донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.07.2017р. справа №913/171/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:не зявився;
від відповідача:ОСОБА_5 (довіреність від 06.06.2017р.), ОСОБА_6 (довіреність №21 від 25.06.2017р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуВідкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод», м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від18.04.2017р. (повний текст підписано 20.04.2017р.)
по справі№913/171/17 (суддя Яресько Б.В.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод», м. Сєвєродонецьк Луганської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еркон і К», м.Сєвєродонецьк Луганської області
пророзірвання договору оренди

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Сєвєродонецький приладобудівний завод», м.Сєвєродонецьк Луганської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еркон і К», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) з позовом про розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.04.2017р. (повний текст підписано 20.04.2017р.) по справі №913/171/17 у задоволені позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» було відмовлено в повному обсязі та зазначено, що оскільки строк позовної давності за вимогою про розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. у звязку з несплатою Відповідачем орендної плати в передбачений п.2.2.1 цього договору строк (до 29.12.1994р.) сплив до 01.01.2004р., в світлі п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України підлягає застосуванню ст.75 Цивільного кодексу Української РСР, відповідно якої позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони, сплив якої, у даному випадку, зумовлює відмову в задоволені позовних вимог на підставі ст.80 Цивільного кодексу Української РСР. Між тим, суд першої інстанції зазначив, що Відповідачем не було доведено факту виконання ним своїх зобовязань згідно п.2.2.1 спірного договору оренди зі здійснення орендної плати у передбачений договором строк.

Відкрите акціонерне товариство «Сєвєродонецький приладобудівний завод», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 18.04.2017р. по справі №913/171/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування останнім обставин справи, невідповідність висновків викладених у рішенні суду цим обставинам, а також неправильне застосування норм матеріального права, а саме:

- невраховано приписи ч.1 ст.38, ст.ст.40, 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №4212-VI від 22.12.2011р., відповідно яких Позивач (визнаний відповідно до постанови Господарського суду Луганської області від 30.01.2014р. по справі №10/110б банкрутом) не має права здійснювати подальшу господарську діяльність, а знаходження майна банкрута в володінні та користуванні інших осіб фактично унеможливлює максимально ефективно провести розрахунки з кредиторами за рахунок майна боржника, здійснення в повному обсязі тих заходів у ліквідаційній процедурі, з якими означений закон повязує завершення ліквідаційної процедури, що також вбачається з постанови Верховного суду України від 12.09.2006р. у справі №16/247.

- в означеному випадку предметом позовних вимог є саме розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. у звязку з несплатою Відповідачем орендної плати в передбачений п.2.2.1 цього договору строк, а отже порушення означеного зобовязання триває протягом строку дії договору до 31.12.2018р., в свою чергу, сплив строку позовної давності відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та ст.ст.75, 80 Цивільного кодексу Української РСР має місце відносно виключно вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, передбаченої умовами цього договору, про що також було зазначені в постанові Верховного суду України по справі №6-75цс15 від 03.02.2016р.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.05.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 07.06.2017. об 11:00.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Скакуна О.А., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2017р. відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.13 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду було здійснено повторний автоматизований розподіл справи №913/171/17, яким змінено склад колегії суддів для розгляду цієї справи на: головуючий (суддя-доповідач) ОСОБА_8, судді Татенко В.М., Склярук О.І

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 07.06.2017р. розгляд справи було відкладено на 26.07.2017р. об 14:00год.

У зв'язку зі звільненням з посади через відставку головуючого судді Ломовцевої Н.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2017р. відповідно до пунктів 2.3.23, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.13 Засад використання автоматизованої системи документообігу Донецького апеляційного господарського суду було здійснено повторний автоматизований розподіл справи №913/171/17, яким змінено склад колегії суддів для розгляду цієї справи на: головуючий (суддя-доповідач) - Попков Д.О., судді Чернота Л.Ф., Зубченко І.В.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 26.07.2017р. попри належне повідомлення не зявився, про причини неявки не повідомив.

Представники Відповідача у судове засідання 26.07.2017р. зявились, проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених в заперечення на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, звернулись до суду з клопотанням про долучення додактових доказів, яке було відхилено колегією суддів через його необґрунтованість в контексті вимог ст.101 Господарського процесуального кодексу України щодо неможливості їх надання під час розгляду справи місцевим судом.

Судова колегія, враховуючи достатність наявних матеріалів справи для надання правової оцінки спірним правовідносинам, доведеність позиції Скаржника безпосередньо зі змісту апеляційної скарги, а також належне повідомлення всіх учасників справи про час і місце судового розгляду, дійшла висновку про можливість розгляду означеної апеляційної скарги.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 12.12.1994р. між Сєвєродонецьким приладобудівним заводом (Орендодавець) та Сєвєродонецьким малим учнівським підприємством «Єркон» (Орендар) було укладено договір оренди №218/Д-539 (Договір - а.с.а.с.11,12), відповідно до п.1.1. якого, Орендодавець надає Орендарю нежитлові приміщення корисною площею 622м2 з прилеглою територією 3836м2, розташовані за адресою м.Сєвєродонецьк вул. Парижської Комуни №11 для розміщення персоналу та використання в цілях, передбаченими статутом підприємства.

