ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. Справа № 922/3507/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіна О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора (вх. №2248 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 27.06.17 у справі

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, м. Дергачі,в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків,

до ТОВ "Богодухівський молзавод"

про стягнення шкоди в розмірі 3 613 161,63 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури (далі за текстом - прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (далі за текстом - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод", м. Богодухів (далі за текстом відповідач) в якій просить суд стягнути з відповідача на користь держави шкоду, заподіяну державі внаслідок забруднення земельних ресурсів в сумі 3463796,60 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.07.2017 року (суддя Байбак О.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Прокурор із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні прокурор та представник позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Так, в обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що позивачем у період з 10.06.2015 р. по 19.06.2015 р. було проведено перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства при виробництві молочної продукції, в ході якої встановлено факт забруднення відповідачем земельних ресурсів, винесено останньому припис про відповідні порушення та розраховано матеріальну шкоду заподіяну внаслідок забруднення, яка становить 3613161,63 грн. В позові заявлено про стягнення зазначеної шкоди з відповідача в примусовому порядку, оскільки останній її відшкодовувати в добровільному порядку відмовився.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про недоведеність цих вимог, що, зокрема, підтверджується висновками проведеної судової комісійної інженерно-екологічної експертизи.

В основу доводів апеляційної скарги прокурором покладено те, що, на його думку, висновок судової експертизи не є належним доказом у справі, оскільки експертиза проведена із порушеннями.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області (Держекоінспекція) позивач) у період з 10.06.2015 по 19.06.2015 проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності ТОВ «Богодухівський молзавод» (відповідач).

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 47/01-04/02-09 від 19.06.2015 року, відповідно до якого, перевіркою встановлено, що стічні води на підприємстві направляються на локальні очисні споруди і далі каналізаційною насосною станцією трубопроводом на власні поля фільтрації. Стічні води від виробничих цехів по самопливним колекторам надходять до жироуловлювача після очищення від жирів до КНС. Господарсько-побутові стоки від інших джерел водовідведення надходять до КНС, обминаючи жироуловлювач. Від КНС стоки по напірному колектору надходять на очисні споруди (двоярусні відстійники), для механічного очищення, а потім по самопливному технологічному трубопроводу надходять на поля фільтрації, де відбувається біологічне очищення шляхом фільтрації в грунт.

Позивачем за територією полів фільтрації Відповідача було зафіксовано розлиття білої речовини на земельній ділянці без твердого покриття, яка стікала по рельєфу місцевості. На місці обстеження, відділом інструментально-лабораторного контролю Держекоінспекції відібрані проби ґрунту, що відображається актом відбору проб ґрунтів від 10.06.2015 № 06-2015/30-37.

Як зазначає позивач, у звязку із технологією проведення лабораторних вимірювань показників складу та властивостей ґрунту, результати станом на час складання акту перевірки № 47/01-04/02-09 від 19.06.2015 року були відсутні. В акті зазначено, що у разі виявлення перевищень норм граничнодопустимих концентрацій та фонових значень по виявленим забруднюючим речовинам буде встановлено порушення ст. 55 Закону країни «Про охорону навколишнього природного середовища».

3 метою усунення порушень виявлених під час здійснення позапланової перевірки позивачем відносно відповідача винесено припис від 24.06.2015 року за № 02-25-14.

Матеріали справи також свідчать про те, що на виконання постанови Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 08.07.2015 щодо досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 13.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 236 КК України про проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Богодухівський молзавод», позивачем у період з 09.07.2015 по 14.07.2015 було здійснено ще позаплановий захід (перевірку) вищевказаного субєкта господарювання.

За результатами вказаної перевірки позивачем складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 70/01-04/02-09 від 14.07.2015 року.

Вказаним актом перевірки зафіксовано, що за територією полів фільтрації, як і за попередньою перевіркою, було зафіксовано розлиття білої речовини на земельній ділянці без твердого покриття, яка стікала по рельєфу місцевості, як наслідок пере завантаження полів фільтрації виробничими та іншими стоками ТОВ «Богодухівський молзавод». На місці обстеження при здійсненні попередньої перевірки 10.06.2015 року відділом інструментально-лабораторного контролю Держекоінспекції були відібрані проби ґрунту, що відображається актом відбору проб ґрунтів від 10.06.2015 № 06-2015/30-37.

