РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017Справа №910/24255/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до 1)Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

2 )Головного управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України

та за участю Генеральної прокуратури України

про стягнення 5554735,84 грн.

за участю представників сторін:
позивача: Клочко А.В. (довіреність №1572 від 06.02.2017р.)
відповідача1: ввідповідача2:Бодун Т.А. (довіреність №13/10-197 від 30.01.2017р.); Заікін О.Г. (довіреність б/н від 20.06.2017р.)
прокуратури:Волошенюк О.Г. (посвідчення №042019 від 12.03.2016р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" (надалі - ПАТ «Укртелеком», позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - відповідач1) про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 5554735,84 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач1, в порушення норм чинного законодавства України та укладених сторонами договорів про закупівлю послуг за державні кошти №79 від 17.03.2014р. та про надання телекомунікаційних послуг споживачам, які здійснюють їх закупівлю за державні кошти №288 від 24.12.2014р., належним чином та в повному обсязі не виконав взяті на себе зобов'язання із оплати вартості наданих позивачем послуг, у зв'язку з чим у відповідача1 виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 5554735,84 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.01.2017р. суддею Карабань Я.А. порушено провадження у справі №910/24255/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.02.2017р.

01.02.2017р. відповідачем1 подано через відділ документообігу (канцелярія) суду відзив із запереченнями на позовну заяву. Відповідач1 у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що ним виконано у повному обсязі всі зобов'язання за спірними договорами, в матеріалах справи не містяться докази надання відповідачем1 замовлень на отримання послуг у період після закінчення строку дії договору, акти здавання-приймання виконаних робіт складені та підписані позивачем в односторонньому порядку та містять посилання на неіснуючий договір б/н від 01.03.2014р. Окрім того відповідач1 зазначив, що він є бюджетною установою, а отже не може виконувати не взяті на себе зобов'язання перед іншими кредиторами.

У зв'язку з перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному, судове засідання з розгляду даної справи 07.02.2017р. не відбулося.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.02.2017р. розгляд справи призначено на 14.03.2017р.

10.03.2017р. позивачем подано через відділ документообігу (канцелярія) суду пояснення на відзив відповідача1.

Відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/857 від 13.03.2017р. у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Карабань Я.А., призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/24255/16.

У результаті автоматичного розподілу справ між суддями, справу передано для розгляду судді Князькову В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2017р. прийнято до провадження справу №910/24255/16, розгляд справи призначено на 29.03.2017р.

29.03.2017р. судом відкладено розгляд справи на 26.04.2017р. та залучено до участі у справі як відповідача2 - Головне управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (надалі - ГУПЗ, відповідач2).

24.04.2017р. позивачем подано пояснення на вимогу ухвали суду від 29.03.2017р. та клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

25.04.2017р. Генеральною прокуратурою України подано заяву про вступ у розгляд справи.

Заяву від 25.04.2017р. мотивовано тим, що до Генеральної прокуратури України 18.04.2017р. надійшло звернення від відповідача1 зі змісту якого, на думку ГПУ, вбачається, що позовні вимоги ПАТ "Укртелеком" про стягнення коштів з державного підприємства ґрунтуються на припущеннях.

26.04.2017р. відповідачем2 подано через відділ документообігу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи клопотання відповідача2, судом винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 24.05.2017р.

23.05.2017р. відповідачем2 подано через відділ документообігу (канцелярія) суду відзив на позовну заяву, в якому останнім зазначено про наступні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог: послуги за спірними договорами були оплачені відповідачем1 у повному обсязі, розрахунок заборгованості та її розмір документально не підтверджені, Положенням про ГУПЗ Держспецзв'язку не віднесено до завдань відповідача2 сплачувати послуги за 2014р.

24.05.2017р. відповідачем1 подано через відділ документообігу (канцелярія) суду додаткові пояснення у справі.

24.05.2017р. позивачем подано через відділ документообігу (канцелярія) суду додаткові пояснення в яких зазначено, що:

- вартість неоплачених послуг з надання в платне користування на постійній основі виділених не комутованих каналів електрозв'язку розрахована відповідно до Граничних тарифів на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг, чинних на дату надання послуг та становить 2888728,98 грн.;

- вартість неоплачених послуг з надання в тимчасове або тимчасово-періодичне користування каналів зв'язку у необхідних напрямках з метою забезпечення урядовим зв'язком вищих посадових осіб держави під час їх перебування за межами країни розрахована відповідно до Граничних тарифів на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг, чинних на дату надання послуг та складає 2666006,86 грн.

