ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017р. Справа № 914/909/17

Гоcподарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Соломія-Сервіс», м.Львів

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО», Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївка Борщагівка

про стягнення 2298029,87 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 представник (довіреність від 10.04.2017р.);

від відповідача ОСОБА_4 представник (довіреність від 10.05.2017р.);

від третьої особи не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Соломія-Сервіс» за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО» про стягнення 2298029,87 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.05.2017р. Ухвалою суду від 31.05.2017р. розгляд справи відкладено на 03.07.2017р. Ухвалою суду від 03.07.2017р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 24.07.2017р. Ухвалою суду від 24.07.2017р. відкладено розгляд справи на 26.07.2017р.

Представник позивача в судове засідання зявився, надав усні пояснення, підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити з підстав, що наведені у позовній заяві та поданих через канцелярію суду поясненнях (вх.№23053/17 від 29.06.2017 р.).

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив повністю з підстав, що наведені у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву (вх.№22925/17 від 27.06.2017 р.).

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, однак подала клопотання (вх.№26206/17 від 26.07.2017р.) про розгляд справи без участі представника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО». У вказаному клопотанні третя особа також повідомляє, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Крім того третя особа подала додаткові пояснення (вх.№26207/17 від 26.07.2017р.), в яких ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ФРАМ КО» позов просить задоволити повністю.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд, -

встановив:

18.11.2014р. між ПП «Соломія-Сервіс» і ОСОБА_5 «ФРАМ КО» укладено договір поставки №927, за яким останнє зобов'язувалось передати у власність Покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби), та інше, а Покупець зобовязується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору поставки №927 від 18.11.2014р. загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами у видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями, та складають невідємну частину цього Договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією є товар, наведений в одній видатковій накладні (далі-накладна).

Як встановлено п.4.1. та п.4.2. Договору поставки №927 від 18.11.2014р. строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних. Розрахунки за товар здійснюються в безготівковій, або готівковій формі, відповідно до законодавства.

Суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються Постачальником в рахунок оплати по накладним, які не оплачені, та строк оплати яких настав (п.4.3 Договору поставки №927 від 18.11.2014р.).

10.03.2017 р. між позивачем і ОСОБА_5 «ФРАМ КО» (третя особа) укладено договір надання послуги факторингу №100317, за яким останнє відступило на користь позивача право вимоги заборгованості за Договором поставки товару №927 від 18.11.2014р., укладеним між ТОВ «ФРАМ КО» і ПП «Соломія-Сервіс» в розмірі 2298029,87 грн.

Пунктом 2.1. договору надання послуги факторингу №100317 від 10.03.2017р. передбачено, що детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між Клієнтом і Фактором визначені у додатку №1 та додатку №2 до цього Договору. Фактор сплачує Клієнтові кошти у строк до 01.07.2017 р. шляхом перерахування на його банківський рахунок 2183128,37 грн. від суми відступленої грошової вимоги. Винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги.

Згідно із Додатком № 2 (Порядок відступлення вимоги), що є невід'ємною частиною договору, ОСОБА_5 «ФРАМ КО» передало на адресу позивача наступні документи: договір поставки №927 від 18.11.2014р., реєстр податкових накладних за період з 01.02.2017 по 10.03.2017 р., товарно-транспортні накладні за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р., реєстр неоплачених видаткових накладних за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р., акт звірки взаєморозрахунків з ПП «Соломія-Сервіс» за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р.

Листом від 20.04.2017р. №20/04/01 позивач письмово повідомив відповідача про заміну кредитора у зобовязанні, що виникло із договору поставки №927 від 18.11.2014р., та направив вимогу про погашення заборгованості цінним листом (а.с.33, 34, Том 1).

Позивачем на підтвердження розміру заборгованості до позовної заяви долучено копії наступних документів: договір поставки №927 від 18.11.2014р., реєстр податкових накладних за період з 01.02.2017 по 10.03.2017 р., акт звірки взаєморозрахунків з ПП «СОЛОМІЯ-СЕРВІС» за період з 01.02.2017р. по 10.03.2017р. та копії товарно-транспортних накладних за період з 02.02.2017 по 09.03.2017р.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути на його користь з відповідача 2298029,87 грн.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву.