За результатами дослідження проб виявлено перевищення вмісту забруднюючих речовин (у порівнянні з нормативними ГДК та фоновими значеннями) по таких показниках: амоній від 4,4 до 5,1; фосфору рухомі форми у перерахунку на пятиоксид фосфору від 3,7 до 3,9: органічні речовини, що екстрагуються петролейним ефіром від 2,7 до 2,7 до 2,9; хлориди від 2,2 до 2.5: сульфати у перерахунку на сульфати від 2,0 до 2,1, що відображено у протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 25.06.2015 № 06-2015/30-37, що є порушенням ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 35 Закону України «Про охорону земель», ст. 96 Земельного кодексу України.

З метою усунення порушень виявлених під час здійснення позапланової перевірки позивачем щодо відповідача винесено припис від 16.07.2015 року за № 02-05-23.

Відповідно до п. 2 «ОСОБА_3 визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 р. № 149 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.04.2007 року за № 422/13698 (далі - ОСОБА_3), забруднення земель - це накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон що призводить до їх вкісних або якісних змін.

На підставі вище згаданої ОСОБА_3 та з врахуванням даних листа Відділу Держземагенства у Богодухівському районі Харківської області від 09.07.2015 № 10-04-1634/2-15, позивачем була розрахована шкода внаслідок забруднення земельних ділянок біля полів фільтрації підприємства відповідача, загальний розмір якої становить 3613161,63 грн.

Як зазначає позивач, зазначені вище розрахунки розміру шкоди виконані у відповідності до приписів ст. ст. 68,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ОСОБА_3.

Розрахунки шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства зумовлених забрудненням земельних ділянок разом з претензіями № 26-32 від 17.07.2015 р. позивачем були надіслані відповідачу. Однак, після отримання претензій (повідомлення про вручення № 598) відповідач шкоду за забруднення земельної ділянки добровільно не сплатив, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з позовом по даній справі.

При розгляді господарського спору, колегія суддів звертає увагу на наступні положення чинного законодавства.

Так, згідно зі ст. 35 Закону України «Про охорону земель», власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобовязані дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням; забезпечувати захист земель від забруднення та засмічення.

Відповідно до ст. 187 Земельного Кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Пунктами 1.2 та 1.3 ОСОБА_3 передбачено, що ця ОСОБА_3 встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і поширюється на всі землі України незалежно від форм їх власності, та застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) сидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів. Факт забруднення земель встановлюється уповноваженими особами, які здійснюють контроль за додержанням природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративні правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природної о середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобовязані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначають в процесі розгляду даної справи прокурор та позивач, факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства підтверджується актами перевірки № 47/01-04/02-09 від 19.06.2015 року та № 70/01-04/02-09 від 14.07.2015 року, а розмір такої шкоди здійснено на підставі ОСОБА_3 з урахуванням відомостей які містять зазначені акти, проте відповідач в процесі розгляду даної справи не погодився як з фактом заподіяння шкоди, про який йдеться в вищезазначених актах, тому, за відповідним клопотанням відповідача господарським судом Харківської області, у звязку з суперечностями, які містять матеріали справи, та в звязку з потребою в спеціальних знаннях в питанні встановлення в діях відповідача ознак порушення природоохоронного законодавства, призначено у справі судову екологічну експертизу, на розгляд експерта поставлено наступні запитання:

1) Чи підтверджується висновки Державної екологічної інспекції у Харківській області, викладені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів №06-2015/30-37 від 25.06.2015?

2) Чи призвели дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод", відображені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів №06-2015/30-37 від 25.06.2015, до забруднення навколишнього природного середовища?

3) Чи могли дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод", відображені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами №47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів №06-2015/30-37 від 25.06.2015, призвести до забруднення навколишнього природного середовища?

