Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" липня 2017 р. Справа № 906/430/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Галченко О.О., довіреність № б/н від 12.05.2017,

від відповідача: ОСОБА_2, керівник;

Горопашин С.С., договір про надання правової допомоги від 12.06.2017.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вогні Гестії"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-німецьке підприємство "Інтертрансторг-сервіс"

про стягнення 30514,70 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 14979,01 грн. основного боргу, 134,81 грн. - інфляційних, 14979,01 грн. - штрафу, 421,87 грн. - пені.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові та додаткових поясненнях, просив задовольнити.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вогні Бестії» (замовник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-німецьке підприємства «Інтертрансторг-сервіс» (виконавець/відповідач) був укладений договір №29/031 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом (надалі - договір), відповідно до якого відповідач (виконавець) зобов'язується доставляти передані позивачем (замовник) вантажі у пункт призначення (а.с. 9-14).

Згідно п. 1.2. договору виконавець зобов'язується доставляти передані замовником вантажі у пункти призначення та терміни, зазначені замовником в заявках, а замовник зобов'язується оплачувати належним здійснені перевезення вантажів в розмірах і на умовах, встановлених у цьому договорі.

У відповідності до п. 2.3. договору, на кожне окреме перевезення оформляється заявка, яка містить опис конкретного перевезення.

Відповідно до п.п. 2.4. договору підтвердженням факту надання послуги є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (ТТН) з відмітками вантажоодержувача і перевізника.

Пунктом 4.1.1. договору передбачено, що виконавець зобов'язаний повідомити у своїй заявці всю необхідну інформацію про перевезення та гарантувати достовірність переданої інформації.

Також згідно п. 4.2.1. договору виконавець зобов'язаний здійснювати перевезення за заявками замовника, суворо дотримуючись умов отриманого замовлення.

Також пунктом 4.2.6. договору відповідач зобов'язаний доставити ввірений позивачем вантаж у зазначений пункт призначення і здати його товаросупровідні документи одержувачу, зазначеному в заявці, в цілості й неушкодженості згідно товаротранспортної накладної (ТТН) і переданим на місці завантаження документам.

29.03.2017 року позивачем на адресу відповідача подана заявка на перевезення автомобільним транспортом № 29_1 (заявка), за умовами якої до перевезення підлягав вантаж риби, вагою до 10 тонн, на 14 палетах. Сума фрахту 3600 гривень.

Згідно ТТН № 502777 від 29.03.2017 вантажоодержувачем (позивачем) був наданий для перевезення вантаж вагою брутто 6,010 тонн згідно 6 накладних.

Як зазначає позивач, 30.03.2017 року при прийманні товару з перевезення одержувачем (позивачем) вантажу та відповідачем був складений Акт №8 (а.с. 17), відповідно до якого сторонами/комісією при прийманні сировини та підрахунку ваги, було виявлено, що фактична вага не співпадає з вагою зазначеною в накладній, загальна вага нестачі складає 56,7 кг. на суму 14979,01 грн. з ПДВ (вартість одного кілограму сьомги (лосось) 264,18 грн. з ПДВ х вага нестачі 56,7 кг = 14979,01 грн.).

Акт №8 від 30.03.2017 складено та підписано комісією в складі комірника - ОСОБА_4, начальника цеха №3 - ОСОБА_5, водія - ОСОБА_6 та начальника охорони - ОСОБА_7

Позивач, вважаючи, що відповідачем (виконавцем) порушено умови договору №29/031 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом, звернувся до суду з даним позовом. нарахувавши 14979,01 грн. вартості не доставленого вантажу, 134,81 грн. - інфляційних, 14979,01 грн. - штрафу (100% від вартості втраченого вантажу), 421,87 грн. - пені.

Під час розгляду справи водій ОСОБА_6, що викликався судом для дачі пояснень в порядку ст. 30 ГПК України пояснив, що акт №8 від 30.03.2017 підписаний ним особисто, але при розвантаженні товару та при його зваженні він присутній не був. Нестачі з його вини бути не може оскільки вантаж доставлений з непошкодженою пломбою.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та і н ш и м и нормативно-правовими а к т а м и. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Порядок перевезення вантажів врегульовано Наказом Міністерства Транспорту №363 від 14.10.1997 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», який зареєстрований в Мін'юсті 20.02.1998 за № 128/2568 (Правила) та Постановою Ради міністрів Української PCP від 27.06.1969 N 401 «Про Статут автомобільного транспорту УРСР» (Статут).

