ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 922/2885/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіКовтонюк Л.В.,
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників:
від відповідачаГорошко Т.М., Мотуренко Ю.В.
від Генеральної прокуратури України
Збарих С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурового управління "Укрбургаз"
нарішення Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 року
у справі№ 922/2885/16 Господарського суду Харківської області
за позовомКерівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Харківської області
доПублічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз"
простягнення 1285845 грн,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Керівник Первомайської місцевої прокуратури (надалі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (надалі - Держекоінспекція Харківської області, позивач) до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" (надалі - ПАТ "Укргазвидобування", відповідач) про стягнення шкоди в розмірі 1285845,00 грн, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства (забір води з артезіанської свердловини та використання її у власній господарській діяльності без отримання спеціального дозволу на користування надрами).

В обґрунтування позову прокурор послався на те, що в період з 05.09.2013 року по 25.09.2013 року державний інспектор Держекоінспекції Харківської області провів перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої склав акт N 1194/01-03/06-11, в якому зафіксовано, що протягом 01.07.2012 року - 30.06.2013 року відповідач без отримання спеціального дозволу на на користування надрами (підземні води) здійснює забір води з артезіанських свердловин на виробниче та господарсько-питне водокористування за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. Червоноармійська, 7, що є порушеннями вимог ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра. У зв'язку з чим, інспектором зроблено розрахунок шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), виходячи з того, що відповідно до звітів за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року було забрано 17300 куб. м води, а за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року було забрано 10300 куб. м води.

В обґрунтування підстав представництва інтересів держави прокурор посилається на те, що позивач не вживає з моменту виявлення правопорушення відповідних заходів щодо стягнення шкоди, тому Первомайська місцева прокуратура листом № 04-23-3084-16 від 18.08.2016 року в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Держекоінспекцію у Харківській області про намір звернутися з позовом до суду в інтересах держави.

Держекоінспекція Харківської області позов прокурора підтримала, щодо наявності у прокурора підстав для представництва пояснила, що зверталася на адресу Красноградського району Харківської області із клопотанням про пред'явлення позову.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити, вказавши, що:

- позов подано прокурором без належного обґрунтування наявності обставин, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" для здійснення ним представництва в суді законних інтересів держави, що з огляду на п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) є підставою для залишення позову без розгляду;

- згідно зі змінами, внесеними Законом України від 08.12.2015 року N 867-VIII до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі, новою редакцією ст. 23 Кодексу України про надра визначено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів видобувати підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу, а отже цей Закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки скасовує цивільну відповідальність (ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК));

- розмір шкоди, заявлений до стягнення є незаконним та значно завищеним, оскільки позивач здійснив нарахування, виходячи з загального обсягу підземних вод, які відповідач видобував та використовував протягом заявленого періоду часу, без урахування, що воду відповідач використовував не тільки для виробничих, а й для власних господарсько-побутових потреб. На думку відповідача, розмір шкоди має визначатися, виходячи з обсягу підземних вод, які використовувались на виробничі потреби;

- позивач поняття "продуктивність водозаборів підземних вод" помилково тлумачить як "ліміт споживання", що визначений у дозволі на спеціальне водокористування.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 року у справі № 922/2885/16 (суддя Денисюк Т.С), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 року (колегія у складі головуючого судді Крестьянінова О.О., суддів: Фоміної В. О., Шевель О. В.), позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: ст. 23 Кодексу України про надра, Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 року, внаслідок чого прийняли неправильні судові рішення.

На підставі викладеного заявник касаційної скарги просить рішення Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 року скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників прокуратури та відповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу (надалі - ГПК України) наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що у період з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року відповідач без спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) здійснював забір підземних вод з 2 артезіанських свердловин по вул. Червоноармійська, 7 в с. Наталине Красноградського району, яку використовував для виробничого та господарсько-питного водокористування, зокрема: у другому півріччі 2012 року здійснило забір води об'ємом 17300 куб.м. води, а в період з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року - 10300 куб.м, що зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів № 1194/01-03/06-11.

Видобування підземних вод на час перевірки відповідач здійснював на підставі спеціального дозволу на спеціальне водокористування від 06.02.2013 року Укр №6568А/Хар. з погодженим лімітом водокористання 313,88 куб.м/добу, в тому числі 104 куб.м/добу передається абонентам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єкти господарювання мають право видобувати підземні води без отримання спеціального дозволу на користування надрами при використанні підземних вод - тільки для власних господарсько-побутових потреб, за умови неперевищення продуктивності забору води обсягом 300 куб. м на добу, а видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу. Тому, оскільки відповідач використовував воду не лише для власних господарсько-побутових потреб, а й для виробничих, і добовий ліміт підземних вод затверджений дозволом на спеціальне водокористування від 06.02.2013 року Укр №6568А/Хар. становить 313,88 куб.м/добу, суд дійшов висновку, що в такому випадку видобування підземних вод без отримання спеціального дозволу уповноваженого державного органу є порушенням вимог природоохоронного законодавства, в зв'язку з чим позивач відповідно до вимог ст. ст. 65, 67 Кодексу України про надра правомірно нарахував шкоду, розмір якої визначено відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389.

