингодавця, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат, та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою лізингодавця та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Вказану різницю сторони спору у договорі визначили упущеною вигодою, яка має підтверджуватись оцінкою, здійсненою професійним оцінювачем майна, або у разі продажу майна - відповідними доказами (договором купівлі-продажу, за яким проданий обєкт лізингу).

Втім, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів продажу обєкта лізингу, який був предметом договору про фінансовий лізинг № 00005552 від 02.08.2012, як і його оцінки, здійсненої субєктом оціночної діяльності у відповідності до Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, а отже, позивачем не доведено наявності та розміру упущеної вигоди, порядок визначення якої визначений сторонами у спірному договорі.

Таким чином, розрахунок позивачем упущеної вигоди виходячи з розміру Лізингових платежів, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) є теоретичним (умовним), побудованим на можливих очікуваннях отримання певного прибутку (доходу) та не підтверджений відповідними належними та допустимим доказами.

Також, у п.12.9 договору про фінансовий лізинг зазначено, що якщо грошових коштів, що були фактично отримані лізингодавцем внаслідок продажу обєкта лізингу (або якщо обєкт лізингу залишився у власності лізингодавця - ринкова вартість обєкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися нездійсненими відповідно до графіку покриття та виплати лізингових платежів (плану погашення), а також інші платежі, що залишилися несплаченими до контракту, цей пункт 12.9 не застосовується.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України, які б свідчили, що різниця між вартістю об'єкту, що було фактично отримано лізингодавцем в результаті продажу об'єкту лізингу (або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності лізингодавця, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства), та лізинговими платежами є меншою за суму непогашених лізингових платежів відповідачем.

Позивачем також не надано доказів, які б свідчили, що ним вчинялись будь-які заходи для одержання доходу, який він вважає упущеною вигодою.

Крім того, зарахування до бази розрахунку збитків (упущеної вигоди) лізингових платежів як частини відшкодування вартості предмету лізингу суперечить як умовам договору, так і законодавчим положенням про фінансовий лізинг, якими передбачена сплата частини вартості предмету лізингу як умова про право лізингоодержувача на викуп предмету лізингу. Дострокове припинення договору фінансового лізингу є одночасно припиненням права лізингоодержувача на викуп предмета лізингу. Тому такий лізинговий платіж не може бути складовою упущеної вигоди лізингодавця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2014р. у справі №910/18234/13.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до умов п.п. 3.4 до договора № 00005552 від 02.08.2012, відповідач, сплачуючи лізингові платежі протягом 2012-2015 років, здійснив часткове погашення вартості обєкта лізингу, однак у звязку з невиконанням своїх зобовязань у січні-травні 2015 року повернув обєкт лізингу, а отже суми отриманих коштів лізингодавцем за обєкт лізингу (частина його вартості) є прибутком позивача.

Таким чином, апелянтом (позивачем), як у суді першої, так і апеляційної інстанцій не доведено наявності обов'язкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення збитків (реальних збитків та упущеної вигоди), що виникли у зв'язку з припиненням договору в розмірі 70315,79 грн. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено неповне дослідження всіх обставин справи та доказів на їх підтвердження в частині відмови у задоводенні плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 11596,09 грн.

За цих підстав, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в цій частині, та задоволенню позовних вимог щодо плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у вигляді процентів та комісії у розмірі 11596,09 грн.

Судовий збір, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України за подання позовної заяви покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а за подання апеляційної скарги покладаються на заявника, у зв'язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ст.103, п.4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.2017 у справі №922/9/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягненння з відповідача плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 11596,09 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягненння з відповідача плати за фактичний час користування об'єктом лізингу у розмірі 11596,09грн.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.2017 у справі №922/9/17 в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (адреса: 62458, Харківська обл., Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, буд. 18; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (адреса: 02152, м. Київ, пр.-т ОСОБА_3, буд. 1В, офіс В; ): 27925,30 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00005552 від 02.08.2012; 11596,09 грн. плати за фактичний час користування обєктом лізингу, 1407,00 грн. 3% річних; 6022,44 грн. інфляційних втрат; 704,26 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 2075,37 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги».

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.2017 року у справі №922/9/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.08.17

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.