Відповідно до п. 1 Правил, надано наступні визначення понять : Вантаж - всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу. Вантажне місце - умовна одиниця вантажу для приймання його для перевезення або здачі вантажоодержувачу при здійсненні навантаження або розвантаження рухомого складу. Обсяг перевезень - кількість вантажу, перевезеного або заявленого вантажовідправники прийнятого перевізником для доставки одержувачу (в тоннах).

Піддон - засіб пакетування, що має настил і, за необхідності, надбудову для розміщення кріплення вантажу.

А пунктом 2.5 Правил передбачено, що за способом вантаження і розвантаження вантажі бувають: штучними, сипучими, навалочними і наливними. У даному випадку вантаж штучним.

Із змісту Заявки вбачається, що об'єм вантажу визначався у 14 палет (піддонів) вагою вантажу до 10 т. Тобто за умовами перевезення та приймання вантажу його перевезення здійснювалося у вантажних місцях, а загальна маса вантажу не повинна була перевищувати 10 т.

За змістом п. 6.4. Правил при навантаженні вантажу здійснюється його зважування або зважування місць (штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб замовника. Крім того, він може бути прийнятий за масою, яку оповістив замовник.

Отже, за умовами Заяви було передбачено перевезення у вантажних місцях, сам вантаж був упакований, а вага товару не перевищувала 10 тонн та була у ТТН визначеною брутто у 6,010 тонн. Вантаж при прийнятті не переважувався, останній слід було прийняти шляхом рахування вантажних місць (штук палет), що узгоджується з вищевказаними нормами Правил та умовами заявки.

Позивач в свою чергу в позові зазначає, що відповідно до ТТН №502777 від 29.03.2017 відповідачем було прийнято до перевезення товар позивача, а саме згідно номерів накладних 6 штук серед яких був товар за видатковою накладною №8АР8Р06300025/8106/ від 29.03.2017 - сьомга (лосось) загальною вагою 3191,2 кг. на загальну суму 843051,22 грн. з ПДВ.

Проаналізувавши вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідачем було здійснено перевезення штучного вантажу, який визначався у вантажних місцях, масою брутто 6,010. Товар в кілограмах не приймався, а спосіб, у який позивач підраховує вантаж не узгоджується з умовами перевезення та суперечить поданій ним же заявці.

Крім того, вантаж опломбовувався.

Відповідно до п. 6.5. Правил визначати масу чи кількість вантажу у вантажовідправника і вантажоодержувача потрібно однаковим способом.

Пунктом 13.2. Правил, передбачено, що здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважування на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

За таких обставин, здача вантажу повинна була проведена у вантажних місцях, загальною вантаж брутто у 6,010 тонн.

Водночас слід зазначити, що згідно п. 13.3. Правил вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць.

Як вбачається з акту (а.с. 17) вантаж опломбовано, а пломба №С4411211 в наявності.

Пунктом 13.4. Правил у пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан у випадках:

а) прибуття вантажів у пошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) або з пошкодженими пломбами вантажовідправник;

б) прибуття швидкопсувних вантажів з порушенням терміну доставки або порушенням встановленого цими Правилами температурного режиму при перевезенні.

Також пункт 13.5. Правил передбачає, що при визначенні кількості вантажу за допомогою зважування перевізник не несе матеріальної відповідальності у випадках розходження між масою вантажу, що зазначена у товарно-транспортних документах, і фактичною масою якщо різниця маси не перевищує:

а) відповідних нормативів природних втрат маси вантажу, визначених відповідно до чинного законодавства;

б) технічних норм точності вагів.

Також згідно п.п. 6.5, 6.6-6.10 Правил зважування повинно відбуватися усього вантажу на автомобільних вагах. зважування окремих місць загальної маси вантажу забороняється.

Виходячи із вищевикладеного, враховуючи наявність непошкодженої пломби, у позивача не було законодавчо встановлених підстав для перевірки маси вантажу, а позивач не над доказів того, що визначена на його думку недостача не є відповідним нормативом природних втрат маси вантажу або перевищує технічні норми точності вагів.

Отже, слід зазначити, що перевірка маси вантажу в даному випадку суперечить вимогам Порядку та способу визначення нестачі.

Щодо акту №8 від 30.03.2017 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Отже, при вирішенні спору, пов'язаного з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, необхідно керуватись відповідно до норм ст. 271 ГК України Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 року № П-6 (з доповненнями та змінами 23.07.1975).