24.05.2017р. відповідачем1 подано через відділ документообігу (канцелярія) суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначено про те, що заявки на забезпечення проведення спірних спецзаходів підписані особою відповідача2, яка не була стороною спірного договору, частина заявок на проведення спецзаходів датовані 2012 та 2013 роками, тобто ще до початку дії спірних договорів.

У судовому засіданні сторонами подано спільне клопотання про продовження строку вирішення спору в порядку передбаченому ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.05.2017р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та у зв'язку із необхідністю необхідністю витребування у сторін додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 14.06.2017р.

07.06.2017р. представником позивача подано додаткові пояснення щодо підтвердження факту споживання відповідачем1 послуг з надання в платне користування на постійній основі виділених не комутованих каналів електрозв'язку.

Відповідачем1 07.06.2017р. подано через відділ документообігу (канцелярія) суду пояснення на вимоги ухвали суду від 24.05.2017р.

Відповідачем2 07.06.2017р. подано через відділ документообігу (канцелярія) суду пояснення, в яких, зокрема, але не виключно зазначено про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення за надані послуги відповідно до замовлення відповідача2 від 14.11.2012р. та 21-27.11.2012р.

Судове засідання 14.06.2017р. не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Князькова В.В. на лікарняному.

14.06.2017р. відповідачем2 подано через відділ документообігу (канцелярія) суду додаткові пояснення, в яких зазначено заперечення щодо вартості наданих позивачем послуг та посилань позивача у актах здавання-приймання виконаних робіт на неіснуючий договір б/н від 01.03.2014р.

Ухвалою суду від 19.06.2017р. призначено розгляд справи на 21.06.2017р.

19.06.2017р. прокурором у справі подані через відділ документообігу (канцелярія) суду пояснення, в яких фактично повторено позицію відповідачів відносно підстав для відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні, що відбулось 21.06.2017р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні, що відбулось 21.06.2017р. представник відповідача1 проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі та просив у позові відмовити.

У судовому засіданні, що відбулось 21.06.2017р. представник відповідача2 проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях по справі та просив у позові відмовити.

У судовому засіданні, що відбулось 21.06.2017р. прокурор у справі проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав наведених у поясненнях по справі та просив у позові відмовити.

Враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/24255/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.03.2014р. між ПАТ «Укртелеком» (надалі - Укртелеком) та Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (надалі - замовник) було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №79, відповідно до пункту 1.1. якого, Укртелеком надає замовнику у 2014 році на постійній основі послуги (надання у користування виділених не комутованих каналів (трактів) електрозв'язку), зазначені в додатках №1,2,3,4,5,6 до договору (які є невід'ємною частиною цього договору), а замовник - приймає та сплачує вартість наданих послуг.

Розділом 5 договору визначено найменування таких послуг:

- надання в платне користування виділених не комутованих аналогово-цифрових, цифрових та телеграфних каналів електрозв'язку, Ethernet-з'єднань (п. 5.1. договору);

- надання Укртелекомом на підставі замовлень замовника в тимчасове або тимчасово періодичне користування каналів зв'язку у необхідних напрямках з метою забезпечення урядовим зв'язком вищих посадових осіб держави під час їх перебування за межами країни (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору становить 11929000,00 грн., у тому числі податок на доданку вартість 1988166,67 грн.

Пунктом 3.2. договору визначено, що ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Додатковою угодою №1/28 від 17.03.2014р. до договору №79 від 17.03.2014р. сторони погодили викласти п. 3.1. договору в наступній редакції: «Ціна договору становить 1000000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 166666,67 грн.».

Вартість послуг за договором встановлюється згідно з діючими тарифами. При зміні тарифів вартість послуги змінюється та вноситься до додатків №1,2,3,4,5,6 договору (п.4.1. договору).

У відповідності до п. 4.2. договору виставлення Укртелекомом рахунку за канали постійного користування проводиться щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, виходячи з фактичної кількості днів в розрахунковому періоді.

Відповідно до умов п. 6.1.1. договору Укртелеком має право своєчасно та повному обсязі отримувати плату за фактично надані послуги, в той час як п. 6.4. договору замовника зобов'язано своєчасно та в повному обсязі вносити плату за організацію та користування каналами.

