РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2017Справа №910/8009/17

За позовом Приватного підприємства "АГРО-МАКСІ"

до Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна"

про стягнення 28719,88 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мітченко Т.В. за довіреністю № 416 від 29.06.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "АГРО-МАКСІ" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна" (відповідач) про стягнення 28719,88 грн., з яких: 24628,81 грн. сплаченої передоплати за товар, 4091,07 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору поставки № СОК-218000025 від 25.07.2014 (далі - Договір) згідно платіжного доручення № 566 від 29.09.2014 здійснив передоплату за товар (насіння буряка столового Кеслер F1) в сумі 24628,81 грн., тоді як відповідач, в порушення умов Договору, поставку оплаченого позивачем товару не здійснив. Оскільки відповідач не поставив товар та не повернув суму передоплати, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суми передоплати за товар, а також суми пені за порушення строків передачі товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 порушено провадження у справі № 910/8009/17 та призначено розгляд справи на 19.06.2017 о 12:20 год.

14.06.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву з додатками. Зазначеними запереченнями представник відповідача просив суд припинити провадження у справі № 910/8009/17, оскільки, на думку відповідача, на день подання та розгляду позовної заяви, між ним та позивачем відсутній предмет спору. Так, відповідач стверджував, що за Договором позивач сплатив не 24628,81 грн., як зазначено в позовній заяві, а 34628,81 грн. (платіжним дорученням № 507 від 12.08.2014 в сумі 10000,00 грн. та платіжним дорученням № 566 від 29.09.2014 в сумі 24628,81 грн.). Відповідач зазначив, що з урахуванням здійснених позивачем оплат, поставив позивачу товар на суму 34626,81 грн. за видатковою накладною № 126015 від 26.01.2015, що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2015, згідно якого за Договором № 218000025 від 25.07.2014 відсутня заборгованість сторін стосовно поставки та оплати товару.

В судове засідання, призначене на 19.06.2017, представники сторін з'явилися.

В судовому засіданні, призначеному на 19.06.2017, представники сторін заявили усне клопотання, відповідно до якого просили суду відкласти розгляд справи на інший день у зв'язку з наданням часу для врегулювання спору мирним шляхом. Усне клопотання представників сторін судом задоволене.

Враховуючи усне клопотання сторін про відкладення розгляду справи та положення 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 19.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 відкладено розгляд справи на 11.07.2017 о 12:50.

11.07.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо письмових заперечень відповідача, які позивач вважає безпідставними, оскільки: керівництвом позивача жодного акту звірки з відповідачем не підписувалось; електронний лист, в якому ніби-то позивач просив зарахувати оплату за платіжним дорученням № 507 від 12.08.2014 в якості перерахування коштів за Договором, не є належним і допустимим доказом; податкова накладна № 183 від 12.08.2014 не є первинним документом, який підтверджує приймання-передачу товару.

В судове засідання, призначене на 11.07.2017, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 11.07.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 11.07.2017, представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі, з урахуванням додаткових письмових пояснень, поданих 11.07.2017 через відділ діловодства суду.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 11.07.2017, подав клопотання про продовження строку розгляду справи. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку розгляду справи, нез'явлення представника відповідача в судове засідання та положення п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 11.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 31.07.2017 о 11:40 год.

В судове засідання, призначене на 31.07.2017, з'явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання 31.07.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Так, представник позивача був присутнім в судовому засідання 11.07.2017, що підтверджується протоколом судового засідання від 11.07.2017. Також, в матеріалах справи наявна розписка представника позивача про те, що він повідомлений про відкладення розгляду справи на 31.07.2017 о 11:40 год.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Втім, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, судом встановлено не було.

При цьому судом враховано, що після судового засідання 11.07.2017 позивач не подавав та не надсилав до суду жодних заяв чи клопотань про зміну ним позовних вимог або про відмову від позову, а таке свідчить про те, що позивач підтримує позовні вимоги в редакції позовної заяви № 19 від 12..05.2017, за результатами розгляду якої порушено провадження у даній справі.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 31.07.2017 без участі представника позивача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

В судовому засіданні 31.07.2017 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно позивача. Наведене клопотання судом задоволене та передане до відділу суду для реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.07.2017 надав усні заперечення проти заявлених позовних вимог, у задоволенні позову просив суд відмовити.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 31.07.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.07.2014 між Приватним підприємством "АГРО-МАКСІ" (покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Агріматко-Україна" (постачальник, відповідач) було укладено Договір поставки № СОК-218000025 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник (відповідач) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов'язувався передати у власність покупцеві на умовах СРТ каховка (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010) товари за номенклатурою та в строки відповідно до рахунків-фактур, які є додатками до Договору та його невід'ємними частинами, а покупець (позивач), у свою чергу, зобов'язувався прийняти вказаний товар та сплати за нього визначену в рахунках-фактурах до Договору вартість в строки та в порядку, передбаченому Договором та рахунками-фактурами до нього.

Ціни товарів визначаються сторонами як договірні. Кількість та ціни товарів указуються в рахунках-фактурах до Договору, які є його невід'ємними частинами (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору строки поставки товару погоджуються сторонами та відображаються в рахунках-фактурах.

Пунктом 3.1 Договору визначено зобов'язання постачальника (відповідача) передати покупцю товар у строки, визначені у п. 1.1 Договору.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що покупець здійснює попередню оплату в розмірі 100%.

Відповідно до п. 6.1 Договору сторони узгодили, що за порушення строків передачі товару з вини постачальника, він сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного банку України від суми недопоставлених товарів за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.3 Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що на виконання умов Договору здійснив передоплату за товар (насіння буряка столового Кеслер F1) в сумі 24628,81 грн. згідно платіжного доручення № 566 від 29.09.2014.