Оскільки іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений (не погоджений) інший порядок приймання за якістю, покупець зобов'язаний виконати перевірку якості і оформити її результати в строки та в порядку, визначеному Інструкцією про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (далі по тексту Інструкція П-6).

Відповідно до пункту 21 Інструкції № П-6 представнику, виділеному для участі в прийманні продукції за кількістю, видається належно оформлене і завірене печаткою підприємства разове посвідчення за підписом керівника підприємства (організації) або його заступника.

У посвідченні на право участі в прийманні продукції за кількістю повинні бути зазначені дата видачі посвідчення та його номер; прізвище, ім'я та по батькові, місце роботи і посада особи, якій видано посвідчення; на участь у прийманні якої саме продукції уповноважений представник.

Акт №8 від 30.03.2017, на який, як на доказ недостачі вантажу, посилається позивач, підписаний неуповноваженою відповідачем особою, яка не мала належним чином оформленого посвідчення на участь у прийманні товару.

Пункт 25 Інструкції П-6 визначає, якщо при прийманні продукції за участю представника, зазначеного в п. 17 або 18 цієї Інструкції, буде виявлена недостача продукції проти даних, вказаних в транспортних і супровідних документах (рахунку-фактурі, специфікації, описи, в пакувальних ярликах та ін.), то результати приймання продукції за кількістю оформляються актом. Акт повинен бути складений в той же день, коли недостача виявлена.

В акті про недостачу продукції повинні бути зазначені всі дані. перелічені у вказаному пункті Інструкції (найменування одержувача, що склав акт, та його адреса; дата і номер акта, місце приймання продукції і складання акта, час початку і закінчення приймання продукції, у випадках, коли приймання продукції здійснене з порушенням встановленого терміну, - причини несвоєчасності приймання, час їх виникнення та усунення; прізвище, ім'я та по батькові осіб, які брали участь в прийманні продукції за кількістю та в складанні акта, місце їх роботи, займані ними посади, дата і номер документа про повноваження представника на участь у прийманні продукції, а також вказівку про те, що ці особи ознайомлені з правилами приймання продукції за кількістю; найменування та адреси відправника (виробника) і постачальника; дата і номер телефонограми або телеграми про виклик представника відправника (виробника) тощо).

Водночас п. 4 Інструкції П-6 передбачено, що при прийманні вантажу від органів транспорту підприємство-одержувач відповідно до діючих на транспорті правил перевезень вантажів зобов'язане перевірити, чи забезпечено збереження вантажу при перевезенні, зокрема:

а) перевірити в належних випадках наявність на транспортних засобах (вагоні, цистерні, баржі, трюмі судна, автофургоні тощо) або на контейнерах пломб відправника або пункту відправлення (станції, пристані, порту), справність пломб, відбитки на них, стан вагона, інших транспортних засобів або контейнера, наявність захисного маркування вантажу, а також справність тари;

б) перевірити відповідність найменування вантажу і транспортного маркування на ньому даним, зазначеним у транспортному документі, і вимагати від органів транспорту видачі вантажу за кількістю місць або вагою у всіх випадках, коли такий обов'язок покладений на них правилами, що діють на транспорті, та іншими нормативними актами.

У разі видачі вантажу без перевірки кількості місць або ваги одержувач у порядку, встановленому правилами оформлення видачі вантажів, зобов'язаний вимагати від органів транспорту, щоб на транспортному документі була зроблена відповідна відмітка.

Також п. 11 Інструкції П-6 врегульовано, що приймання продукції проводиться особами, уповноваженими на те керівником або заступником керівника підприємства-одержувача. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції.

Підприємство-одержувач зобов'язане:

а) створити для правильного та своєчасного приймання продукції умови, при яких забезпечувалася б схоронність і запобігалась би можливість утворення нестач і розкрадання продукції;

б) забезпечити, щоб особи, які здійснюють прийомку продукції, добре знали справжню Інструкцію, а також правила приймання продукції за кількістю, встановлені відповідними стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими нормативними актами та договором поставки даної продукції;

в) забезпечити точне визначення кількості отриманої продукції (ваги, кількості місць: ящиків, мішків, в'язок, кип, пачок тощо);

г) систематично здійснювати контроль за роботою осіб, на яких покладено приймання продукції за кількістю, і попереджати порушення правил приймання продукції.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що при складанні акту від 30.03.2017 позивачем не дотримано ряду інших вимог Інструкції П-6.

За таких обставин господарський суд не визнає акт від 30.03.2017 належним доказом недостачі товару.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Позивач не подав до суду достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.07.17

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.