Проте з такими висновками погодитись не можна, оскільки суди в порушення вимог ст.ст. 42, 43, 47, 43 ГПК України всебічно не встановили дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, не надали належну оцінку всім обставинам, на які посилався відповідач, як на підставу своїх заперечень.

Так, у постанові суд апеляційної інстанції вказує, що "відповідач не заперечує факт використання добутої з артезіанських свердловин води у виробництві. Однак, виходячи з фактичного об'єму її видобування, що становило менше 300 куб. м. на добу, оспорюється сама необхідність отримання спеціального дозволу та проведений Державною екологічною інспекцією у Харківській області розрахунок збитків". Такі доводи суду апеляційної інстанції є явно безпідставними, оскільки, як вбачається із змісту заперечень відповідача, останній, навпаки, не оспорює необхідність отримання спеціального дозволу на користування ділянкою надр, якщо здійснюється забір води для виробничих потреб, проте наполягає, що відповідно до звітів про використання води за формою 2-тп, на підставі яких позивач визначав розмір збитків, у 3 4 кварталах 2012 року з 17300 куб.м. загального обсягу води на виробничі потреби було використано лише 9800 куб.м. води, а 7500 куб.м - для потреб населення; у 1-2 квартали 2013 року забір води для виробничих потреб взагалі не здійснювався, а всі 10300 куб.м використовувалася для поставки населенню. Оскільки добовий забір води для потреб населення не перевищував 300 куб.м на добу, відповідач вважає, що при розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів, не може братися об'єм води, що використаний відповідачем для потреб населення.

Суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, цим запереченням відповідача належну оцінку не надав, чітко не визначив, для яких потреб, у розумінні ст. 23 Кодексу України про надра, видобувалася відповідачем вода у 3 4 кварталах 2012 року та у 1-2 квартали 2013 року, що у звітах про використання води за формою 2-тп, визначена як вода для "госпитних потреб". Водночас, з'ясування цих обставин має суттєве значення, оскільки відповідно до п. 9.1 Методики розрахунок збитків здійснюється, виходячи з об'єму води, що використана самовільно без дозвільних документів.

Суди обох інстанцій зазначили, що видобувати підземні води без спеціальних дозволів в розмірі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб, що не відповідає змісту ч. 1 ст. 23 Кодексу України про надра, яка передбачає, що діяльність з забору підземних вод не потребує отримання спеціального дозволу на користування надрами, якщо вода використовується, як для власних господарсько-побутових потреб, так і для потреб нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Суди також вказали (дослівно), що "законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби". Водночас, у порушення вимог ст.ст. 84, 105 ГПК України, суди належним чином не обґрунтували підстави відхилення доводів відповідача про те, що із загального обсягу води (27600 куб.м), що визначений позивачем, як самовільно використаний, лише 9800 куб.м води використовувалося для виробничих потреб, а 17800 куб. м використано саме для господарських потреб населення, тому цей обсяг води не може вважатися таким, що використаний самовільно без дозвільних документів.

Крім того, зазначаючи про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави прокурором, суди безпідставно не врахували, що відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь-якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Слід зауважити, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду не достатньо. У такому разі прокурор повинен надати відповідні докази відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України (зокрема: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків (ст. 14 Закону України "Про державну службу", який діяв до 01.05.2016 року; глава 2 чинного Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року 889-VIII), тощо).

Суди не надали жодної оцінки тим обставинам, що в обґрунтування підстав для звернення із позовом в інтересах держави прокурор посилається на неналежне виконання уповноваженим державним органом своїх повноважень щодо захисту державних інтересів, про що позивача було повідомлено у листі №04-23-3084-16 від 18.08.2016 року, а останній у своїх письмових поясненнях (а.с. 100 т. 1), навпаки, вказує, що позов прокурором подано, оскільки Держекоінспекція звернулась на адресу прокуратури із клопотанням про пред'явлення такого позову. Отже, доводи прокуратури та позивача стосовно підстав звернення з позовом є взаємовиключними, і потребують окремої оцінки судом.

З огляду викладене, судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 11110 ГПК України, а справа підлягає поверненню на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі п. 3 ст. 1119 ГПК України.

При новому розгляді господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін і, залежно від встановленого, правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурового управління "Укрбургаз" задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2017 року.

Справу № 922/2885/16 передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
СуддяКовтонюк Л.В.
СуддяСтратієнко Л.В.