Пунктом 6.4.5. договору сторони погодили обов'язок замовника вживати заходів щодо ліквідації або скорочення обсягу бюджетних зобов'язань із споживання послуг, які перевищують бюджетні асигнування, встановлені у п. 3.1. договору. У разі продовження користування послугами, замовник зобов'язаний оплатити фактично отримані послуги та вжити заходів із внесення відповідних змін до кошторису і плану асигнувань.

Договір набуває чинності з дати підписання і діє до 31.12.2014р. Умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2014р. (п. 10.1. договору)

Додатковою угодою №1/28 від 17.03.2014р. до договору №79 від 17.03.2014р.сторонами погоджено викладення п. 10.1. договору в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання і діє до 28.02.2014р. Умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2014р.»

Вищезазначений договір підписано уповноваженими особами від сторін із зазначенням їх відповідних реквізитів та скріплено їх печатками.

24.12.2014р. між ПАТ «Укртелеком» (надалі - виконавець) та Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (надалі - замовник) було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг споживачам, які здійснюють їх закупівлю за державні кошти №288, відповідно до п. 1.1. якого, виконавець зобов'язується надати замовнику телекомунікаційні послуги, а також послуги, пов'язані технологічно із телекомунікаційними послугами, що визначені у замовленні послуг та у відповідних додатках до цього договору, а замовник зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до вимог цього договору і умов та порядку надання телекомунікаційних послуг.

Відповідно до п. 2.1. договору визначено, що ціна цього договору становить 104844,78 грн. у тому числі ПДВ 17474,13 грн. на період починаючи з 01.03.2014р. по 30.09.2014р.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що замовник повинен оплатити рахунок за послуги протягом десяти робочих днів з дати підписання цього договору, шляхом перерахування коштів в грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок Укртелекому.

Згідно до п.п. 7.2. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2014р., а в частині розрахунків - до повного виконання.

Умови договору застосовуються до відносин, що склались між сторонами з 01.03.2014р. (п. 7.3. договору).

Вищезазначений договір підписано уповноваженими особами від сторін із зазначенням їх відповідних реквізитів та скріплено їх печатками.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що в період дії договору №79 від 17.03.2014р. ПАТ «Укртелеком» надано, а Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації отримано послуг на суму 1169008,53 грн. Вищезазначена сума за отримані послуги відповідачем1 сплачена лише частково у розмірі 1000000,00 грн., відтак залишок послуг у розмірі 169008,53 грн., наданих понад загальної ціни договору відповідачем не сплачений.

Окрім того, після закінчення строку дії договору №79 від 17.03.2017р. зважаючи на спеціальний статус відповідача1 в розумінні Закону України «Про телекомунікації», позивачем продовжено надання послуг відповідачу1 поза межами договору на загальну суму 5659580,62 грн., з яких:

- 2993573,76 грн. - за послуги з надання в платне користування на постійній основі виділених не комутованих аналого-цифрових, цифрових та телеграфних каналів електрозв'язку, Ethernet-з'єднань;

- 2666006,86 грн. - за послуги з надання в тимчасове або тимчасово-періодичне користування каналів зв'язку у необхідних напрямках з метою забезпечення урядовим зв'язком вищих посадових осіб держави під час їх перебування за межами країни, які були замовлені відповідачем2, шляхом надсилання замовлень-факсограм.

В свою чергу, Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в рахунок погашення отриманих телекомунікаційних послуг згідно договору №288 від 24.12.2014р., сплачено на рахунок позивача 104844,78 грн.

Враховуючи те, що відповідач1 після закінчення строку дії договору №79 від 17.03.2014р. не звертався до позивача із вимогою про відключення від постійних основних виділених не комутованих каналів електрозв'язку, а навпаки споживав ці послуги, у відповідача1 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2888728,98 грн. (2993573,76 грн. - 104844,78 грн. = 2888728,98 грн.)

Окрім того, у зв'язку з несплатою вартості за послуги з надання поза межами договору №79 від 17.03.2014р. в тимчасове або тимчасово-періодичне користування каналів зв'язку у необхідних напрямках з метою забезпечення урядовим зв'язком вищих посадових осіб держави під час їх перебування за межами країни, які були замовлені відповідачем2, шляхом надсилання замовлень-факсограм, у відповідача1 утворилась заборгованість у розмірі 2666006,86 грн.

Відтак, позивач звернувся із позовом до відповідача1 про стягнення суми коштів за надані телекомунікаційні послуги поза межами договору №79 від 17.03.2014р. у розмірі 5554735,84 грн. (2888728,98 грн. + 2666006,86 грн. = 5554735,84 грн. ) за період з 01.03.2014р. по 31.12.2014р.

