ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Справа № 910/20833/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Головуючого судді:Владимиренко С.В. доповідач,
суддів:Демидової А.М.,
Шевчук С.Р.
розглянув касаційну скаргуВійськової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України)
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.05.2017р.
та рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017р.
у справі№910/20833/16 господарського суду міста Києва
за позовомВійськової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України)
до відповідачаПублічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Росінтек-Україна"
простягнення 11418,66 грн.
за участю представників

позивача Кучинський О.А.,

відповідача Печерський П.М.,

третьої особи не з`явились

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про стягнення 11418,66 грн., з яких основний борг - 7140 грн., втрати від інфляції - 3911,29 грн. та 3 % річних - 367,37 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2017р. (суддя Мудрий С.М.) у справі №910/20833/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017р. (колегією суддів у складі головуючого судді Скрипки І.М., суддів: Гончарова С.А., Тищенко А.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, Військова частина НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів касаційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін та суддю-доповідача у даній справі, перевіривши матеріали справи, надану судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.08.2014р. між Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Росінтек-Україна", як постачальником, укладено договір № 151/14 про закупівлю товарів за державні кошти, за змістом п.1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання у 2014 році поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.2 та у специфікації товару (додаток №1 до договору), а замовник - прийняти та оплатити товар.

Найменування товару: лот № 8 авіаційні шини 720х320 м. або еквівалент, код 22.11.1. Шини та камери гумові нові, згідно Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010. Кількість товару зазначена у специфікації товару (Додаток № 1 до Договору).

Згідно зі специфікацією, пунктами 1.4 та 5.1 договору, товар постачається в термін до 01 листопада 2014 року. Товар постачається після відправлення замовником постачальнику повідомлення про готовність до виконання умов договору, яким замовник визначає обсяги закупівлі товару. Перехід права власності та ризиків на товар відбувається після розвантаження на склад і передачу його в розпорядження вантажоотримувача замовника.

Відповідно до умов пункту 11.6 договору постачальником внесено забезпечення виконання умов договору у розмірі 7140 грн. Вид надання забезпечення виконання договору про закупівлю: гарантія (безвідклична, безумовна банківська гарантія, оформлена відповідно до вимог Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2014 року № 639).

Так, судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Публічним акціонерним товариством "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" надано Військовій частині НОМЕР_1 гарантійний лист від 26.08.2014р. №231/08-Г за вих. №24-05-2143. В зазначеній гарантії викладено такі умови:

"ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", як гарант, зобов`язується виплатити військовій частині НОМЕР_1 , як бенефіціару, будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що 7140 грн. літерний код валюти - UAH, після одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціара, який бенефіціар заявляє щодо невиконання або несвоєчасного виконання принципалом своїх зобов`язань за договором закупівлі та/або порушення якості (комплектності) та/або кількості товару.

Гарант в десятиденний строк з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара (з доданими до неї документами) розглядає та перевіряє її відповідність умовам даної Гарантії, та перераховує на рахунок бенефіціара суму, яка визначена в цій Гарантії.

Гарант має право відмовити бенефіціарові, якщо вимога або додані до неї документи:

- не відповідають умовам Гарантії;

- подані гарантові по закінченню строку дії Гарантії.

Письмова вимога бенефіціара повинна бути відправлена на поштову адресу гаранта: 01001, м. Київ, провулок Рильський, буд. 10-12/3, разом з:

- копією(ями) засвідченою(ними) бенефіціаром відповідного(них) документа(ів), яка(і) підтверджують, що принципал (ТОВ "РОСІНТЕК-УКРАЇНА") не виконав свої зобов`язання за договором;

- карткою із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством.

Термін банківської гарантії до 31 січня 2015 року включно.

Зобов`язання гаранта за цією Гарантією припиняються, зокрема, закінченням строку, на який видана Гарантія".

Як досліджено судами та вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 04.12.2014р. №350/129/138/3078/пс, у якому зазначав, що принципалом - ТОВ ,,Росінтек-Україна" не поставлено товар, що є несвоєчасним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором, а тому бенефіціар вимагав від гаранта виплатити 7140 грн.