4) Чи відповідають розрахунки шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства зумовленої забрудненням земельних ресурсів (т. 1, арк. с. 42-43, 45-46, 48-49, 51-52, 54-55, 57-58, 60-61) вимогам ОСОБА_3 визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27 жовтня 1997 року N 171?

За результатами проведення експертизи, Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Заслуженого професора ОСОБА_3 складено висновок судової комісійної інженерно-екологічної експертизи № 11651 від 24.05.2017 р., відповідно до якого, на поставлені судом питання експерти надали наступні відповіді:

1. З причин, викладених в дослідницькій частині висновку за документами справи акти перевірки ДЕІ щодо встановлення факту і правильності характеристик забруднення земель діяльністю ТОВ «Богодухівський молзавод» не підтверджуються. З причин, викладених в дослідницькій частині висновку, за документами справи висновки Державної екологічної інспекції у Харківській області, викладені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів № 06-2015/30-37 від 25.06.2015 не підтверджуються.

2. З причин, викладених в дослідницькій частині висновку, за документами справи розрахунки шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства зумовленої забрудненням земельних ресурсів (т. 1, арк. с. 42-43, 45-46, 48-49, 51-52, 54-55, 57-58, 60-61) вимогам ОСОБА_3 визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27 жовтня 1997 року № 171 не підтверджуються.

3. З причин, викладених в дослідницькій частині висновку, надати відповідь на питання «Чи призвели за документами справи дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод", відображені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів № 06-2015/30-37 від 25.06.2015, до забруднення навколишнього природного середовища?» не надається за можливе.

4. З причин, викладених в дослідницькій частині висновку, надати відповідь на питання «Чи могли дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод", відображені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів № 06-2015/30-37 від 25.06.2015, призвести до забруднення навколишнього природного середовища?» не надається за можливе.

При цьому, як свідчить експертний висновок, в його дослідницькій частині судові експерти в т.ч. зробили наступні висновки:

- у акті перевірки відсутні дані стосовно документального підтвердження місця виявлення забруднення, яке вказано в Протоколі від 25.06.2015, стосовно забруднення ґрунту, а також місця, що при оглядах мали візуальні ознаки поверхневого забруднення;

- зв'язок між забрудненням річки та аварійним станом полів фільтрації представниками ДЕІ в період позапланової перевірки 10-19.06.2015 не досліджено і не було документально встановлено відповідно до чинного законодавства;

- у матеріалах справи нема документального підтвердження факту аварійного або неорганізованого скиду стічних вод з полів фільтрації, що призвело до забруднення р. ОСОБА_3;

- шкідливість для довкілля хімічних речовин в ґрунтах ТОВ «Богодухівський молзавод» з полів фільтрації, виявлених на земельній ділянці №1, має сумарний показник забруднення Zc<16, що відповідає категорії забруднення ґрунтів «допустима»;

- верхній шар контрольованих земельних ділянок, із якого відбиралися проби, не є ґрунтом у розумінні законодавства про охорону земель;

- відсутність протоколів відбору проб ґрунту ТОВ «Богодухівський молзавод» не дає можливості оцінити достовірність результатів аналізу проб ґрунту на вміст забруднюючих речовин;

- в наданих для дослідження матеріалах господарської справи №922/3507/16 відсутня обґрунтованість розрахунку ДЕІ площі 6 забруднених ділянок;

- методика визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Мінприроди від 27.10.1997 №171, при розрахунку відшкодування шкоди від забруднення земель використана ДЕІ не відповідно до галузі свого застосування;

- при відсутності в обємі наданих для дослідження матеріалів господарської справи №922/3507/16 документального підтвердження факту забруднення земельних ділянок ТОВ «Богодухівський молзавод» не надається за можливе встановити наявність причинного наслідкового звязку між джерелами забруднення і фактом забруднення земельних ділянок;