Водночас, відповідач1 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав того, що ним виконано у повному обсязі всі зобов'язання за договорами №79 від 17.03.2014р. та №288 від 24.12.2014р.; в матеріалах справи не містяться докази надання відповідачем1 замовлень на отримання послуг у період після закінчення строку дії договору №79 від 17.03.2014р.; акти здавання-приймання виконаних робіт за спірний період березень-грудень 2014р. складені та підписані позивачем в односторонньому порядку та містять посилання на неіснуючий договір б/н від 01.03.2014р.; заявки про надання послуг із відведення та обслуговування тимчасових або тимчасово-періодичних каналів зв'язку підписані начальником іншої юридичної особи (відповідачем2 у справі); Окрім того відповідач1 зазначив, що він є бюджетною установою, а отже не може виконувати не взяті на себе зобов'язання перед іншими кредиторами.

Відповідач2 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав того, що послуги за час дії спірних договорів №79 від 17.03.2014р. та №288 від 24.12.2014р. були оплачені відповідачем1 у повному обсязі; розрахунок заборгованості за спірний період та її розмір документально не підтверджені; Положенням про ГУПЗ Держспецзв'язку не віднесено до завдань відповідача2 сплачувати послуги за 2014р.; акти здавання-приймання виконаних робіт за спірний період березень-грудень 2014р. складені та підписані позивачем в односторонньому порядку та містять посилання на неіснуючий договір б/н від 01.03.2014р.; відповідач2 є бюджетною установою, а отже не може виконувати не взяті на себе зобов'язання за відсутності чинного договору перед іншими кредиторами; рахунки отримані позивачем від іноземних операторів не містять перекладу та засвідчені неналежним чином. Окрім того, відповідачем2 заявлено про застосування строків позовної давності до вимог зі стягнення суми за надані послуги на підставі замовлення №65-85 від 14.11.2012р. на телекомунікаційні послуги у Об'єднаних Арабських Еміратах.

Прокурор у справі заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав того, що послуги за час дії спірних договорів №79 від 17.03.2014р. та №288 від 24.12.2014р. були оплачені відповідачем1 у повному обсязі; акти здавання-приймання виконаних робіт за спірний період березень-грудень 2014р. складені та підписані позивачем в односторонньому порядку та містять посилання на неіснуючий договір б/н від 01.03.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вище встановлено господарським судом, 17.03.2014р. між позивачем та відповідачем1 у справі було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №79, відповідно до умов якого Укртелеком, як виконавець, зобов'язувався надавати телекомунікаційні послуги Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, як замовнику, який в свою чергу мав обов'язок прийняти та оплатити ці послуги.

Додатковою угодою №1/28 від 17.03.2014р. до договору №79 від 17.03.2014р. фактично зменшено ціну договору з 11929000,00 грн. на - 1000000,00 грн. та зменшено строк дії та застосування умов до відносин за договором з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. на - з 01.01.2014р. до 28.02.2014р.

У відповідності до матеріалів справи, судом зазначається про фактичне укладання договору про закупівлю послуг за державні кошти, який розповсюджував свою дію на зобов'язання, що мали місце у минулому (з 01.01.2014р. по 28.02.2014р.), а строк дії договору у відповідності до додаткової угоди закінчився фактично ще до підписання самого договору (17.03.2014р.).

Спір у справі виник у зв'язку із отриманням (споживанням) відповідачем1 телекомунікаційних послуг наданих позивачем поза межами строку дії та визначеної ціни договору про закупівлю телекомунікаційних послуг №79 від 17.03.2014р. за період з березня 2014р. по грудень 2014р.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язання за своєю правовою природою є правовідношенням, зміст якого розкривається, як через активну поведінку боржника - здійснення ним певної дії (передачі майна, виконання роботи, надання послуги, сплати грошей тощо), так і пасивну - утримання від певної дії. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором

Господарським судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем за період з 01.03.2014р. по 31.12.2014р.. було надано відповідачу1 послуги з надання в платне користування на постійній основі виділених не комутованих аналого-цифрових, цифрових та телеграфних каналів електрозв'язку, Ethernet-з'єднань, що підтверджується:

