ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 922/4025/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не зявився,

відповідача - не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.№2081Х/3-38) на ухвалу господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року у справі №922/4025/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Спінакер", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Асоціація "Будинки на котлова", м. Харків

про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року (суддя Бринцев О.В.) призначено у справі судову будівельно-економічну експертизу; доручено проведення експертизи судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_1; матеріали справи направлено до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_1 для проведення судової експертизи.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся 26.06.2017 року до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати.

В судове засідання 24.07.2017 відповідач не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Третя особа в судове засідання 24.07.2017 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 року, якою розгляд апеляційної скарги призначався на 24.07.2017 року, направлялась на адресу третьої особи, однак повернулась підприємством звязку з довідкою про невручення у звязку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Позивач також не зявився в судове засідання 24.07.2017 року, однак надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із відпусткою його представника та неможливістю прибуття до Харківського апеляційного господарського суду.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Як розяснено в підпункті 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження викладених в клопотанні обставин, не доведено неможливість заміни представника та не зазначено, з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином неявка представника позивача унеможливить розгляд даної справи.

На підставі викладеного, а також враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги, передбачений статтею 102 ГПК України, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення, оскільки відсутність апелянта в судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, ПАТ "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Спінакер", звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ "Технополіс", в якому просить суд визнати право власності за позивачем на нежитлові приміщення, а саме: дахова котельня, технічний поверх та підвальне приміщення, розташованих в багатоповерховому будинку за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 76-Г корпус 1.; визнати право власності на нежитлові приміщення, а саме: дахова котельня, технічний поверх та підвальне приміщення, розташованих в багатоповерховому будинку за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 76-В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року призначено у справі судову будівельно-економічну експертизу (а.с.77 т.1).

На вирішення судових експертів поставлено наступні питання:

- Яке цільове функціональне призначення мають нежитлові приміщення, а саме дахова котельня, технічний поверх та підвальне приміщення в багатоповерховому будинку №76-Г корпус 1 та будинку №76-В по вул. Котлова в м. Харкові згідно Державним будівельним нормам та проектній документації на будинок?

- Чи відносяться нежитлові приміщення: дахова котельня, технічний поверх та підвальне приміщення в багатоповерховому будинку №76-Г корпус 1 та будинку №76-В по вул. Котлова в м. Харкові до допоміжних приміщень цього будинку?

Доручено проведення експертизи судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_1; матеріали справи направлено до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. ОСОБА_1, для проведення судових експертиз, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що істотним питанням у даному господарському спорі є питання про цільове функціональне призначення нежитлових приміщень, а саме: дахової котельні, технічного поверху та підвального приміщення в житловому будинку №76-Г корпус 1 та №76-В по вул. Котлова в м. Харкові; дане питання має значення для правильного вирішення даного спору з огляду на те, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що вказані житлові будинки фактично було збудовано за рахунок позивача, разом з тим, третя особа стверджує, що спірне нерухоме майно відноситься до допоміжних приміщень житлового будинку і тому перебуває у власності власників житлових квартир будинку.

Позивач, не погоджуючись із ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року про призначення у даній справі будівельно-технічної експертизи, в апеляційній скарзі зазначає, що питання щодо цільового функціонального призначення нежитлових приміщень, які були поставлені судом на вирішення експерту, не входять до предмету доказування у даній справі, оскільки умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів в підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Крім того, як вказує апелянт, що оскаржувана ухвала винесена за відсутності представників сторін, чим порушено їх право на подання своїх пояснень та доводів з приводу призначення експертизи у даній справі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.79 ГПК України, призначення судом судової експертизи є підставою для зупинення провадження у справі.

Отже, призначення експертизи і зупинення провадження у справі є нерозривною дією суду.

Судом першої інстанції ухвалою від 26.12.2017 року у даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, а також ухвалою від 26.12.2017 року, у звязку з призначенням експертизи зупинено провадження у справі №922/4025/16.

Позивачем оскаржено тільки ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог позивач посилається на практику Вищого господарського суду України за постановами від 17.08.2016 року №918/1164/15, 01.03.2016 року №918/1207/15, в яких, зокрема, вказано про те, що ст.106 ГПК України не містить заборони стосовно апеляційного та касаційного оскарження ухвал, постанов господарського суду; стаття 41 ГПК України, якою врегульовано питання призначення і проведення судових експертиз не містить положень, які б встановлювали заборону на оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

Відсутність у ГПК України прямих вказівок на можливість оскарження ухвал, які суттєво впливають на права та обовязки учасників судового процесу не може бути підставою для відмови в прийнятті апеляційної чи касаційної скарги, оформленої згідно з вимогами господарського процесуального законодавства, за відсутності прямої заборони в Законі на їх оскарження.

Судова колегія приймає до уваги вказані доводи апелянта.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як роз'яснено у п. п. 2, 5, 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом наведено обґрунтування необхідності призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що спірні житлові будинки фактично було збудовано за рахунок позивача, разом з тим третя особа стверджує, що спірне нерухоме майно відноситься до допоміжних приміщень житлового будинку і тому перебуває у власності власників житлових квартир будинку.