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.02.2013 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», зокрема зазначено, що Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Згідно зі ст. 42 ГПК України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання. Висновок подається господарському суду в письмовій формі, і копія його надсилається сторонам. Якщо під час проведення судової експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, у висновку він викладає свої міркування і щодо цих обставин. У випадках недостатньої ясності чи неповноти висновку судового експерта господарський суд може призначити додаткову судову експертизу. При необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту. Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що проведеним у справі експертним висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора ОСОБА_3 спростовуються висновки щодо порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, які викладені в Акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 47/01-04/02-09 від 10-19.06.2015 та Протоколі вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів № 06-2015/30-37 від 25.06.2015, за яке позивачем відповідачу нараховано до відшкодування шкоду. Крім того, зазначеним експертним висновком також спростовано розрахунок шкоди, яка нібито заподіяна відповідачем державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Даний експертний висновок, з урахуванням вимог ст. 32-34, 41-42 ГПК України, є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки згідно з ним судовими експертами в межах своєї компетенції дано відповіді на запитання, які мають істотне значення для даної справи, в т.ч. щодо фактів та обставин, якими прокурор та позивач обґрунтовують власні позовні вимоги.

Оскільки обставини, якими прокурор та позивач обґрунтовують позовні вимоги, є спростованими, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, за яке позивач та прокурор просять суд притягнути його до відповідальності. Як наслідок, в даному випадку також відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування майнової шкоди, що має наслідком прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що висновок судової комісійної інженерно-екологічної експертизи № 11651 від 24.05.2017 р. є неналежним доказом у справі, в т.ч. з тих підстав, що його зроблено в неналежному складі судових експертів, поверхнево та без врахування фактичних обставин, колегія суддів вважає безпідставними, та не доведеними належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що у відповідності до п. 1.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями), (далі - Інструкція) загальна категорія інженерно-технічних експертиз поділяється на окремі види, до яких належить, зокрема, інженерно-екологічна експертиза та ґрунтуючись на розділі 11 частини II «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» (затв. наказ Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями)), проведена експертиза була виконана як інженерно-екологічна, що за об'єктом та предметом є найбільш близькою до обставин справи, предметної галузі та змісту поставлених питань.

Зокрема, як свідчить зазначений висновок, його виконали в межах своєї компетенції судові експерти ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Експерти, що проводили експертизу, попереджені про кримінальну відповідальність, а позивач перед проведенням експертизи не скористався своїм правом, визначеним ст. 41 ГПК України, на заявлення їм відводу.

Як свідчить зазначений експертний висновок, судовий експерт (голова комісії) ОСОБА_4 є головний науковий співробітник сектору пожежно-технічних та інженерно-екологічних досліджень лабораторії пожежно-технічних та інженерно-екологічних, електротехнічних і військових досліджень та досліджень в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності, кандидат хімічних наук, доктор технічних наук, старший науковий співробітник, професор екології, академік ОСОБА_6 наук прикладної радіоелектроніки, який має спеціальну підготовку та кваліфікацію судового експерта 2-го класу за спеціальністю 10.19 «Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на обєкти довкілля» (свідоцтво за № 957, видане ЕКК ХНДІСЕ 18.10.2016, строк дії до 18.10.2021), стаж експертної роботи з 2016 року; судовий експерт ОСОБА_5 є завідувач сектору пожежно-технічних та інженерно-екологічних досліджень лабораторії пожежно-технічних та інженерно-екологічних, електротехнічних і військових досліджень та досліджень в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності, кандидат технічних наук, доцент, який має спеціальну підготовку та вищій кваліфікаційний клас судового експерта за спеціальностями 10.5 «Дослідження причин та наслідків порушень вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці», 10.8 «Дослідження обставин виникнення і розвитку пожеж, а також дотримання вимог пожежної безпеки», 10.18 «Дослідження технічної експлуатації електроустаткування», 13.4 «Дослідження, повязані з охороною.

Посилання позивача на те, що експерти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали право проводити комісійну судову інженерно-екологічну експертизу, оскільки мають різну експертну спеціалізацію є також безпідставними, оскільки, як вже було зазначено вище, згідно з п. 1.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 судова інженерно-екологічна експертиза відноситься до загальної категорії інженерно-технічних експертиз, яку мають право проводити обидва експерта.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.06.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.08.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.