- рахунком №09-В1200-101244 від 31.03.2014р. на суму 376332,76 грн. за період з 01.03.2014р. по 31.03.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-101331 від 30.04.2014р. на суму 302833,84 грн. за період з 01.04.2014р. по 30.04.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-101738 від 31.05.2014р. на суму 304571,29 грн. за період з 01.05.2014р. по 31.05.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-102359 від 30.06.2014р. на суму 296240,50 грн. за період з 01.06.2014р. по 30.06.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-103078 від 31.07.2014р. на суму 305813,15 грн. за період з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-103440 від 31.08.2014р. на суму 304993,42 грн. за період з 01.08.2014р. по 31.08.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-103817 від 30.09.2014р. на суму 259971,43 грн. за період з 01.09.2014р. по 30.09.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В120Т-103822 від 30.09.2014р. на суму 29262,95 грн. за період з 01.09.2014р. по 30.09.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-104175 від 31.10.2014р. на суму 261377,99 грн. за період з 01.10.2014р. по 31.10.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-104541 від 30.03.2014р. на суму 255321,30 грн. за період з 01.11.2014р. по 30.11.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-104546 від 31.12.2014р. на суму 296147,66 грн. за період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього;

- рахунком №09-В1200-104538 від 31.12.2014р. на суму 707,48 грн. (із врахуванням коригувань за вересень 2014р.) за період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. та відповідним актом здавання-приймання наданих послуг до нього.

Отже, відповідачем1 прийнято та спожито послуги із надання на постійній основі виділених не комутованих каналів електрозв'язку за період з 01.03.2014р. по 31.12.2014р. на суму 2993573,76 грн.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечено сторонами, що на виконання умов договору №288 від 24.12.2014р. відповідачем1 сплачено на рахунок позивача вартість отриманих телекомунікаційних послуг, що надавались в постійне користування з 01.03.2014р. по 30.09.2014р. у розмірі 104844,78 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у відповідача1 утворилась заборгованість перед позивачем за отримані та спожиті телекомунікаційні послуги, що надавались на постійній основі у розмірі 2888728,98 грн. (2993573,76 грн. - 104844,78 грн. = 2888728,98 грн.)

Суд не погоджується із твердженнями сторін та прокурора у справі щодо того, що відповідачем1 виконано у повному обсязі всі зобов'язання за договорами №79 від 17.03.2014р. та №288 від 24.12.2014р.; розрахунок заборгованості за спірний період та її розмір документально не підтверджені; в матеріалах справи не містяться докази надання відповідачем1 замовлень на отримання послуг у період після закінчення строку дії договору №79 від 17.03.2014р. - виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про телекомунікації» встановлено, що відключення кінцевого обладнання підрозділам Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, захисту державного кордону, з'єднувальних ліній служб екстреного виклику здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, у п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відключення кінцевого обладнання спеціальних користувачів та з'єднувальних ліній служб екстреного виклику» №607 від 12.05.2004р. зазначено, що відключення обладнання забороняється у разі, коли це може призвести до порушення умов функціонування спеціальних користувачів або коли обладнання забезпечує функціонування засекреченого, шифрованого, спеціального та урядового зв'язку.

Тобто, вказані вище норми в сукупності встановлюють заборону ПАТ «Укртелеком», як оператору, здійснювати відключення телекомунікаційного обладнання спеціального користувача, яким є Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Враховуючи те, що відповідач1 є бюджетною установою, судом прийнято до уваги положення ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (чинного на момент укладення договору №79 від 17.03.2014р.), в яких зазначено, що договір про закупівлю послуг за державні кошти укладається в письмовій формі.

Водночас, споживаючи на постійній основі телекомунікаційні послуги після закінчення строку дії договору №79 від 17.03.2014р., відповідачем1 не проведено жодних дій в розумінні Закону України «Про здійснення державних закупівель» з метою здійснення процедури закупівлі та подальшого укладення договору.

При цьому необхідно зазначити, що відповідачем1 також не зроблено жодних дій щодо утримання від споживання наданих позивачем на постійній основі телекомунікаційних послуг, а навпаки - в період з березня по вересень 2014р. структурним підрозділом Адміністрації Держспецзв'язку направлялися до позивача замовлення/звернення щодо включення нових каналів, зміни маршруту каналів, розформування та включення каналів, зазначених в додатках №1,2,3,4,5,6 до договору №79 від 17.03.2014р.

Заперечення відповідачів та прокурора у справі щодо того, що акти здавання-приймання виконаних робіт за спірний період березень-грудень 2014р. складені та підписані позивачем в односторонньому порядку та містять посилання на неіснуючий договір б/н від 01.03.2014р. відхиляються судом, оскільки помилкове посилання позивача на неіснуючий між сторонами договір фактично не спростовує факту отримання та споживання телекомунікаційних послуг на постійній основі відповідачем1.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт продовження користування відповідачем1 тими ж послугами (каналами), визначеними у додатках №1,2,3,4,5,6 до договору №79 від 17.03.2014р. й після закінчення строку дії договору.