Питання щодо цільового функціонального призначення нежитлових приміщень, а саме: дахової котельні, технічного поверху та підвального приміщення в житловому будинку №76-Г корпус 1 та №76-В по вул. Котлова в м. Харкові, як вказано судом, є істотним для правильного вирішення даного спору.

Таким чином, судом зазначено, які саме фактичні обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, необхідно встановити.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що зясування питання про дійсне цільове призначення спірних нежитлових приміщень потребує спеціальних знань у будівельно-технічній галузі, у звязку з чим, посилаючись на розділ II п.п. 5.1.4 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз (затв. Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5), дійшов висновку про наявність підстав для призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи.

Отже, судом мотивовано підстави проведення експертизи, а питання, які поставлено на вирішення експертів сформульовано з урахуванням вимог Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз.

При визначенні організації, якій доручено проведення експертизи, судом враховано п. 1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5), згідно з яким експертизи проводяться, як правило, за зонами регіонального обслуговування, згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

Враховуючи наведене, судом правомірно доручено проведення експертизи судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_1.

В оскаржуваній ухвалі визначено сторону, на яку покладено оплату витрат з проведення судової експертизи, а також попереджено судових експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала суду від 26.12.2016 року у даній справі про призначення судової будівельно-технічної експертизи відповідає вимогам ч.2 ст.86 ГПК України, а також п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Доводи апелянта про те, що цільове призначення спірних нежитлових приміщень не входить до предмету доказування у даній справі є необгрунтованими, оскільки встановлення правового статусу приміщень щодо яких виник спір у даній справі та з'ясування чи підпадають спірні приміщення, під ознаки "допоміжних приміщень" які знаходяться у спільній частковій власності власників квартир є істотним для вирішення даного спору.

Разом із тим, слід враховувати наступне.

Ухвала про призначення судової експертизи була винесена судом першої інстанції 26.12.2016 року (а.с.77 т.1).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року провадження у справі зупинено (а.с.80 т.1).

28.04.2017 року ухвалу про призначення експертизи виконано експертною установою, винесено висновок судової будівельно-технічної експертизи.

15.05.2017 року до господарського суду Харківської області від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. ОСОБА_1 надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №192/6197 від 28.04.2017 року (а.с.6 т.5).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.2017 року провадження у справі №922/4025/16 поновлено.

Позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу про призначення експертизи вже після отримання господарським судом Харківської області висновку судової будівельно економічної експертизи та поновлення провадження у справі №922/4025/16.

Отже, оскільки ухвала суду першої інстанції про призначення судової експертизи виконана експертною установою 28.04.2017 року, в матеріалах справи міститься висновок судової будівельно економічної експертизи №192/6197 (а.с.7 т.5), оскарження позивачем в апеляційному порядку ухвали про призначення вказаної експертизи не призводить до будь-яких правових наслідків.

Крім того, відповідно до ст.42 ГПК України, висновок судового експерта для господарського суду не є обовязковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Таким чином, заперечення щодо висновку експерта можуть бути викладені учасником судового процесу господарському суду на загальних підставах у письмовій або в усній формі.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що оскаржувана ухвала винесена за відсутності представників сторін, чим порушено їх право на подання своїх пояснень та доводів з приводу призначення експертизи у даній справі, є безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 22.11.2016 року порушено провадження у справі №922/4025/16 та призначено її до розгляду на 13.12.2016 року об 10:30 год.

Позивач та відповідач отримали вказану ухвалу поштою 25.11.2016 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.33, 34 т.1), однак, в судове засідання 13.12.2016 року не зявились.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2016 року розгляд справи відкладено на 26.12.2016 року у звязку з неявкою сторін в судове засідання (а.с.63 т.1).

Позивач отримав вказану ухвалу 19.12.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.66 т.1).

Однак, в судове засідання 26.12.2016 року позивач не зявився, надав суду клопотання від 26.12.2016 року про відкладення розгляду справи.

Як розяснено в підпункті 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що в клопотанні від 26.12.2016 року позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених обставин, не доведено неможливість заміни представника.

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розгляд справи на момент звернення позивача із клопотання про відкладення розгляду справи тривав вже понад місяць та відкладався судом 13.12.2016 у звязку із неявкою в судове засідання сторін.

Однак, позивач вдруге не зявився в судове засідання та не забезпечив явку іншого представника.

Таким чином, позивачу були створені належні умови для реалізації своїх процесуальних прав, зокрема, для участі в судових засіданнях.

Поведінка позивача, а саме неявка в судові засідання суду першої інстанції, не використання ним без поважних причин прав сторони у господарському процесі, в тому числі, бути присутнім в судових засіданнях, бути обізнаним про стан судового провадження, оскарження судових актів із тривалим пропуском строку, свідчить про несумлінне ставлення до своїх процесуальних обовязків, у звязку з чим доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано позивачу можливості для надання своїх пояснень з приводу призначення судової експертизи, є необґрунтованими.

Враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи 26.12.2016 року, однак не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції передбачених статтею 22 ГПК України прав учасників процесу при винесенні оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 26.12.2016 р. у справі №922/4025/16 винесена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 102, п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 26.12.2016 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі №922/4025/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 28.07.2017 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Істоміна О.А.