Так, судом також встановлено, що 17.03.2017 року ПП «Соломія-Сервіс» направило ОСОБА_5 «ФРАМ КО» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог та повідомлення про припинення зобов'язань перед ОСОБА_5 «ФРАМ КО» на підставі цієї заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, де зазначено, що у ПП «Соломія-Сервіс» існувала заборгованість перед ОСОБА_5 «ФРАМ КО» у розмірі 2262875,53 грн., в т.ч. ПДВ. Дана сума заборгованості виникла внаслідок недоплати ПП «Соломія-Сервіс» по договору поставки товару №927 від 18.11.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 «ФРАМ КО» та ПП «Соломія-Сервіс».

Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.03.2017р. ПП «Соломія-Сервіс» повідомило про існування у ОСОБА_5 «ФРАМ КО» грошової заборгованості перед ПП «Соломія-Сервіс», яка виникла на підставі договору про відступлення права вимоги №16/03-17/1 від 16 березня 2017 року, укладеного між ПП «Соломія-Сервіс» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мові Хелс» (код за ), згідно якого ОСОБА_5 «Мові Хелс» відступило своє право вимоги у розмірі 2262875,53, в т.ч. ПДВ. Право вимоги виникло на підставі договору купівлі-продажу №38 від 02.12.2014 року, укладеного між ТОВ «Мові Хелс» та ОСОБА_5 «ФРАМ КО».

В підтвердження права зустрічних грошових вимог ПП «Соломія-Сервіс» 17.03.2017р. направляло на адресу ОСОБА_5 «ФРАМ КО» договір відступлення права вимоги №16/03-17/1 і додаток №1 від 16.03.2017 року, Договір Поставки товару №927 від 18.11.2014 року, Договір поставки №38 від 02.12.2014 р. і додатки, Акти коригування вартості товару від 24.01.2017 року, Товарно-транспортну накладну №Р859 від 28.12.2016 р., Товарно-транспортну накладну №Р840 від 21.12.2016р., Товарно-транспортну накладну №Р837 від 21.12.2016р., Акт звірки взаємних розрахунків за період 4 кварталу 2016 року, видаткові накладні №859, 860, 861, 862 від 28.12.2017р. і довіреність №6960К, видаткові накладні №838, 839, 840 від 21.12.2016р., виписку з ОТП Банку, повідомлення про припинення зобовязань перед ОСОБА_5 «ФРАМ КО» на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.127, Том 2).

Повідомлення про відступлення права вимоги від 17.03.2017 року, копія договору відступлення права вимоги №16/03-17/1 від 16.03.2017 р., копія акту приймання-передачі первинних документів була надіслана ТОВ «Мові Хелс» на адресу ТОВ «ФРАМ КО» 20.03.2017р. цінним листом з описом вкладення 20.03.2017 року (а.с.130, Том 2).

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Відповідно до ч.1 статті 1085 Цивільного кодексу України якщо фактор пред'явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред'явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.

Стаття 512 ЦК України визначає підстави заміни кредитора у зобов'язанні. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 статті 516 ЦК України).

Приписами ст. 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування, для чого достатньо заяви однієї сторони, що кореспондується з нормами ст. 601 Цивільного кодексу України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог передбачені ст. 602 Цивільного кодексу України. (Постанова Верховного суду України від 24 червня 2015 року у справі №914/2492/14).

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є односторонньою угодою (договором), яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду.

Згідно ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Господарським судом встановлено, що зазначена вище одностороння угода заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не оскаржена та не визнана недійсною у встановленому чинним законодавством України порядку.

Можливість заліку за заявою однієї зі сторін разом з тим означає неприпустимість заперечування зарахування за мотивом незгоди іншої сторони (аналогічна позиція наведена у Постанові Вищого господарського суду України від 13 липня 2016 року у справі №914/3671/15).