Частинами 1, 4 ст. 632 ЦК України, визначено, що якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади.

Статтею 66 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають в тому числі тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікаційних послуг.

Повноваження щодо здійснення відповідно до закону тарифного регулювання у сфері телекомунікацій віднесені до компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (абз. 7, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про телекомунікації»).

Пунктом 57 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» №295 від 11.04.2012р визначено, що тарифи на послуги, які згідно із Законом підлягають державному регулюванню, застосовуються операторами, провайдерами відповідно до встановлених НКРЗІ граничних або фіксованих тарифів.

Судом встановлено, що на час надання позивачем послуг відповідачу1 тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій визначались відповідно до Граничних тарифів на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України №202 від 21.02.2006р. Граничні тарифи були чинними на дату надання послуг та виставлення рахунків.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи та вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що у відповідача1 виникла заборгованість поза межами договору №79 від 17.03.2014р. за отримані від позивача телекомунікаційні послуги на постійній основі за період 01.03.2014р. по 31.12.2014р. у розмірі 2888728,98 грн.

Вимоги позивача зі стягнення із відповідача1 вартості послуг з надання в тимчасове або тимчасово-періодичне користування каналів зв'язку у необхідних напрямках з метою забезпечення урядовим зв'язком вищих посадових осіб держави під час їх перебування за межами країни у розмірі 2666006,86 грн., які були замовлені відповідачем2, шляхом надсилання замовлень-факсограм, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

При цьому господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Однак, допускається укладення господарських договорів і у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Господарським судом встановлено, що у період з січня по жовтень 2014 року на підставі замовлень (засобами факсимільного зв'язку) відповідача2 позивачем було організовано забезпечення урядовим зв'язком урядової делегації України під час візитів до:

- Об'єднаних Арабських Еміратів - замовлення №65/85 від 14.11.2012р.;

- Республіки Сербія - замовлення №65/03-607 від 28.05.2013р.;

- Республіки Мальта - замовлення №65/03-1441 від 02.12.2013р.;

- Швейцарської Конфедерації - замовлення №65/09-24 від 09.01.2014р.;

- Королівства Бельгії - замовлення №65/03-667 від 19.06.2014р. та №65/03-939 від 21.08.2014р.;

- Республіки Білорусь - замовлення №65/03-937 від 21.08.2014р.;

- Сполученого Королівства Великобританії - замовлення №65/03-947 від 22.08.2014р. та 65/03-970 від 28.08.2014р.;

- Сполучених Штатів Америки - замовлення №65/03-963 від 27.08.2014р. та №65/03-982 від 01.09.2014р.;

- Канади - замовлення №65/03-1027 від 10.09.2014р.;

- Республіки Італії - замовлення №65/03-1131 від 08.10.2014р.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач2, звернувшись до позивача із вищезазначеними листами-замовленнями та, гарантувавши оплату за отримані в подальшому послуги відповідачем1, зробив пропозицію позивачу на укладання з ним договору, на умовах визначених у цих замовленнях.

На виконання замовлень відповідача2, за допомогою міжнародних операторів вищезазначених країн: Sparkle, Orange, ATST, BT Global Services, Bics, Telekom Srbija, Belgacom S.A., ETC - Etisalat, ПАТ «Укртелеком» було організовано та надано користування телекомунікаційними ресурсами та забезпечено готовність цифрових каналів і ліній, що підтверджується рахунками іноземних операторів та здійсненою позивачем оплатою їх послуг відповідно до рахунків.

Отже, позивач, прийнявши до виконання замовлення та організувавши урядовий зв'язок з країнами, визначеними замовником (відповідачем2) у вказаний ним період, прийняв пропозицію і тим самим засвідчив своє бажання укласти договір з відповідачем2.

Вищенаведене свідчить про укладення між позивачем та відповідачем2 договору у спрощений спосіб, предметом якого була діяльність позивача, пов'язана із організацією телекомунікаційного ресурсу і забезпечення готовності цифрових каналів та ліній на умовах визначених у замовленнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту ст. 901 ЦК України вбачається, що при наданні послуг оплаті підлягає сам процес діяльності виконавця, а тому чинним законодавством не вимагається оформлення приймання-передачі послуг, оскільки вони споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем.

