ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" липня 2017 р. Справа № 903/694/16

Суддя господарського суду Волинської області Філатова С.Т., розглянувши заяву від 29.06.2017р. №1/29-17 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р.

у справі № 903/694/16

за позовом Приватного підприємства "Продвест"

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Волвест"

2) Підприємця ОСОБА_1

про стягнення 213 392,30 грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників:

від заявника (боржника): н/в

від стягувачів: н/в

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Якушевої І.О. на підставі розпорядження керівника апарату від 13.07.2017р. №01-3/102 призначено повторний автоматизований розподіл заяви ФОП ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі № 903/694/16, заяву розприділено судді Філатовій С.Т., що стверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2017р.

Ухвалою суду від 14.07.2017р. заяву прийнято до провадження та призначено розгляд заяви на 24.07.2017р.

Суть скарги:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся із заявою №1/29-11 від 29.06.2017р. про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі №903/694/16 та затвердження графіку розстрочення виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі №903/694/16 до 30.09.2020р., а саме: до 31.08.2017р. - 2 147,18грн., до 30.09.2017р. - 2 000,000грн., в період з 31.10.2017р. по 30.09.2020р. - по 1 500,00грн. щомісячно.

Заяву обґрунтував тим, що заявник знаходиться у скрутному матеріальному становищі, що підтверджується випискою про залишок грошових коштів на рахунках ОСОБА_1; декларацією про майно та доходи ОСОБА_1, згідно якої дохід, який він отримує, складає 3 300,00грн. щомісячно, також в нього наявне єдине нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1, в якій він і проживає.

На підтвердження викладених обставин подав суду постанову про відкриття виконавчого провадження №53630183 від 29.03.2017р. (а.с. 29.03.2017р.), довідку про рахунок і залишок грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 від 15.06.2017р., згідно з якою залишок коштів на рахунках ПАТ КБ "Приватбанк" НОМЕР_1 - 0,00грн., НОМЕР_2 - 70,00грн., НОМЕР_3 - 0,00грн., НОМЕР_4 - 7,96грн., НОМЕР_5 - 0,00грн., НОМЕР_6 - 0,00грн., НОМЕР_7 -7,20грн., НОМЕР_8 - 0,00грн., НОМЕР_9 - 0,00грн.; декларацію про майно та доходи ОСОБА_1 від 29.06.2017р., згідно якої щомісячний дохід становить 3 300,00грн., у власності заявника знаходиться квартира; квитанцію від 30.05.2017р. про часткове погашення заборгованості "за виконавчим провадженням 53630183 постанова від 29.03.2017р. зг наказу Господарського суду 903/694/16-2 від 15.02.2017р." в розмірі 7 000,00грн. (а.с. 179-183).

Ухвалою суду від 14.07.2017р. суддею Філатовою С.Т. прийнято до провадження заяву ФОП ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі №903/694/16 та призначено розгляд заяви на 24.07.2017р. на 11:30год.

Зобов'язано стягувача подати суду доводи по суті заяви.

Заявник, ТОВ "Волвест" в судове засідання 24.04.2017р. не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду заяви, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення №079 від 17.07.2017р., №010 від 19.07.2017р.

ПП "Продвест" в судове засідання не з'явився, ухвала суду від 07.07.2017р. повернута органами поштового зв'язку із відміткою "За терміном зберігання".

У пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник ДВС у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується списком №2 на відправлення рекомендованої кореспонденції господарського суду Волинської області та витягом із офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Згідно ст. 121 ГПК України розгляд заяви відбувається у десятиденний строк.

Дослідивши долучені до заяви про розстрочку виконання рішення суду матеріали, господарський суд дійшов висновку, що заява до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Волинської області від 21.11.2016 року у справі №903/694/16 позовні вимоги приватного підприємства "Продвест" задоволені повністю: стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Волвест" та фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь приватного підприємства "Продвест" 300,00грн. та 4,50грн. - суму судового збору. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь приватного підприємства "Продвест" 213 092,30грн. та 3 196,39грн. -суму судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. рішення господарського суду Волинської області від 21.11.2016 року у справі №903/694/165 змінено, викладено його резолютивну частину в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волвест" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Продвест" 300 грн. основного боргу та 04 грн. 50 коп. витрат зі сплати судового збору.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Продвест" 64 184 грн. 41 коп. заборгованості по розрахунках та 962 грн. 77 коп. витрат зі сплати судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити".

