ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.07.2017 Справа № 904/7322/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГАТЕКС", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ", м. Дніпро

про стягнення 16 322,30 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1В - довіреність від 10.07.17;

від відповідача: ОСОБА_2- довіреність № 53 від 20.12.16.СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІГАТЕКС" звернулось до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" про стягнення заборгованості в розмірі 16322,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані несвоєчасним виконанням відповідачем зобовязань за договорами поставки №659 від 28.12.15, №660 від 28.12.15, №661 від 28.12.15, 1ХА від 01.01.16, №22 від 11.01.16, 7ХК від 11.01.16, 8ВЛ від 11.01.16, 10НМ від 12.01.16.

Ухвалою суду від 18.07.17 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26.07.17.

Представник позивача з'явився в судове засідання, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти позову заперечив, посилаючись на те, що зобовязання з оплати перед позивачем є виконаними, на підтвердження чого до справи надані акти звірки взаємних розрахунків та лист позивача від 29.01.16.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 26.07.17 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем (постачальник), та відповідачем (покупець) укладено наступні договори поставки:

- № 659 від 28.12.2015 року,

- № 660 від 28.12.2015 року,

- № 661 від 28.12.2015 року,

- № 1ХА від 01.01.2016 року,

- № 22 від 11.01.2016 року,

- № 7ХК від 11.01.2016 року,

- № 8ВЛ від 11.01.2016 року,

- № 10НМ від 12.01.2016 року.

Предметом даних договорів поставки (п. 1.1) є зобовязання постачальника передати у власність покупця та зобовязання останнього прийняти й оплатити брухт і відходи чорних металів метали чорні вторинні за видами і підвидами, передбачені ДСТУ 4121-2002, брухт і відходи кольорових металів і сплавів, передбачені ДСТУ 3211-95 (ГОСТ 1639-93). Згідно п. 2.1 вищевказаних договорів ціна товару вказується у специфікаціях або додаткових угодах, оформлених у вигляді додатків до даного договору, без урахування податку на додану вартість, який нараховується в порядку, передбаченому розділами V і ХХ Податкового кодексу України. Ціна товару визначається з урахуванням умов поставки, зазначених у специфікаціях або додаткових угодах до даного договору та не включає в себе вартість доставки товару та винагороду експедитора. Специфікації та додаткові угоди є невідємною частиною даного договору. Пунктом 2.2 договорів узгоджено загальну суму договору, яка визначається кількістю і вартістю товару, що поставляється за даним договором. Відповідно до п. 3.11 договорів датою переходу права власності від постачальника до покупця є дата поставки товару, відповідно до умов п. 3.10 даного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договорів поставки, позивачем поставлено відповідачу товар:

- за договором № 659 від 28.12.2015 року на загальну суму 29 818 891,48 грн.,

- за договором № 660 від 28.12.2015 року на загальну суму 11 209 170,88 грн.,

- за договором № 661 від 28.12.2015 року на загальну суму 11 438 742,70 грн.,

- за договором № 1ХА від 01.01.2016 року на загальну суму 2 523 881,44 грн.,

- за договором № 22 від 11.01.2016 року на загальну суму 9 225 282,45 грн.,

- за договором № 7ХК від 11.01.2016 року на загальну суму 1 383 559,60 грн.,

- за договором № 8ВЛ від 11.01.2016 року на загальну суму 193 914,20 грн.,

- за договором № 10НМ від 12.01.2016 року на загальну суму 89 271,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та товарно-транспортними накладними (т. 1 а. с. 17-251, т. 2-35 а. с. 1-252, т. 36 а. с. 1- ).

Приписами п. 4.1 договорів передбачено, що покупець здійснює оплату вартості поставленої партії товару, з урахуванням умов поставки, на поточний рахунок постачальника протягом 7 банківських днів з моменту надходження товару до покупця, на підставі акту приймання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачем порушено встановлені п. 4.1 договорів поставки строки оплати за отриманий товар внаслідок чого виникло прострочення строків оплати за продукцію.

За змістом п. 6.3 договорів у разі порушення покупцем терміну розрахунків за товар, передбаченого п. 4.1 договорів, покупець за кожен день прострочення платежу, сплачує постачальнику пеню від несплаченої суми в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період нарахування.

Так, за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, позивачем на підставі п. 6.3 договорів була нарахована пеня в розмірі 16 322,30 грн. за період з10.02.16 по 31.01.17, яку позивач і просить суд стягнути з відповідача, що і стало причиною спору.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88 визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, досліджені судом первинні документи договори поставки № 659 від 28.12.15, № 660 від 28.12.15, № 661 від 28.12.15, № 1ХА від 01.01.16, № 22 від 11.01.16, № 7ХК від 11.01.16, № 8ВЛ від 11.01.16, № 10НМ від 12.01.16 та акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні до цих договорів містять всі обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та в розумінні вказаного Закону є первинними й такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару та зміни у майновому стані позивача, а відтак, повністю підтверджують факт відбуття господарських операцій з поставки ТОВ «Лігатекс» та прийняття ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» обумовлених договором товарів.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач у позовній заяві зазначив, що з врахуванням п. 4.1 договорів поставки строк оплати за останнім актом приймання-передачі є таким, що настав:

- за договором № 659 від 28.12.2015 року 30.07.16,

- за договором № 660 від 28.12.2015 року 30.07.16,

- за договором № 661 від 28.12.2015 року 30.07.16,

- за договором № 1ХА від 01.01.2016 року 29.04.16,

- за договором № 22 від 11.01.2016 року 30.07.16,

- за договором № 7ХК від 11.01.2016 року 30.07.16,

- за договором № 8ВЛ від 11.01.2016 року 19.04.16,

- за договором № 10НМ від 12.01.2016 року 09.02.16.

Однак, відповідачем в судовому засіданні надано до справи акти звірки взаємних розрахунків, які підписані та скріплені печатками сторонами. З огляду на акти судом встановлено, що залишок на 01.02.17 нульовий. Тобто, зобовязання з оплати ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» перед ТОВ «Лігатекс» є виконаними. Крім того, відповідачем надано лист ТОВ «Лігатекс» від 29.01.16, яким погоджено зміну строків оплати за товар.

Отже, строк оплати за договорами поставки є таким, що настав 01.02.17, тоді як пеня розрахована позивачем за період з 10.02.16 до 31.01.17. Таким чином, позивачем неправомірно застосовано до відповідача пеню.

За таких обставин, в позові слід відмовити.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 31.07.2017

Суддя М.О. Ніколенко