Як встановлено господарським судом, до моменту отримання повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні, що виникло із договору поставки №927 від 18.11.2014р., відповідач ПП «Соломія-Сервіс» реалізувало своє право пред'явити до заліку свої грошові вимоги на підставі ч.1 статті 1085, статті 601 ЦК України та статті 203 Господарського кодексу України шляхом відправлення первісному кредитору (ТОВ «ФРАМ КО») заяви від 17 березня 2017 року про зарахування зустрічних однорідних вимог та повідомлення про припинення зобовязань на підставі цієї заяви. Така заява від 17 березня 2017 року про зарахування зустрічних однорідних вимог та повідомлення про припинення зобовязань надсилались ТОВ «ФРАМ КО» 17.03.2017 р., що підтверджується описами вкладення з відбитком штемпеля Львівпоштамту з поштовою квитанцією від 17.03.2017 р. (а.с.125, Том 2).

Згідно підписаного акту звірки взаємних розрахунків, між первісним кредитором ОСОБА_5 «ФРАМ КО» та ПП «Соломія-сервіс» (договір Поставки №927 від 18.11.2014.), за даними ОСОБА_5 «ФРАМ КО», у ПП «Соломія-сервіс» існує заборгованість станом на 16.03.2017 року за період з 01.02.2017 р. по 10.03.2017 р. у розмірі 2534691,38 грн. (а.с.91-137, Том 1).

За даними позивача (ОСОБА_5 «Європейське бюро реструктуризації») заборгованість за період з 01.02.2017р. по 10.03.2017р. заборгованість становить 2298029,87 грн., яка і є предметом спору у даній справі.

Однак, позивачем не враховано, що 17.03.2017 року ПП «Соломія-сервіс» заявою повідомила ТОВ «ФРАМ КО» про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2262875,53 грн., тобто частково з різницею у 35154.34грн., а 20.03.2017р. згідно платіжного доручення №26910154 ПП «СОЛОМІЯ-СЕРВІС» перерахувала ТОВ «ФРАМ КО» 100000,00 грн., що підтверджує факт погашення боргу ПП «Соломія-сервіс» перед первісним кредитором ОСОБА_5 «ФРАМ КО».

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відтак, на переконання суду, борг за зазначений позивачем у позовній заяві період відсутній.

Крім того, посилання позивача на те, що з 02.02.2017 р. відповідач перестав здійснювати платежі за поставлений товар, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість ПП «СОЛОМІЯ-СЕРВІС» перед ТОВ «ФРАМ КО» спростовується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями, згідно яких після 02.02.2017 року здійснювались проплати за договором Поставки №927 від 18.11.2014 року: оплата 03.02.2017р. - 186103,18 грн.; оплата 06.02.2017р. - 294565,91 грн.; оплата 07.02.2017р. - 247863,68 грн.; оплата 09.02.2017р. - 122924,01 грн.; оплата 10.02.2017р. - 109151,78 грн.; оплата 13.02.2017р. - 372977,92 грн.; оплата 14.02.2017р. - 253484,94 грн.; оплата 15.02.2017р. - 225314,55 грн.; оплата 16.02.2017р. - 129473,73 грн.; оплата 17.02.2017р. - 63719,90 грн.; оплата 20.02.2017р. - 3567,04 грн.; оплата 21.02.2017р. - 137124,48 грн.; оплата 23.02.2017р. - 126300,65 грн.; оплата 24.02.2017р. - 89154,88 грн.; оплата 27.02.2017р. - 144867,45 грн.; оплата 28.02.2017р. - 94517,96 грн.; оплата 01.03.2017р. - 182875,41 грн.; оплата 02.03.2017р. - 58349,10 грн.; оплата 03.03.2017р. - 52487,55 грн.; оплата 06.03.2017р. - 268108,58 грн.; оплата 07.03.2017р. - 87911,60 грн.; оплата 09.03.2017р. - 81434,94 грн.; оплата 10.03.2017р. - 71979,88 грн.; оплата 13.03.2017р. - 303115,77 грн.; оплата 14.03.2017 - 140405,25 грн.; оплата 20.03.2017 - 100000,00 грн. Вказані платіжні доручення долучені відповідачем до письмових пояснень (вх.№25231/17 від 18.07.2017р.).

Враховуючи те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості, такі вимоги не можуть бути задоволені судом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено частиною шостою статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 26.07.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 31.07.2017 р.

Суддя Гоменюк З.П.