Позивач стверджує, що в порушення умов Договору відповідач не здійснив поставку оплаченого позивачем товару, а також не повернув позивачу суму здійсненої передоплати за товар.

За наведених обставин, позивач звернувся з даним позовом до суду на підставі статті 693 Цивільного кодексу України, приписами якої передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, та просив суд стягнути з відповідача в судовому порядку 24628,81 грн. попередньої оплати за товар, а також 4091,07 грн. пені за порушення строків передачі товару.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач проти позову заперечував з підстав відсутності предмету спору. На твердження відповідача, позивачем сплачено за поставку товару на підставі Договору 34628,81 грн., а відповідачем поставлено позивачу товар на таку суму за видатковою накладною № 126015 від 26.01.2015, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2015.

Відповідно п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно з ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін суд встановив наступне.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № СОК-218000025 від 25.07.2014 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, а саме платіжним дорученням № 566 від 29.09.2014, підтверджується здійснення позивачем оплати за насіння буряка столового Кеслер F1 за Договором поставки № СОК-218000025 від 25.07.2014 в сумі 24628,81 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач стверджував про оплату позивачем поставки товару у більшій сумі, а саме в сумі 34628,81 грн. (10000,00 грн. платіжним дорученням № 507 від 12.08.2014 та 24628,81 грн. платіжним дорученням № 566 від 29.09.2014), та про поставку ним позивачу товару на суму 34628,81 грн. за видатковою накладною № 126015 від 26.01.2015, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 30.06.2015.

Як встановлено судом, позивач хоча і заперечував з приводу надіслання ним відповідачу електронного листа від 14.08.2014 (з проханням зарахувати 10000,00 грн., перерахованих згідно платіжного доручення № 507 від 12.08.2014, в рахунок оплати згідно Договору поставки № СОК-218000025 від 25.07.2014 за насіння буряка столового Кеслер F1), однак факт здійснення ним такої оплати відповідачу в сумі 10000,00 грн. згідно платіжного доручення № 507 від 12.08.2014 не заперечував, відповідні докази на спростування до матеріалів справи не залучив.

Також судом встановлено, що видаткову накладну № 126015 від 26.01.2015 на суму 34628,81 грн., на яку посилався відповідач, останній до матеріалів справи не залучив з огляду на незбереження останньої.

Водночас, суд дослідив наявний в матеріалах справи акт звірки взаєморозрахунків від 07.07.2015, який свідчить про підтверджену сторонами відсутність у них заборгованості стосовно поставки та оплати товару по Договору поставки № СОК-218000025 від 25.07.2014 на суму 34626,81 грн., при цьому в якості правопідтверджуючого документа, на підставі якого сторони здійснили таку звірку взаєморозрахунків з поставки та оплати товару, в наведеному акті вказано саме видаткову накладну № 126015 від 26.01.2015 на суму 34626,81 грн., на яку посилався відповідач, стверджуючи про здійснену ним поставку товару, за який позивач здійснив спірну передоплату.

Наведений акт звірки взаєморозрахунків від 07.07.2015, який підписаний директором Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна" ОСОБА_2 та директором ПП "АГРО-МАКСІ" ОСОБА_3, а також скріплений печаткою ПП "АГРО-МАКСІ" (позивача), приймається судом у якості належного і допустимого доказу, який свідчить, що сторони підтвердили відсутність у них заборгованості як щодо поставки, так і щодо оплати товару за Договором поставки № СОК-218000025 від 25.07.2014, зокрема, за видатковою накладною № 126015 від 26.01.2015 на суму 34626,81 грн.

При цьому суд відхилив як безпідставні доводи позивача про те, що керівництвом позивача жодного акту звірки з Приватним акціонерним товариством "Агріматко-Україна" не підписувалось.

Такі доводи позивача спростовуються наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ПП "АГРО-МАКСІ" (позивача) станом на 15.08.2014. Наведений витяг містить відомості про ОСОБА_3 як керівника та підписанта ПП "АГРО-МАКСІ" (позивача) з 21.10.2013. Разом з тим, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ПП "АГРО-МАКСІ" станом на 02.11.2016, керівником та підписантом ПП "АГРО-МАКСІ" (позивача) з 05.05.2016 вказано ОСОБА_4. Отже, акт звірки взаєморозрахунків від 07.07.2015 підписано уповноваженою особою позивача станом на час його підписання.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що твердження позивача про порушення відповідачем умов Договору з огляду на непоставку ним товару, передоплату якого здійснив позивач, (зокрема, платіжним дорученням № 566 від 29.09.2014), не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті. Напроти, відповідач належними і допустимими доказами довів суду факт поставки ним товару за Договором згідно здійсненої позивачем передоплати, а також відсутність заборгованість сторін щодо поставки та оплати товару за Договором станом на 07.07.2015.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача 24628,81 грн. сплаченої позивачем передоплати за товар відсутні, а відтак, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині з підстав його необґрунтованості.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, суд зазначає, що вказана вимога є похідною від основної позовної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено. Крім того, оскільки позивачем не надано на вимогу суду рахунок-фактуру (на підставі якого ним було здійснено попередню оплату за товар), в якому б було погоджено строк поставки товару відповідно до пунктів 1.1, 2.2 Договору, то, з урахуванням також пункту 3.1 Договору, доводи позивача про порушення відповідачем строків передачі товару, що відповідно до п. 6.1 Договору є підставою для нарахування пені, є передчасними. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 4091,07 грн. пені також задоволенню не підлягає.

Як визначено частиною 1 статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2017

Суддя Гумега О.В.