Згідно п. 1.3. договору, строк дії договору становить з 12.12.1994р. по 31.12.2018р.

Відповідно до п.1.2. договору, орендна плата за весь період оренди становить 5 мільярдів карбованців, та не підлягає перегляду.

Означена сума також була визначена у протоколі узгодження договірної ціни, що є Додатком №3 (а.с.13) до договору.

В п.2.1.1. сторони погодили, що Орендодавець зобовязаний до 26.12.1994р. за актом прийому-передачі передати обєкти оренди площею, передбаченою в п.1.1 договору, а протягом двох днів з моменту приймання-передачі предмету оренди, авансом перерахувати на розрахунковий рахунок Орендодавця грошові кошти за весь час оренди, вказаний у п.1.1 договору.( п.2.2.1. укладеного договору)

Таким чином, на виконання умов означеного договору, 26.12.1994р. сторонами було підписано акт приймання-передачі обєкту оренди (а.с.61).

Наказом Фонду державного майна України від 20.12.1995р. від 52-АПТ «Про створення Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» (а.с.а.с.15,16) Сєвєродонецький приладобудівний завод був перетворений у Відкрите акціонерне товариство «Сєвєродонецький приладобудівний завод».

Відповідно до переліку нерухомого майна від 26.05.2001р. (а.с.17), що передається у власність Позивача зокрема була будівля, що знаходиться за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк вул. Паризької комуни, 11.

В свою чергу, постановою Господарського суду Луганської області від 30.01.2014р. по справі №10/110б Відкрите акціонерне товариство «Сєвєродонецький приладобудівний завод» було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедури, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_9

З матеріалів справи вбачається, що Сєвєродонецька міська рада звернулась до ліквідатора Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» з пропозицією розглянути питання про передання до комунальної власності будівлю колишнього ДНЗ №44, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренка, 11(а.с.18)

Ліквідатор Позивача ОСОБА_9 звернувся із запитом №01-20/139-16 від 12.07.2016р. (а.с.19) до Відповідача з вимогою повідомити правові підстави та надати обґрунтування фактичного користування майном Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод», розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренка, 11.

Листом №14 від 19.07.2016р. (а.с.20) Товариство з обмеженою відповідальністю «Еркон і К» повідомило, що вказаний обєкт знаходиться в його користуванні на підставі укладеного договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. Окрім того, питання правомірності користуванням обєктом оренди за цим договором розглядувалось в Господарському суді Луганської області та в Луганському апеляційному господарському суді, постановою якого (а.с.а.с.90-94) було підтверджено законність володіння предметом оренди Товариством з обмеженою відповідальністю «Еркон і К» на підставі договору №218/Д-539 від 12.12.1994р.

Також Відповідачем до матеріалів справи було залучено акт звірки взаємних розрахунків підписаний обома сторонами станом на 30.12.1994р. (а.с.60), з якого вбачається, що передбачена договором орендна плата була сплачена в повному обсязі, а також копію архівного витягу по банківському рахунку Орендаря, з якого вбачається здійснення платежів Орендарем в сумі 460000000,00 карбованців (а.с.83), але не на рахунки Орендодавця.

Між тим, ліквідатор Позивача - Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод», м. Сєвєродонецьк Луганської області звернувся до господарського суду з вимогами про розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р., мотивовані тим, що знаходження майна банкрута в володінні і користуванні інших осіб є фактичним обмеженням по розпорядженню майном банкрута в ліквідаційної процедури, в тому числі і з точки зору щодо ціноутворення та визначення найвищої ціни придбання такого майна на прилюдних торгах (аукціоні), а також неналежним виконанням Відповідачем своїх зобовязань з орендної плати в передбачений п.2.2.1 цього договору строк, що є істотним порушенням його умов та зумовлює можливість Орендодавця розірвати його в односторонньому порядку.

Між тим, Господарський суд Луганської області у задоволені позовних вимог відмовив в повному обсязі, враховуючи, що строк позовної давності за вимогою про розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. у звязку з несплатою Відповідачем орендної плати в передбачений п.2.2.1 цього договору строк (до 29.12.1994р.) сплив до 01.01.2004р., в світлі п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України підлягає застосуванню ст.75 Цивільного кодексу Української РСР, відповідно якої позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони, сплив якої, у даному випадку, зумовлює відмову в задоволені позовних вимог на підставі ст.80 Цивільного кодексу Української РСР. Суд першої інстанції зазначив, що Відповідачем не було доведено факту виконання ним своїх зобовязань згідно п.2.2.1 спірного договору оренди зі здійснення орендної плати у передбачений договором строк.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Виходячи з правової природи укладеного між сторонами договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р., який у розумінні ст.ст.4, 151 Цивільного кодексу УРСР, діючого на момент його укладання, є належною правовою підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обовязків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а зважаючи на триваючий характер таких правовідносин і в контексті відповідних положень Господарського і Цивільного кодексу України, що підлягають застосуванню до правовідносин за вказаним договором в силу п.4 Прикінцевих положень та п. 4. Прикінцевих та перехідних положень цих Кодексів відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми узгоджуються із приписи ст.161 Цивільного кодексу УРСР в редакції, що діяла на момент виникнення обовязку із здійснення орендної плати.