Суд зауважує, що предмет діяльності (надання послуг) укладеного у спрощений спосіб договору між позивачем та відповідачем2, відповідає діяльності, яку зобов'язувався здійснювати позивач за умовами договору №79 від 17.03.2014р.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Судом встановлено, що діяльність відповідача1 визначена, зокрема, але не виключно Положенням «Про Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України» (надалі - Положення), затвердженим наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України №434 від 15.08.2013р.

Пунктом 1.2. (із змінами та доповненнями) Положення визначено, що Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України є державним закладом, що здійснює матеріально-технічне та господарське забезпечення Адміністрації Держспецзв'язку, територіальних підрозділів, закладів, установ та організацій Держспецзв'язку.

Згідно пункту 1.4. Положення вбачається, що Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України входить до складу Держспецвз'язку.

Основним завданням Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України є матеріально-технічне та господарське забезпечення Адміністрації Держспецзв'язку та підрозділів Держспецзв'язку, визначених Адміністрацією Держспецзв'язку (п. 2.1. Положення).

Пунктом 2.2.1. Положення встановлено, що Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відповідно до покладених на нього завдань: організовує забезпечення Адміністрації Держспецзв'язку товарами, роботами і послугами, у межах коштів, передбачених кошторисом, а також визначає додаткову потребу в них.

Судом також встановлено, що діяльність відповідача2 визначена, зокрема, але не виключно Положенням «Про Головне управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України», затвердженим наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України №278 від 21.08.2013р.

Згідно вищевказаного Положення вбачається, що Головне управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України також входить до складу Держспецвз'язку.

Оцінивши в сукупності кошторис відповідача2 за 2014р., обґрунтування потреби на оплату послуг у 2014р., суд дійшов висновку, що оплата послуг з надання в тимчасове або тимчасово-періодичне користування каналів зв'язку за 2014р. не відносились до цілей та завдань відповідача2.

Враховуючи те, що відповідач2 (як структурний підрозділ Адміністрації Держспецзв'язку, до цілей якого не відносилась оплата вказаних послуг за 2014р.) гарантував оплату зазначених послуг відповідачем1 (як іншим структурним підрозділом Адміністрації Держспецзв'язку) та, зважаючи на наявність укладеного між позивачем та відповідачем1 договору №79 від 17.03.2014р., предметом якого було визначено, зокрема, але не виключно надання каналів зв'язку у необхідних напрямках на замовлення, суд дійшов висновку про правомірність виставлення рахунків №09-В120Т/2-100428 від 31.03.2014р. на суму 169008,53 грн. та №09-В1200-104530 від 30.11.2014р. на суму 2496998,33 грн. за організацію зазначених послуг до сплати саме відповідачу1.

Судом прийнято до уваги, що оскільки ціна договорів укладених у спрощений спосіб між позивачем та відповідачем2 не визначена та не вбачається із умов заявок/звернень, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ст. 632 Цивільного кодексу України).

Дослідивши рахунки позивача №09-В120Т/2-100428 від 31.03.2014р. на суму 169008,53 грн. та №09-В1200-104530 від 30.11.2014р. на суму 2496998,33 грн., суд відзначає наступне.

До неоплаченої суми вищезазначених рахунків увійшли:

- суми оплат позивачем рахунків, виставлених іноземними операторами зв'язку - нерезидентами;

- вартість включень міжнародних цифрових каналів позивачем - резидентом (національна складова)

Включення міжнародних цифрових каналів позивачем - резидентом (національна складова): визначається відповідно до ст. 7 позиції 53 Граничних тарифів НКРЗІ, плата за організацію та включення цифрового каналу за кожен канал, стягується одноразово за кожен канал в розмірі 5105,00 грн.; (міжнародна складова): визначається відповідно до міжнародних рахунків із застосуванням його гривневого еквіваленту за офіційним курсом НБУ станом на дату виставлення рахунку.

Судом встановлено, що здійснення позивачем розрахунків за організацію та включення міжнародних каналів електрозв'язку у кількості 12шт. у розмірі 1545383,03 грн. без ПДВ (відповідно до заявок/звернень відповідача2) відповідають умовам такого визначення, передбаченим Граничними тарифами НКРЗІ.