На виконання рішення господарського суду Волинської області від 21.11.2016р., постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі № 903/694/16, видано накази №№903/694/16-1, №903/694/16-2 від 15.02.2017р.

06.07.2017 року до господарського суду Волинської області від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява №1/29-11 від 29.06.2017р. про розстрочення виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. до 30.09.2020 року.

На обґрунтування розстрочки виконання постанови суду заявник послався на скрутне матеріальне становище, долучив довідку ПАТ КБ "Приватбанк" про рахунок і залишок коштів, декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи.

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення (частина 4 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пленум Верховного Суду України у п.10 Постанови від 26.12.2003р. №14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" та Вищий господарський суд України у п.п 7.1,7.1.1 7.2 постанови пленуму від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України зауважили, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Крім того, в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 16.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вирішуючи питання про застосування відстрочки або розстрочки виконання рішення суду, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан тощо. Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

З наведеного випливає, що надання розстрочки виконання судового рішення пов'язується із об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Посилання відповідача на важкий матеріальний стан та докази, які він долучив, не є виключною обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України, з наявністю якої пов'язується можливість надання розстрочки виконання рішення до вересня 2020р. Важке матеріальне становище фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних обставин, що унеможливлює виконання рішення суду. При цьому, згідно рішення господарського суду та постанови Рівненського апеляційного господарського суду, заборгованість виникла в травні 2016р.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. За приписами статті 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України "Про виконавче провадження".

Слід також враховувати, що за змістом частини 1 статті 229 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за невиконання грошового зобов'язання боржник несе відповідальність, якщо таке виконання стало неможливим внаслідок його винних дій чи бездіяльності, а не внаслідок дії непереборної сили, випадку тощо. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник може бути звільнений від відповідальності за невиконання своїх договірних зобов'язань лише в силу об'єктивних факторів.

Окрім того, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України не вважається винятковим випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язань, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 2/97.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення надається лише в тих випадках, коли є достатньо доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк чи встановленим способом. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Отже, розстрочка виконання рішення має базуватись на принципах співрозмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення (рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 р. № 5-рп/2013).

Доводи боржника стосовного його скрутного матеріального становища, з посиланням на довідку про залишок коштів на рахунках в ПАТ КБ "Приватбанк, не свідчать про фактичну відсутність коштів в інших банківських установах, не вказують на наявність саме виняткових обставин, з існуванням яких законодавство пов'язує можливість надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини - несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…", а у системному розумінні даної норми та національного закону, - суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин даної справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у пар.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що зазначені заявником обставини та подані ним докази в обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення не носять виключного характеру, а свідчать лише про негативні явища в поточній господарській діяльності відповідача.

Суд зауважує, що відповідно до ст.42 та абзацу 5 ст.44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Господарський суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів на підтвердження відсутності коштів в достатньому розмірі на банківських рахунках в інших банківських установах, відносно іншого майна, на яке може бути звернене стягнення на момент розгляду заяви, заявник суду не подав.

Що стосується перерахування 30.05.2017р. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням 53630183 7 000,00грн. при тому, що заявником стверджується відсутність коштів на рахунках в банку та щомісячний дохід в розмірі 3 330,00грн., свідчить про те, що боржник має можливість погашати борг.

Разом з цим, вирішуючи питання про надання розстрочки виконання рішення, суд враховує не тільки матеріальне становище боржника, але й матеріальні інтереси стягувача, оскільки невиконання протягом тривалого часу зобов'язання перед своїм контрагентом за договором та рішення суду порушує і матеріальні інтереси стягувача та може призвести до негативних наслідків для нього.

Тобто, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Окрім цього, обов'язковою умовою надання розстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

При цьому, суд зауважив, що матеріали справи не містять доказів закінчення виконавчого провадження через неможливість виконання у спосіб, передбачений рішенням господарського суду Волинської області та постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі №903/694/16, наказом від 15.02.2017р. відсутні також і висновки державного виконавця про неможливість виконання рішення господарського суду.

Таким чином, боржник не довів наявність виняткових обставин у розумінні ст. 121 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим виконання ним наказів №903/694/17-1, №903/694/16-2 від 15.02.2017р. та які могли б бути підставою для розстрочки їх виконання.

Відповідно до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" ст. 121 ГПК України не обмежує право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом, за умови обґрунтування належними доказами неможливості виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

у х в а л и в:

Заяву 29.06.2017р. №1/29-17 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2017р. у справі №903/694/16 залишити без задоволення.

Суддя С. Т. Філатова