Сутність заявлених позовних вимог полягає в розірванні договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. з усіма доповненнями, змінами та додатками до нього через невідповідність останнього вимогам ч.1 ст.38, ст.ст.40, 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також невиконанням Орендарем (Відповідачем) обовязків зі здійснення орендної плати, передбаченої п.2.2.1 укладеного договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р., що узгоджується з п.3.1.1 цього договору та ст.ст.651, 783 Цивільного кодексу України та ст.ст.188, 291 Господарського кодексу України.

В свою чергу, як вірно було зазначено місцевим господарським судом, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містить положень, які б передбачали підстави для розірвання договору оренди належного банкруту майна у звязку з визнанням його банкрутом та відкриттям відносно нього ліквідаційної процедури. Більш того, абз.2 ч.1 ст.38 означеного Закону безпосередньо передбачає збереження орендних відносин за укладеними до введення ліквідаційної процедури відносно тимчасово не використовуваного майна до його продажу.

При цьому, твердження Позивача (Скаржника) на невідповідність умов означеного договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. вимогам ст.ст.40, 41 означеного Закону, з посиланням, при цьому, на ст.203 Цивільного кодексу України, яка визначає обовязкові умови для чинності правочинів та не додержання якої може зумовити визнання договору недійсним, не відноситься до предмету розглядуваних вимог про розірвання укладеного договору в односторонньому порядку на підставі ст.ст.651, 783 Цивільного кодексу України та ст.ст.188, 291 Господарського кодексу України. Поряд із цим, чинність умов договору визначається законодавством на момент укладання, що унеможливлює піддання сумніву законності спірного договору з наведених Позивачем підстав.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.2 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилась, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення, тоді як з Виписки з означеного реєстру вбачається, що Позивач знаходиться тільки в стані припинення.

Апеляційний господарський суд також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності в розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України Відповідачем факту належного виконання ним умов договору оренди в частині здійснення орендної плати в розмірі 5 мільярдів карбованців, передбаченої п.1.2 договору, адже наявний у справі акт звірення розрахунків не є первинним документом і за змістом своїх відомостей не узгоджується із банківської випискою щодо отримувача коштів за платежами, опосередкованими вказаними платіжними дорученнями. При цьому, жодних доказів узгодження сторонами зміни отримувача коштів чи проведення зарахувань відносно таких платежів та орендної плати матеріали справи не містять.

В свою чергу, в світлі приписів ст.ст.71, 75 та 80 Цивільного кодексу Української РСР, трирічний строк позовної давності щодо вимоги про розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. з підстав невиконання грошового зобовязання з внесення орендної плати, як вірно було визначено місцевим господарським судом, сплив до 01.01.2004р. - дати набрання чинності Цивільним кодексом України, що відповідно до п.6. його Прикінцевих та перехідних положень передбачає застосування останньої незалежно від заяви сторін та зумовлює відмову у задоволені позовних вимог.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що предметом позовних вимог є саме розірвання договору оренди №218/Д-539 від 12.12.1994р. у звязку з несплатою Відповідачем орендної плати в передбачений п.2.2.1 цього договору строк, а отже порушення означеного зобовязання триває протягом строку дії договору до 31.12.2018р. (з посиланням на постанову Верховного суду України по справі №6-75цс15 від 03.02.2016р.), також відхиляється апеляційним господарським судом, оскільки триваюче порушення можливо лише у відношенні триваючого зобовязання, тоді як в даному випадку п.2.1.1 договору передбачає здійснення одноразової оплати. В свою чергу, підставою для обчислення строку позовної давності є саме факт порушення зобовязання прострочення з оплати орендного платежу, який відбувся 29.12.1994р., тоді як обраний Позивачем спосіб судового захисту (відновлення) права відносно такого порушення (розірвання договору та/або стягнення заборгованості) не впливає на початок перебігу позовної давності і його завершення відносно цієї підстави позову 29.12.1997р.

Судова колегія звертає увагу апелянта, що момент початку обчислення позовної давності за вимогою про розірвання діючого і триваючого договору оренди визначається обраними для цього підставами позову, що кореспондуються із фактами порушення субєктивного права позивача.

Апеляційний суд також наголошує, що оскільки розглядувана позовна заява подана саме боржником, який перебуває у ліквідаційній процедурі тобто не опосередковує майнові вимоги до боржника, така заява в силу положень ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання й ого банкрутом» цілком правомірно розглянута саме в межах позовного провадження місцевим судом, який здійснює розгляд справи про банкрутство №10/110б.

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» залишається без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод», м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 18.04.2017р. (повний текст підписано 20.04.2017р.) по справі №913/171/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 18.04.2017р. (повний текст підписано 20.04.2017р.) по справі №913/171/17 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірників: 1,2 - сторонам, 3- у справу, 4- ГСЛО