Судом також встановлено, що здійснення позивачем розрахунків за отримані від міжнародних операторів рахунки у розмірі 468353,94 грн. відповідають умовам такого визначення, передбаченим Граничними тарифами НКРЗІ

Плата за надання міжнародного цифрового каналу 64 Кбіт/с резидентам (національна та імпортна складові):

- національна складова формується за надання в користування замовленого міжнародного цифрового каналу та визначається відповідно до ст. 8 позиції 54 Граничних тарифів НКРЗІ - та становить 642 грн. за кожні 100 км. Міжміської ділянки;

- імпортна складова формується за надання в користування замовленого міжнародного цифрового каналу та визначається відповідно до ст. 8 позиції 54 Граничних тарифів НКРЗІ із урахуванням порядку розподілу держав світу за тарифними зонами, викладеними у п. 10 Граничних тарифів НКРЗІ, а саме II тарифна зона - 360 дол., III тарифна зона - 720 дол., IV тарифна зона - 1440 дол. Відповідно до п.З Граничних тарифів НКРЗІ, розмір оплати імпортної складової визначається із застосуванням курсу гривні до іноземної валюти, що встановлюється Національним банком України на день виставлення рахунку.

Судом встановлено, що здійснення позивачем розрахунків за надання міжнародного цифрового каналу у розмірі 67 094,97 грн. без ПДВ (із врахуванням національної та імпортної складових) відповідають умовам такого визначення, передбаченим Граничними тарифами НКРЗІ.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відповідність та обґрунтованість рахунків №09-В120Т/2-100428 від 31.03.2014р. на суму 169008,53 грн. та №09-В1200-104530 від 30.11.2014р. на суму 2496998,33 грн. вимогам ст. 632 ЦК України та Граничним тарифам НКРЗІ.

Відтак, позовні вимоги зі стягнення саме із відповідача1 вартості послуг з надання в тимчасове або тимчасово-періодичне користування каналів зв'язку у необхідних напрямках з метою забезпечення урядовим зв'язком вищих посадових осіб держави під час їх перебування за межами країни у розмірі 2666006,86 грн., які були замовлені відповідачем2, шляхом надсилання замовлень-факсограм, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача2 про порушення строків позовної давності відносно замовлення №65/85 від 14.11.2012р. на проведення спецзаходу у Об'єднаних Арабських Еміратах є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки днем початку перебігу позовної давності є дата отримання позивачем рахунку іноземного оператора - 20.04.2014р. (т.2 а.с. 142), в той час як позивач звернувся до суду із позовною заявою 29.12.2016р.

Суд також зазначає про безпідставність тверджень відповідача2 щодо неправомірного включення позивачем до стягнення за період 2014 року послуг на підставі замовлень: від 14.11.2012р., 02.12.2013р. та 28.05.2013р., оскільки отримання рахунків міжнародних операторів та їх подальші оплати були здійснені відповідачем у 2014р.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що борг, який виник внаслідок невиконання відповідачем1 отриманих та спожитих послуг, підлягає стягненню саме з Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення заборгованості за отримані телекомунікаційні послуги у розмірі 5554735,84 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, господарський суд зазначає наступне, як вбачається із матеріалів справи, предметом даного позову є вимога про захист майнових прав позивача, порушених внаслідок, як неналежного виконання відповідачем1 зобов'язань зі сплати власноспожитих телекомунікаційних послуг, так і неналежного виконання відповідачем1 зобов'язань зі сплати замовлених та спожитих відповідачем2 телекомунікаційних послуг.

Частиною 1 статті 58 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу).

Порушення правил об'єднання позовних вимог має наслідком повернення судом позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду.

У п. 3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо: позов поданий одночасно до залізниці та вантажовідправника (вантажоодержувача), і в цій позовній заяві об'єднані вимоги, що ґрунтуються на комерційному акті, з вимогами, які обґрунтовані іншими документами; об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

При цьому, порушення об'єднання позовних вимог, господарським судом м. Києва виявлено вже після порушення провадження у справі, а тому позовні вимоги позивача підлягають розгляду по-суті, що не суперечить позиції викладеній у п. 3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті.

Витрати по сплаті судового збору, з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача1.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва. -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (03142, місто Київ, вулиця М. Залізняка, будинок 3, код за ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, вулиця Т. Шевченка, будинок 18, код за ) борг у розмірі 5554735 (п'ять мільйонів п'ятсот п'ятдесят чотири тисячі сімсот тридцять п'ять) грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 83321 (вісімдесят три тисячі триста двадцять одну) грн. 04 коп.

3. Відмовити у задоволенні позову до Головного управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 23.06.2017 року.

Суддя В.В. Князьков