ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року Справа № 922/4142/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий, суддяЯценко О.В.
суддіБакуліна С.В., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 року
у справі№ 922/4142/16
Господарського судуХарківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації
про стягнення 209 460,50 грн.
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Старчик А.А.
- відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 3193/15-КП-32 від 15.12.2014 в загальному розмірі 209460,50 грн., у тому числі: 98854,41 грн. основного боргу; 64042,90 грн. пені; 4078,86 грн. - 3% річних; 42484,33 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 (суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 32021,45 грн., 3% річних у розмірі 4078,86 грн., інфляційні втрати в розмірі 42484,33 грн., витрати з оплати судового збору в розмірі 3141,91 грн.

В частині стягнення 32021,45 грн. пені у позові відмовлено.

В частині стягнення 98854,41 грн. основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору.

Суд встановив, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 98854,41 грн; заборгованість була погашена відповідачем лише після порушення у даній справі, про що свідчить платіжне доручення № 1486 від 26.12.2016, відтак в частині стягнення 98854,41 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

З огляду на п. 7.2. укладеного між сторонами Договору (у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, покупець сплачує продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу), суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 64042,90 грн. пені законними та обґрунтованими; стягнуто також 4078,86 грн. - 3% річних і 42484,33 грн. інфляційних втрат.

Разом з тим, керуючись п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання), враховуючи складне економічне становище відповідача через систематичні неплатежі споживачів за надані послуги з теплопостачання, приймаючи до уваги, що заборгованість за Договором від 15.12.2014р. № 3193/15-КП-32 виникла з незалежних від відповідача обставин та відповідач уживав усіх можливих заходів, спрямованих на виконання договірних зобов'язань, суд визнав за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%; стягнув з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 32021,45 грн, а в частині стягнення 32021,45 грн пені суд відмовив у задоволенні позову, у зв'язку зі зменшенням розміру неустойки.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 (судді: Істоміна О.А., Барбашов С.В., Медуниця О.Є.) рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 залишено без зміни.

Позивач не погодився з судовими рішеннями та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції в частині зменшення неустойки скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача 32021,45 грн пені щодо якої було відмовлено.

Скаржник вважає, що судами при застосуванні норм ст. 83 ГПК України не враховано роз'яснення п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" згідно з якими суд може зменшувати розмір пені та штрафу лише у виняткових випадках з урахуванням, в тому числі ступеню виконання зобов'язання боржником, майнового стану сторін, а також не лише майнових, але й інших інтересів сторін; суд не взяв до уваги інтереси сторін, зокрема вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінку винної сторони, надавши перевагу аргументам відповідача, не врахувавши ступінь виконання зобов'язання та майновий інтерес позивача.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Бакуліної С.В., Ходаківська І.П. касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 27.07.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем по справі) та КП теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (відповідачем по справі) було укладено договір №3193/15-КП-32 купівлі - продажу природного газу, за умовами якого позивач (продавець) зобов'язався передати у власність відповідачу (покупцю) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідними актами приймання-передачі природного газу підтверджується, що на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 676688,13 грн, проте, відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 98854,41 грн.

Вимоги позову стосуються стягнення 209 460,50 грн., у тому числі: 98854,41 грн основного боргу; 64042,90 грн пені; 4078,86 грн. - 3% річних; 42484,33 грн інфляційних втрат.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заборгованість в розмірі 98854,41 грн., що виникла за договором на постачання природного газу №3193/15-КП-32 від 15.12.2014, підтверджується відповідними актами прийому-передачі об'єму природного газу та не заперечується відповідачем.

Ця заборгованість була погашена відповідачем вже після порушення провадження по даній справі, про що свідчить платіжне доручення № 1486 від 26.12.2016 у зв'язку з чим провадження у справі в цій частині було припинено.

Відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши здійсненні позивачем розрахунки, суд першої інстанції визнав вимоги про стягнення з відповідача 4078,86 грн - 3% річних і 42484,33 грн інфляційних витрат законними та обґрунтованими і скаржник їх не оспорює.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд першої інстанції також визнав, що заявлена до стягнення сума пені в розмірі 64042,90 грн відповідає вимогам законодавства, що також не оспорюється скаржником.

Спірним за доводами скарги є зменшення судом розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50 %.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Оскільки статтями 233 Господарського суду України, 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

Судом встановлено, що основний прибуток відповідача - це оплата юридичними та фізичними особами послуг з теплопостачання, і станом на 30.09.2016 загальний борг споживачів перед відповідачем складає 19,490 млн. грн, а у зв'язку з систематичними неплатежами споживачів за надані послуги з теплопостачання, які пов'язані з інфляційними процесами в державі, відповідач знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, має значну заборгованість перед своїми кредиторами та є збитковим, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією балансу відповідача станом на 30.09.2016.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин, зокрема складного фінансового становища відповідача, ступеня вини відповідача у виникненні спору, причин неналежного виконання зобов'язання, добровільного та систематичного виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати коштів за поставлений позивачем природний газ, зважаючи на те, що порушення відповідачем зобов'язання не потягло за собою значних збитків для позивача, колегія суддів касаційної інстанції визнає, що висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пред'явленої позивачем до стягнення пені на 50% є обгрунтованим.

Касаційна інстанція вважає, що в контексті заперечень скаржника щодо можливості зменшення штрафних санкцій, суду має бути доведено, що сума, на яку суд зменшив штрафні санкції є явно заниженою та не співмірною тим збиткам, які він несе через порушення його контрагентом грошового зобов'язання.

Касаційна інстанція не має підстав для переоцінки висновків суду щодо наявності обставин та їх оцінки на предмет «винятковості» та «поважності», та врахування їх для висновку про наявність підстав для застосування права зменшити розміри штрафних санкцій, та не вбачає при використанні судом права на зменшення розміру штрафних санкцій явного порушення балансу інтересів сторін, тому доводи скаржника відхиляє.

Колегія суддів вважає, що зменшена на 50% сума пені (32021,45 грн) не порушує принципів справедливості, розумності та співмірності наслідкам порушення, скаржником не доведено, що зменшення свідчить про явне заниження відпоіддальності.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі № 922/4142/16 Господарського суду Харківської області залишити без зміни.

Головуючий суддяО.В. Яценко

СуддіС.В. Бакуліна
І.П. Ходаківська