За результатами розгляду даної вимоги позивача, відповідачем листом від 19.12.2004р. № 24-02-4928 відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою та не надано відповідачеві всіх належних чином оформлених документів, передбачених Гарантією, а саме: 1) картку із зразками підпису посадової особи бенефіціара, що підписала вимогу, що посвідчена нотаріально або іншим способом, передбаченим законодавством; 2) копії документів, посвідчені бенефіціаром, які підтверджують, що принципал не виконав зобов`язання за договором закупівлі, яким, крім іншого, є договір від 27.08.2014 року № 151/14, що повинен містити предмет, який відповідає умовам Гарантії та строки виконання поставки товарів, що є простроченими, як вказано у вимозі.

Позивач звернувся до відповідача з повторною вимогою, викладеною у листі від 20.01.2015р. № 350/129/138/133 про сплату забезпечення виконання договору про закупівлю на суму 7 140 грн., встановлених Гарантією.

Проте за наслідками розгляду відповідачем повторної вимоги позивача, банк у своєму листі від 03.02.2015 листом за № 24-05-1548 також зазначив, що бенефіціар не дотримався умов Гарантії та не надав банку всіх належним чином оформлених документів, передбачених Гарантією.

Зазначені обставини і стали підставою для виникнення спору у даній справі.

Згідно з приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

За змістом ст.526 Цивільного кодексу Україні та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно ст.560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 561 Цивільного кодексу України врегульовано, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ст.562 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

За приписами ч.1 ст.565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, дослідивши у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України подані сторонами докази в підтвердження своїх вимог та заперечень, встановили, що позивачем під час звернення до відповідача із вимогою було порушено вимоги ч. 2 ст. 563 Цивільного кодексу України, та умови Гарантійного листа. Так, встановлено, що з наведеного переліку документів, доданих до другої вимоги, позивачем не надано відповідачеві жодного документу, які передбачені Гарантійним листом.

Таким чином, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини не доведення позивачем факту надання гаранту до своїх вимог тих документів, які передбачені Гарантійним листом та необхідні для задоволення його вимог, зобов`язання гаранта перед кредитором за наслідками порушення принципалом своїх обов`язків за договором, не настало.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу України метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" до категорії неплатоспроможних" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК МИХАИЛІВСЬКИЙ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" та рішення від 13.06.2016 року № 991 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ".

Згідно з даними рішеннями розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" (далі - ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" або Банк) з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Рішенням Правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016р. (далі - Рішення НБУ № 124-рш) оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ".

На підставі Рішення НБУ № 124-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено Рішення №1213 від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" Ірклієнку Юрію Петровичу строком на два роки з 13.07.2016 р. по 12.07.2018 р.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. За змістом частини п`ятої цієї ж статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема, щодо майнових зобов`язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відповідно до п.3 ст.46 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону.

Тобто, судами попередніх інстанцій обгрунтовано враховано, що ПАТ "Банк Михайлівський" знаходиться в процедурі ліквідації, а тому задоволення вимог кредиторів повинно відбуватись у передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку з дотриманням принципів черговості.

Разом з тим, помилковим є висновок судів з приводу того, що оскільки зобов`язання, за яке відповідач несе відповідальність, фактично припинило своє існування, виконання договору про закупівлю не може бути простроченим, через невідповідність приписам ч.1 ст.598, ст.ст. 599-601, 603-609 Цивільного кодексу України. Судами не враховано, що в рішенні господарського суду міста Києва від 30.06.2015р. у справі №910/13707/15 досліджено вказані обставини та встановлено факт порушення ТОВ "Росінтек-Україна" умов договору шляхом невиконання зобов`язань щодо своєчасної поставки товару. У зв`язку з цим Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано, а судом стягнуто з ТОВ "Росінтек-Україна" пеню та штраф за прострочення поставки товару. У ТОВ "Росінтек-Україна" існують зобов`язання щодо сплати вказаних сум до моменту виконання рішення суду в зазначеній справі. Проте такі помилкові висновки судів попередніх інстанцій у даній справі не вплинули на правильність висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України вищезазначені обставини справи, враховуючи, що доводи заявника касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі, оскаржувані судові акти відповідають нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017р. у справі №910/20833/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М.Демидова

С.Р.Шевчук