КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа№ 910/3578/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Богдан С.В. за дов. № 007-34-1216 від 30.12.2016.

від відповідача: Лещенко Л.В. - генеральний директор.

від третьої особи: не з'явився.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна продовольча компанія "ХОРС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/3578/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна продовольча компанія "ХОРС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ"

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/3578/17 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна продовольча компанія "ХОРС" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та припинити провадження у справі.

Разом із апеляційною скаргою апелянт звернувся до апеляційного суду з клопотанням про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 колегією суддів в зазначеному складі відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Міжнародна продовольча компанія "ХОРС" строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 26.07.2017.

21.07.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

26.07.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів апелянтом подано пояснення на апеляційну скаргу та клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 26.07.2017 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва № 910/3578/17 від 24.05.2017 скасувати.

В судовому засіданні 26.07.2017 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/3578/17 залишити без змін.

В судове засідання 26.07.2017 третя особа свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання приписів статті 16 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "ЖИТОМИРГАЗ" припинило свою діяльність в частині постачання природного газу. В результаті проведених змін було створено нову юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ" (надалі - позивач).

Згідно з ч. 2 ст. 181 Господарського кодексу України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Як встановлено положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 181 Господарського кодексу України, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із змісту правовідносин між сторонами спору, останні є відносинами з поставки.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачем три примірника договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810 із додатками № 1, 2, 3 були підписані та скріплені печатками зі сторони позивача, третьої особи і подальшому направлені на поштову адресу відповідача: 10025, м. Житомир, вул. Баранова, 127.

Даний спір між сторонами виник в результаті того, що позивачем з метою врегулювання договірних відносин між сторонами спору направлено відповідачу на розгляд та підписання проект договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810 із додатками № 1, 2, 3, який в подальшому не був повернутий позивачу. Отже, з метою врегулювання розбіжностей, що залишились неврегульованими, позивач звернувся до господарського суду з вимогами про визнання укладеним договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810 із додатками № 1, 2, 3 в редакції позивача.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Як встановлено приписами ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що належність оформлення та направлення позивачем на адресу відповідача оферти укладення договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810 із додатками № 1, 2, 3 не є предметом доказування у даній справі, враховуючи те, що в матеріалах справи наявні листи відповідача, направлені позивачу від 03.07.2015 № 030915/01-СГІ та від 24.12.2015 № 241215/1-юр, метою яких є врегулювання між сторонами істотних умов, а в подальшому розірвання договору, що свідчить про часткове прийняття пропозиції відповідачем на укладення договору від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810.

Разом з тим, відповідачем були здійснені розрахунки за оспорюваним договором, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення від 07.07.2015 № 1974, від 31.07.2015 № 787, від 31.08.2015 № 999, від 05.10.2015 № 1299, від 03.11.2015 № 1557, в яких відповідач посилається на договір від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810, що свідчить про виконання відповідачем умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810 в частині оплати за поставлений газ.

Як зазначає позивач, в 2015 році на користь відповідача здійснювалось постачання природного газу, в свою чергу строк дії оспорюваного договору встановлений з 01.07.2015 до 31.12.2015.

Беручи до уваги вищевикладене та виконання сторонами зобов'язань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.07.2015 № 2015/ТП-КП-701810 місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що оспорюваний договір є укладеним між сторонами спору.

Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з матеріалів справи не вбачається жодного порушення права позивача.

Як визначено положеннями ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи виконання сторонами спору умов оспорюваного договору та неможливість встановлення судами частини його істотних умов, спір між сторонами має бути розглянутий у позові про стягнення заборгованості за оспорюваним договором, оскільки останній є укладеним між сторонами.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна продовольча компанія "ХОРС", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/3578/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна продовольча компанія "ХОРС" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/3578/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі № 910/3578/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3578/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко