ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р. Справа № 922/4231/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

від ПАТ "Укрсоцбанк" - Скрипка Л.В. - за довіреністю від 15.12.2014р.,

від ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - за довіреністю від 18.10.2016р.,

ліквідатор - Тищенко О.І. - на підставі свідоцтва від 28.02.2013р. № 318,

від інших кредиторів - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (вх.№1966Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі № 920/4231/16,

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. (суддя Міньковський С.В.) затверджено реєстр грошових вимог кредиторів на загальну суму 21822 273,76 грн., з якої: конкурсні кредитори: - ФОП ОСОБА_6 - 208000,00 грн. (третя черга) та 3200,00 грн. (перша черга); - ФОП ОСОБА_2 - 1316637,23 грн. (третя черга) та 3200,00 грн. (перша черга); - ПАТ "Укрсоцбанк" - 18917485,23 грн .(шоста черга); забезпечені кредитори: - гр. ОСОБА_7 - 520301,30 грн. (перша черга); - окремо до реєстру вимог кредиторів внесено відомості про майно боржника, що є предметом застави (іпотеки), а саме: нежитлове приміщення підвалу №159 - місце для паркування літ. "А-11", площею 14,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення підвалу № 157 - місце для паркування літ. "А-11", площею 13,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;- ПАТ "Укрсоцбанк" - 853450,00 грн. (перша черга); - окремо до реєстру вимог кредиторів внести відомості про майно боржника, що є предметом застави (іпотеки), а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи прийняту ухвалу в частині визнання ПАТ "Укрсоцбанк" заставним кредитором у даній справі про банкрутство, місцевий господарський суд з посиланням на ч.ч. 1, 3 ст. 92, ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначає про обставину внесення ліквідатором до реєстру вимог кредиторів боржника грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 853450,00 грн. з урахуванням обсягу відповідальності майнового поручителя в межах вартості предмета іпотеки, яка визначена в укладеному між ОСОБА_5 та ПАТ "Укрсоцбанк" іпотечному договорі від 31.08.2007р. № 839/4/27/38/7-636, а також грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 338166,93 доларів США та 381169,84 грн. (з урахуванням офіційного курсу НБУ на дату порушення справи про банкрутство складає загальну суму 18917485,23 грн.), що виникли на підставі укладеного з боржником договору поруки від 11.06.2007р. № 839/4/27/38/7-423. Внесення ліквідатором до реєстру вимог кредиторів зазначених вимог, з якими погодився місцевий господарський суд, стало підставою для затвердження реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі №922/4231/16, відмовити у визнанні ПАТ "Укрсоцбанк" у якості кредитора ФОП ОСОБА_5

В обґрунтування заявлених вимог апелянта зазначає, що оскільки укладені з банком договори кредиту, поруки та заставки, не мають відношення до ведення ОСОБА_5 господарської діяльності як фізична особа-підприємець та фактично підписувались та укладались з фізичною особою, ПАТ «Укрсоцбанк» не може бути визнаний в якості кредитора у даній справі про банкрутство.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор просить апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі № 922/4231/16 залишити без задоволення; ухвалу суду - без змін (вх.№7077 від 05.07.2017р.).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, ліквідатор посилаючись на ст. 1, ч. 3 ст. 11, п. 15 ст.ст. 16, 19 Закону про банкрутство, зазначає, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватись лише у порядку, передбаченому законом, та в межах провадження у справі про банкрутство; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство. Враховуючи нез'явлення та не звернення ПАТ "Укрсоцбанк" з грошовими вимогами до банкрута у встановлений строк, ліквідатором на адресу банку направлено лист-повідомлення про включення грошових вимог банку та вимог, що забезпечені заставою майна боржника, до реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5

Крім того, на думку ліквідатора, за наявності рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_5 визнана грошова сума підлягатиме задоволенню в процедурі банкрутства, де й буде реалізовуватись майно банкрута, разом з тим, доводи апелянта про те, що в Московському районному суді міста Харкова порушені справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами на користь банку з боржників та поручителів, яка не підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5, є необґрунтованими.

Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" подано додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№ 7408 від 06.07.2017р.).

Додатково в обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на наявність судових процесів № 643/2636/16-ц, 643/2637/16-ц, 643/18836/15-ц про стягнення заборгованості з громадянина ОСОБА_8 та його поручителів, в тому числі ОСОБА_5, які розглядаються Московським районним судом м. Харкова, оскільки у розумінні положень ст. 173 Господарського кодексу України договори кредиту, поруки та застави, не мають жодного відношення до ведення господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, що виключає можливість визнання ПАТ «Укрсоцбанк» в якості кредитора у даній справі про банкрутство.

Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" також подано клопотання, в якому просить припинити провадження у справі № 922/4231/16 про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у зв'язку з припиненням діяльності суб'єкта господарювання до порушення провадження справи про банкрутство (вх.№ 7107 від 06.07.2017р.).

Розглянувши заявлене клопотання про припинення провадження у справі, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 6 частини 1 статті 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство) встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, у зв'язку з чим є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання відповідних правовідносин та має пріоритет перед іншими законодавчими актами у регулюванні відносин, пов'язаних із банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності, за виключенням випадків, передбачених у Законі.

Отже, у разі коли в розгляді справи буде з'ясовано, що нормами певних законодавчих актів відповідні правовідносини врегульовано по-іншому, ніж Законом про банкрутство, то застосовуванню підлягають норми Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство боржник - юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов'язаннями, які виникли у фізичної особи у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Правила статті 90 Закону про банкрутство застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням банкрутом фізичної особи за боргами, які виникли у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності.

Підставою для визнання фізичної особи банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями та/або виконати обов'язок із сплати обов'язкових платежів. Заява про порушення справи про банкрутство фізичної особи може бути подана в господарський суд фізичною особою, який є боржником, або його кредиторами (ч. 2, 3 ст. 90 Закону про банкрутство).

В межах судової справи № 922/4231/16 місцевим господарським судом було встановлено існування кредиторської заборгованості фізичної особи ОСОБА_5, пов'язаної зі здійсненням нею підприємницької діяльності, що стало підставою для порушення провадження у справі про банкрутство відносно вказаної особи в порядку ст. 90-92 Закону про банкрутство.

За таких обставин, клопотання банку про припинення провадження у справі у зв'язку з внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення діяльності ОСОБА_5, як суб'єкта підприємницької діяльності, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.07.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Камишевої Л.М. у відпустці для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В., судді Шутенко І.А.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Ліквідатором подано додаткові письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№ 7614 від 20.07.2017р.), в якому, посилаючись на положення ч. 1 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 320,383 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, зазначає, що питання про можливість використання житлових приміщень для потреб непромислового характеру законодавчими нормами не заборонено, у зв'язку з чим доводи апелянта відносно того, що квартира, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 не може бути включена до складу ліквідаційної маси банкрута, є необґрунтованими.

Разом з тим, спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" спрямовані на захист як забезпечених, так і конкурсних кредиторів, які мають право задовольнити свої грошові вимоги за рахунок майна боржника. Враховуючи, що все майно боржника перебуває в іпотеці, захист конкурсних вимог кредиторів полягає в можливості задоволення своїх грошових вимог за рахунок коштів, що можуть залишитись після реалізації заставного майна та задоволення забезпечених вимог кредиторів.

Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" подано пояснення до апеляційної скарги (вх.3 7615 від 20.07.2017р.).

В судовому засіданні представник ПАТ "Укрсоцбанк" просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі №922/4231/16, відмовити у визнанні ПАТ "Укрсоцбанк" як кредитора ФОП ОСОБА_5

Ліквідатор та представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі №922/4231/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників кредиторів за наявними у ній матеріалами.

З урахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство у відповідності до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", перегляд ухвали місцевого господарського суду від 11.05.2017р. у справі №922/4231/16 (попереднє засідання) здійснюється у межах поданої Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", апеляційної скарги, а саме, в частині затвердження вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до реєстру вимог кредиторів Фізичної особи ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2016р. порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи ОСОБА_5; визнано розмір безспірних вимог кредитора ФОП ОСОБА_2 в сумі 465197,23 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Харківської області від 10.01.2017р. визнано фізичну особу ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: 61183, АДРЕСА_1, - банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.

31.03.2017р. ліквідатором до господарського суду Харківської області подано клопотання (вх.№ 10796), в якому просив затвердити реєстр вимог кредиторів ФО ОСОБА_5

В обґрунтування поданого клопотання ліквідатор, зокрема, вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_11 умов кредитного договору від 31.08.2007р. № 839/3/27/38/7-402, що підтверджується заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2017р. у справі № 643/18836/15-ц, на підставі положень п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку", п. 1.2 іпотечного договору від 31.08.2007р. № 839/4/27/38/7-636 окремому включенню до реєстру вимог кредиторів підлягає заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі вартості предмету іпотеки, яка складає 853450,00 грн., як така, що забезпечена заставою майна боржника.

Відомості про майно боржника, яке є предметом застави за іпотечним договором № 839/4/27/38/7-636 від 31.08.2007р., внесено окремо до реєстру вимог кредиторів згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Крім того, ліквідатор вказує на те, що ОСОБА_5 є фінансовим поручителем (договір поруки № 839/4/27/38/7-423 від 11.06.2007) за позичальника ОСОБА_8 за договором кредиту № 839/3/27/38/7-240 від 11.06.2007р., укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_8

Зважаючи на те, що згідно сальдової відомості ПАТ "Укрсоцбанк" по кредитним контрактам клієнта ОСОБА_8 заборгованість В.Д. за кредитним договором № 839/3/27/38/7-240 від 11.06.2007р. станом на 28.03.2017р. складає 338166,93 доларів США та 381169,84 грн., що з урахуванням офіційного курсу НБУ на дату порушення провадження у справі про банкрутство складає загальну суму 18917485,23 грн., зазначені вимоги підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5 до останньої черги, як такі, що не забезпечені заставою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суб'єктами права приватної власності відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є фізичні особи.

Статтею 26 ЦК України встановлено, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, ЦК України та іншими законами.

Статтею 2 Господарського кодексу України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, у свою чергу суб'єктами господарювання згідно зі ст. 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України) є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п. 1 ст. 320 ЦК України).

Важливим аспектом реалізації прав фізичної особи є право на здійснення підприємницької діяльності, яке регулюється Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні особи (частина перша ст. 2 та частина перша ст. 318 ЦК України). Проте Цивільний кодекс України окремо не визначає такий суб'єкт права власності, як фізична особа - підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.

У частині 1 статті 52 ЦК України встановлено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Частиною 1 статті 53 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 7 статті 128 ГК України громадянин-підприємець зобов'язаний додержуватися вимог, передбачених статтями 46 і 49 цього Кодексу, а також іншими законодавчими актами, і несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність за завдані ним шкоду і збитки. Громадянин-підприємець може бути визнаний судом банкрутом відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів

Приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з пунктом 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212-VI) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2016р. порушено провадження у справі про фізичної особи ОСОБА_5.

Враховуючи вимоги перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011р., до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VI.

За приписами частини 1 статті 84 розділу VII "Особливості банкрутства окремих категорій боржників" Закону про банкрутство встановлено, що відносини, пов'язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі, регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 90 "Загальні положення про банкрутство фізичної особи" Закону про банкрутство правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням банкрутом фізичної особи за боргами, які виникли у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності. Заява про порушення справи про банкрутство фізичної особи може бути подана в господарський суд фізичною особою, який є боржником, або його кредиторами.

Частиною 1 статті 1 Закону про банкрутство встановлено, що боржник - юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов'язаннями, які виникли у фізичної особи у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Статтею 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство фізичної особи господарський суд накладає арешт на майно фізичної особи, за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває в заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Системний аналіз наведених норм загальної частини Закону про банкрутство та його особливостей провадження щодо фізичної особи-боржника дозволяє зробити висновок, що кредиторами фізичної особи-боржника є особи, вимоги яких випливають із зобов'язань, які безпосередньо пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності фізичною особою, або є такими, які включаються до реєстру вимог кредиторів в силу закону (про виплату аліментів, заборгованої заробітної плати, відшкодуванню шкоди, завданої трудовим каліцтвом, та прирівняні до них вимоги згідно частини 2 статті 92 цього Закону).

Тільки такі вимоги ухвалою суду включаються до реєстру вимог кредиторів фізичної особи-підприємця та задовольняються його ліквідатором в ході ліквідаційної процедури. Вимоги до фізичної особи, які виникли за її цивільними зобов'язаннями, що не пов'язані з підприємницькою діяльністю такої особи (зокрема, за споживчим кредитуванням), не є конкурсними вимогами в розумінні частини 1 статті 1 Закону про банкрутство та не можуть включатися до її реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Таким чином, порушення справи про банкрутство фізичної особи - підприємця за її заявою, а також вирішення питань щодо визнання наявної кредиторської заборгованості нерозривно пов'язано з доказуванням такою особою обставин неспроможності задовольнити визнані нею вимоги кредиторів, які пов'язані із здійсненням саме підприємницької діяльності боржника.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_5 набула статусу суб'єкта підприємницької діяльності та здійснювала підприємницьку діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 (дата реєстрації - 19.04.2000р.).

У відповідності до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підставою включення до реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5 вимог ПАТ "Укрсоцбанк" стало, зокрема, те, що боржник є іпотекодавцем перед ПАТ "Укрсоцбанк" за позичальника ОСОБА_11 на суму 853450,00 грн. та є фінансовим поручителем позичальника ОСОБА_8 на суму 350000,00 доларів США.

З наданих до матеріалів справи документів вбачається, що 31.08.2017р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (іменоване - "кредитор") та громадянином України ОСОБА_11 (іменований - позичальник) укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-402, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 118000,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних та визначеним порядком погашення суми основної заборгованості.

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні потреби.

Відповідно до поданої заяви ФО ОСОБА_5 вбачається укладення з ПАТ "Укрсоцбанк" іпотечного договору від 31.08.2007р. № 839/4/27/38/7-636, відповідно до умов п. 1.1 якого ОСОБА_5 передала в іпотеку ПАТ "Укрсоцбанк" у якості забезпечення виконання позичальником (ОСОБА_11.) основного зобов'язання за договором кредиту від 31.08.2007р. № 839/3/27/38/7-402 наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Також, в п.1.2 іпотечного договору сторони зазначили, що вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 853450,00 грн., що в еквіваленті складає 169000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору іпотеки.

Враховуючи, що сторони в п.1.2 іпотечного договору дійшли згоди, що вартість предмету іпотеки становить 853450,00 грн., то граничний обсяг відповідальності майнового поручителя (ОСОБА_5.) перед банком за кредитними зобов'язаннями позичальника - ОСОБА_11 становить 853450,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Як встановлено судом, передача майна іпотекодержателю - ПАТ "Укрсоцбанк" за іпотечним договором від 31.08.2007р. №839/4/27/38/7-626 (т.2, а.с. 163-166) іпотекодавцем - громадянкою ОСОБА_5 випливає з реалізації її прав і обов'язків як фізичної особи, а не суб'єкта підприємницької діяльності.

Так, з умов договору вбачається, що саме громадянка ОСОБА_5 є власником цього нерухомого майна, яке набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4042, зареєстрованим Комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 24.12.1998р. за реєстровим номером 60616, ще до набуття фізичною особою статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Ліквідатор в обґрунтування підстав окремого включення трикімнатної квартири АДРЕСА_1, до реєстру вимог кредиторів боржника посилається на законодавчо визначену можливість використання власного житла під час здійснення окремих видів підприємницької діяльності без переведення її у нежитлового фонд. Проте, не посилається на документи, на підставі дослідження яких має місце висновок про використання квартири, яка становить предмет іпотечного договору від 31.08.2007р. №839/4/27/38/7-626, у підприємницькій діяльності боржника.

Судова колегія зазначає, що незалежно від того, який статус в подальшому фізична особа обере для себе, у тому числі у разі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності (підприємницької або незалежної професійної), суб'єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець.

Разом з тим, не передбачено законодавчих підстав вважати майно, що знаходиться у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб'єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем. Використання власного майна для здійснення, зокрема, підприємницької діяльності є одним із напрямів розпорядження майном фізичної особи.

Більш того, з наведеного в сукупності вбачається, що використання майна фізичної особи у цілях його підприємницької діяльності не свідчить, що борг, який утворився у фізичної особи-іпотекодавця перед банком за зобов'язаннями іншої юридичної особи (боржником) за кредитним договором, є таким, що виник у зв'язку із здійсненням ним своєї підприємницької діяльності.

Зважаючи на те, що змісту статті 627 Цивільного кодексу України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, зобов'язання громадянки ОСОБА_5 перед ПАТ "Укрсоцбанк" не є господарськими в розумінні ст. 175 ГК України, та виникли не з підстав здійсненням нею підприємницької діяльності, а у зв'язку з непогашенням кредиту, який було отримано фізичною особою (громадянином) на поточні потреби.

Таким чином, питання щодо задоволення кредиторських вимог ОСОБА_5 перед ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 853450,00 грн. не можуть бути врегульовані в порядку ст.ст. 90-92 Закону про банкрутство та включені до реєстру вимог кредиторів в межах справи про банкрутство ФО ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 8 ст. 90 Закону про банкрутство у разі визнання фізичної особи банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно фізичної особи, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Зважаючи на відсутність правових підстав для визнання кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 853450,00 грн., які виникли на підставі іпотечного договору від 31.08.2007р. №839/4/27/38/7-626, в межах даної справи про банкрутство, відомості про майно боржника, що є предметом застави (іпотеки), а саме: трикімнатна квартира АДРЕСА_1., також не підлягають окремому внесенню до реєстру вимог кредиторів.

Так, в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. у справі № 6-210цс14, судом було встановлено, що договори іпотеки були укладені між банком та фізичною особою, а при визнанні фізичної особи-підприємця банкрутом майно фізичної особи, яке перебувало під обтяженням, до ліквідаційної маси входити не може.

Також, як зазначалось вище, між ПАТ "Укрсоцбанк" (кредитором), громадянином ОСОБА_8 (позичальник) та громадянкою ОСОБА_5 (поручителем) укладено договір поруки від 11.06.2007р. №839/4/27/38/7-423 в забезпечення виконання боржником усіх зобов'язань за договором кредиту від 11.06.2007р. №839/3/27/38/7-240 (т.2, а.с.159,160).

З умов договору кредиту від 11.06.2007р. №839/3/27/38/7-240, укладеного між ПАТ "Укрсоцбанк" та громадянином ОСОБА_8, вбачається, що банк надає кредит позичальнику на фінансування будівництва придбання (інвестування) житла відповідно до договору пайової участі в фінансуванні будівництва № 2-13/11 від 01.09.2006р., що укладений між позивальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Сервіс+".

Відповідно до п. 3.3.7 договору позивальник зобов'язаний використовувати кредит лише на цілі, визначені в п. 1.2 договору.

Згідно сальдової відомості ПАТ «Укрсоцбанк» по кредитним договорам клієнта ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором від 11.06.2007р. №839/3/27/38/7-240 станом на 28.03.2017р. складає 338166,93 доларів США та 381169,84 грн. (т.2, а.с. 65).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є порука.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається між поручителем і кредитором, як це випливає із частини 1 статті 553 ЦК України.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (стаття 554 ЦК України).

З конструкції статті 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Отже, поручитель за договором поруки несе відповідальність перед кредитором боржника за невиконання боржником основного зобов'язання як солідарний боржник.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником за те, що не було виконане останнім. Отже, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю.

Колегія суддів зазначає, що в даному випаду ОСОБА_5 не є позичальником за кредитним договором від 11.06.2007р. №839/3/27/38/7-240, а є лише фінансовим поручителем за зобов'язаннями, які виникають на підставі його укладення. Кошти, отримані громадянином ОСОБА_8 за кредитним договором, жодним чином не пов'язані з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_5, оскільки як вбачається з умов кредитного договору, повинні бути спрямовані позивальником на фінансування будівництва придбання (інвестування) житла.

Таким чином, договір поруки від 11.06.2007р., укладений з ОСОБА_5 як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем; фізична особа ОСОБА_5 виступає поручителем за зобов'язаннями, які виникли на підставі кредитного договору від 11.06.2007р. №839/3/27/38/7-240, за умовами якого кредит отриманий на власні потреби фізичної особи, що в сукупності свідчить про те, що борг у ОСОБА_5 виник як у фізичної особи, а не у зв'язку із здійсненням нею підприємницької діяльності.

Крім того, з наданих учасниками судового процесу документів вбачається, що Московським районним судом м. Харкова розглядається справа № 643/2636/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_8, ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів (т.2, а.с. 176).

Зважаючи на суб'єктний склад вказаного судового провадження, а також визначена судом юрисдикція, яка зводиться до компетентності спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства та щодо визначеного кола правовідносин, спір, що розглядається, стосуються правовідносин, які виникли з договором кредиту від 11.06.2007р. №839/3/27/38/7-240 та договору поруки, укладених банком з фізичною особою.

З огляду на вищевикладене, судова колегія зазначає про відсутність будь-яких правових підстав для включення до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" у розмірі 18917485,23грн., які виникли на підставі договору поруки від 11.06.2007р.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відповідні докази, а ліквідатором Тищенко О.І. взагалі не надано доказів звернення ПАТ "Укрсоцбанк" із заявою з кредиторськими вимогами до банкрута - фізичної особи ОСОБА_5 Тобто, ліквідатором Тищенко О.І. на власний розсуд визначено характер заборгованості ФО ОСОБА_5 перед ПАТ "Укрсоцбанк" та включено до реєстру вимог кредиторів суму невиконаних фізичними особами зобов'язань перед ПАТ "Укрсоцбанк" за кредитними договорами.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", обов'язок надання правового аналізу кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладено саме на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство. І, хоча провадження у цій справі здійснюється з особливостями банкрутство окремих категорій боржників ( у даному випадку - банкрутства фізичної особи), місцевий господарський суд не звільнений від обов'язку повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи.

Саме не надання обґрунтованого аналізу матеріалів справи й призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для включення до реєстру вимог кредиторів - вимог ПАТ "Укрсоцбанк".

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зобов'язання громадянки ОСОБА_5 як поручителя перед ПАТ "Украсоцбанк", які виникли на підставі договору поруки від 11.06.2007р. № 839/4/27/38/7-423 та іпотечного договору від 31.08.2007р. №839/4/27/38/7-636, виникли не у зв'язку із здійсненням нею підприємницької діяльності, а забезпечували взятий фізичними особами кредит для власних потреб, а тому заборгованість громадянки ОСОБА_5 перед ПАТ "Укрсоцбанк" не підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ФО ОСОБА_5

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 15.03.2017р. у справі №920/1463/15.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 104 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі №922/4231/16 підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, 104, 105, 112 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 11.05.2017р. у справі №922/4231/16 скасувати в частині затвердження реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5 щодо визнання грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 853450,00 грн. (перша черга) та 18917485,23 грн. (шоста черга), а також окремого внесення до реєстру вимог кредиторів відомостей про майно боржника, що є предметом застави (іпотеки), а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволення клопотання ліквідатора про затвердження реєстру вимог кредиторів ФО ОСОБА_5 щодо визнання грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" в розмірі 853450,00 грн. (перша черга) та 18917485,23 грн. (шоста черга), а також окремого внесення до реєстру вимог кредиторів відомостей про майно боржника, що є предметом застави (іпотеки), а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Пункт 1 резолютивною частини ухвали суду викласти в наступній редакції:

"1. Затвердити реєстр грошових вимог кредиторів ФО ОСОБА_5 на загальну суму 2051338,53 грн., з якої:

конкурсні кредитори:

- ФОП ОСОБА_6 - 208000,00 грн. (третя черга) та 3200,00 грн. (перша черга);

- ФОП ОСОБА_2 - 1316637,23 грн. (третя черга) та 3200,00 грн. (перша черга);

забезпечені кредитори:

- гр. ОСОБА_7 - 520301,30 грн. (перша черга);

- окремо до реєстру вимог кредиторів внесено відомості про майно боржника, що є предметом застави (іпотеки), а саме: нежитлове приміщення підвалу №159 - місце для паркування літ. "А-11", площею 14,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення підвалу № 157 - місце для паркування літ. "А-11", площею 13,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.".

Повний текст постанови складено 25.07.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко