РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017Справа №910/8775/17

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп»
простягнення 249229 грн. 93 коп.
За зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери»
провизнання договору недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Никоноров Є.В. - представник за довіреністю б/н

від 12.02.2016;

від відповідача за первісним позовом: Солонина І.Ю. - представник за довіреністю б/н

від 21.06.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.05.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» про стягнення 249229 грн. 93 коп., з яких 200000 грн. 00 коп. основного боргу, 36906 грн. 99 коп. пені, 4003 грн. 11 коп. 3% річних та 8319 грн. 83 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 не у повному обсязі здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 200000 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з позивача пеню у розмірі 36906 грн. 99 коп. за період з 25.11.2016 по 19.05.2017, 3% річних у розмірі 4003 грн. 11 коп. за період з 25.11.2016 по 19.05.2017 та інфляційні втрати у розмірі 8319 грн. 83 коп. за період з лютого по травень 2017 року. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати, пов'язані з послугами адвоката, у розмірі 24922 грн. 99 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8775/17, розгляд справи призначено на 23.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 07.07.2017.

06.07.2017 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» про визнання недійсним Договору поставки № 140915 від 14.09.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним Договору поставки № 140915 від 14.09.2015, позивач за зустрічним позовом вказав на невідповідність змісту Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 положенням Господарського кодексу України, а саме ст. 266 ГКУ (так як у вказаному договорі поставки відсутні умови щодо укладення між сторонами Специфікації на товар, в якій погоджується кількість товару, номенклатура, сортамент, види, марки, тощо, а визначено, що асортимент та кількість товару погоджується видатковими накладними) та ст. 268 ГКУ (так як умовами договору поставки не визначено номерів та індексів стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару). За таких обставин, позивач за зустрічним позовом зазначає, що зміст вказаного договору поставки суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), що є підставою для визнання Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі № 910/8775/17 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» про визнання договору недійсним для спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» про стягнення 249229 грн. 93 коп.

У судовому засіданні 07.07.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 18.07.2017.

13.07.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що складення та підписання сторонами специфікації до договору не є обов'язковою вимогою та здійснюється на розсуд сторін. Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що законом допускається можливість відсутності у договорі умов щодо якості товарів та, при цьому, сторони у договорі погодили, що якість товару повинна відповідати вимогам, що зазвичай пред'являються до відповідних товарів, і підтверджується товаросупроводжувальними документами, встановленими законами України, що діють.

З огляду на викладене, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що відсутність специфікації до договору поставки та відсутність у договорі номерів та індексів стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару не свідчить про недійсність Договору поставки № 140915 від 14.09.2015.

18.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що Договір поставки № 140915 від 14.09.2015 повинен бути визначний судом недійсним з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, у зв'язку з чим підстави для задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» відсутні.

Крім того, відповідач за первісним позов вказав на необґрунтованість розрахунку 3% річних, здійсненого позивачем за первісним позовом, та навів власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого сума 3% річних становить 3997 грн. 14 коп.

Також, відповідач за первісним позовом заперечив щодо розміру адвокатських послуг, який заявлений до стягнення з відповідача за зустрічним позовом, у сумі 24922 грн. 99 коп., оскільки розрахунок 3% річних позивачем здійснено неправильно, та до складу судових витрат відносяться витрати на адвоката, пов'язані саме з розглядом справи у суді, а не всі витрати, понесені на послуги адвоката, в тому числі щодо досудового врегулювання спору.

У судовому засіданні 18.07.2017 представник позивача за первісним позовом надав усні пояснення по справі, первісний позовом просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 18.07.2017 надав усні пояснення по справі, зустрічний позов просив задовольнити, у задоволенні первісного позову - відмовити.

У судовому засіданні 18.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

14.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» (постачальник) укладено Договір поставки № 140915, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених даним договором, товар (партію товару) в кількості, асортименті та по цінах, вказаних в накладних на відпуск товару (видаткові накладні), які є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 сторони визнають, що видаткова накладна, підписана сторонами є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід'ємним додатком до договору.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при поставці кожної партії товару та вказується у видатковій накладній, яка підписується сторонами.

Відповідно до п. 3.2 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 сума договору складається з суми вартості партій товару, поставлених постачальником протягом строку дії цього договору.

Згідно з п. 6.2 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 підписання накладної покупцем (його представником) свідчить про при ймення ним товару (партії товару) за якістю і кількістю без зауважень.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість) кожного окремого зобов'язання з поставки товару здійснюється сторонами шляхом складення відповідної накладної.

Згідно з п. 10.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Зобов'язання сторін по взаємних розрахунках, у будь-якому випадку, діють до їх повного виконання. Договір вважається щороку пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за тридцять днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення його дії, за відсутності заперечень постачальника ці умови пролонгації договору поширюються на всі наступні роки. Сторони домовились, що під дію цього договору підпадають відносини, які витікають з поставки всіх і будь-яких партій товару (незалежно від видів, асортименту і інших характеристик товару, що поставляється), здійснених в період дії даного договору, навіть за умови відсутності у відповідному товаросупроводжувальному документі (рахунку-фактурі, накладній, товарно-транспортній накладній) посилання на даний договір. Дія даного договору не поширюється лише на ті поставки товару, що здійснені в період дії даного договору, та в накладних (інших товаросупроводжувальних документах) міститься пряме посилання на інший договір.

З огляду на відсутність доказів висловлення сторонами договору намірів про припинення дії Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 за тридцять днів до дати закінчення терміну його дії, встановленому у п. 10.1 договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинний у спірному періоді.

Судом встановлено, що 21.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» рахунок-фактуру № ТД-0002955 від 21.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп. для оплати відповідачем за первісним позовом товару (поліпропілен Tipplen R 780) у кількості 22 тони на загальну суму 946017 грн. 60 коп., в якому міститься посилання на Договір поставки № 140915 від 14.09.2015 (копія вказаного рахунку долучена позивачем за первісним позовом до матеріалів справи 19.06.2017).

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 5.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 розрахунок за товар здійснюється шляхом попередньої оплати 10% вартості у безготівковому порядку на рахунок постачальника. Партією товару вважається товар, поставлений по одній накладній (акту прийому-передачі, тощо).

Суд зазначає, що умовами п. 5.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 не встановлено строку здійснення відповідачем за первісним позовом попередньої оплати, а лише встановлено розмір попередньої оплати - 10% вартості товару.

Водночас, судом встановлено, що 22.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» грошові кошти у розмірі 95000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (вих. № 008-01/862 від 08.06.2017), копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 19.06.2017 (призначення платежу - передоплата за поліпропілен згідно з рахунком № ТД-2955 від 21.11.2016).

Судом встановлено, 24.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» товар (поліпропілен Tipplen R 780) у кількості 22 тони на загальну суму 946017 грн. 60 коп., що підтверджується видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» (копія долучена позивачем за первісним позовом до матеріалів справи).

При цьому, позивачем за первісним позовом долучено до позовної заяви копію довіреності № 105 від 23.11.2016, якою було уповноважено представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» на отримання матеріальних цінностей за рахунком № ТД-2955 від 21.11.2016.

Факт отримання відповідачем за первісним позовом від позивача за первісним позовом товару за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп. Товариством з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» у відзиві на первісний позов та у судових засіданнях не заперечувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 останні 90% від загальної вартості партії товару покупець сплачує не пізніше ніж в день відвантаження відповідної партії товару покупцю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що 24.11.2016 (дата відвантаження) відповідач за первісним позовом повинен був сплатити позивачу за первісним позовом грошові кошти у розмірі 851017 грн. 60 коп. (з огляду на загальну вартість товару, поставленого за вказаною видатковою накладною, - 946017 грн. 60 коп., та здійснену відповідачем за первісним позовом попередню оплату у сумі 95000 грн. 00 коп.).

Судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом було прострочено здійснення оплати товару, поставленого позивачем за первісним позовом за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп. Та при цьому, оплата відповідачем за первісним позовом вказаного товару була здійснена не у повному обсязі.

Зокрема, судом встановлено, що 28.11.2016 відповідач за первісним позовом сплатив грошові кошти у розмірі 300000 грн. 00 коп.; 30.11.2016 - грошові кошти у розмірі 100000 грн. 00 коп.; 20.12.2016 - грошові кошти у розмірі 51017 гр. 60 коп.; 29.12.2016 - грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп.; 29.12.2016 - грошові кошти у розмірі 100000 грн. 00 коп.; 08.02.2017 - грошові кошти у розмірі 2000 грн. 00 коп.; 03.03.2017 - грошові кошти у розмірі 28000 грн. 00 коп.; 10.03.2017 - грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп.; 28.04.2017 - грошові кошти у розмірі 15000 грн. 00 коп., що разом становить 651017 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (вих. № 008-01/862 від 08.06.2017), копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 19.06.2017 (призначення платежу - проплата за поліпропілен згідно з рахунком № ТД-2955 від 21.11.2016).

За таких обставин, враховуючи загальну вартість поставленого позивачем за первісним позовом товару за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 - на суму 946017 грн. 60 коп., та беручи до уваги здійснені відповідачем за первісним позовом оплати вказаного товару на загальну суму 746017 грн. 60 коп. (95000 грн. 00 коп. + 651017 грн. 60 коп.), суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача за первісним позовом до суду та станом на дату порушення провадження у даній справі, заборгованість відповідача за первісним позовом з оплати товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп. (за Договором поставки № 140915 від 14.09.2015) становила 200000 грн. 00 коп.

Водночас, судом встановлено, що 22.06.2017 (після звернення позивача з первісним позовом до суду та після порушення провадження у даній справі) відповідач за первісним позовом сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери», копія якої долучена позивачем за первісним позовом до матеріалів справи 23.06.2017 (призначення платежу - проплата за поліпропілен згідно з рахунком № ТД-2955 від 21.11.2016).

З огляду на вказане відповідачем за первісним позовом призначення платежу (посилання на рахунок № ТД-2955 від 21.11.2016), суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем за первісним позовом грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп. є оплатою товару, поставленого позивачем за первісним позовом за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У відповідності до пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи, що частина суми основного боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп. була сплачена відповідачем за первісним позовом після звернення позивача за первісним позовом з даним позовом до суду та порушення провадження у справі, суд дійшов висновку припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» частини суми основного боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Водночас, доказів сплати позивачу за первісним позовом грошових коштів у розмірі 195000 грн. 00 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем за первісним позовом суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» у розмірі 195000 грн. 00 коп. за Договором поставки № 140915 від 14.09.2015 (за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016) підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем за первісним позовом не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» суми основного боргу у розмірі 200000 грн. 00 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 195000 грн. 00 коп.

Крім того, у зв'язку з простроченням сплати відповідачем за первісним позовом грошових коштів за поставлений позивачем за первісним позовом за видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп. товар, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 36906 грн. 99 коп. за період з 25.11.2016 по 19.05.2017.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 в разі невиконання або неналежного виконання покупцем зобов'язань по оплаті за даним договором, він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення з дня виникнення до дня фактичної оплати.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» пені у розмірі 36906 грн. 99 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем за первісним позовом було заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних у розмірі 4003 грн. 11 коп. за період з 25.11.2016 по 19.05.2017.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 18.07.2017, відповідач за первісним позовом вказав на необгрунтованість розрахунку 3% річних, який було здійснено позивачем за первісним позовом, та зазначив, що обгрунтованим розміром 3% річних є 3997 грн. 14 коп. (відповідно до розрахунку 3% річних, викладеного відповідачем за первісним позовом у відзиві на позовну заяву).

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необгрунтованості, оскільки позивачем за первісним позовом не було враховано при здійсненні розрахунку календарну кількість днів у 2016 році (366 днів).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
851017.625.11.2016 - 27.11.201633 %209,27
551017.6028.11.2016 - 29.11.201623 %90,33
451017.6030.11.2016 - 19.12.2016203 %739,37
40000020.12.2016 - 28.12.201693 %295,08
25000029.12.2016 - 31.12.201633 %61,48
25000001.01.2017 - 07.02.2017383 %780.82
24800008.02.2017 - 02.03.2017233 %468.82
22000003.03.2017 - 09.03.201773 %126.58
21500010.03.2017 - 27.04.2017493 %865.89
20000028.04.2017 - 19.05.2017223 %361.64
Всього:3999,28 грн.
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом, є 3999 грн. 28 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» 3% річних у розмірі 4003 грн. 11 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 3999 грн. 28 коп.

Також, позивачем за первісним позовом було заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом інфляційні втрати у розмірі 8319 грн. 83 коп. за лютий - травень 2017 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» інфляційних втрат у розмірі 8319 грн. 83 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп», а саме: припинити провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом суми основного боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп.; стягнення 195000 грн. 00 коп. основного боргу, 36906 грн. 99 коп. пені, 3999 грн. 28 коп. 3% річних та 8319 грн. 83 коп. інфляційних втрат; відмову в іншій частині первісного позову.

Що стосується зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» про визнання недійсним Договору поставки № 140915 від 14.09.2015, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним Договору поставки № 140915 від 14.09.2015, позивач за зустрічним позовом вказав на невідповідність змісту Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 положенням Господарського кодексу України, а саме ст. 266 ГКУ (так як у вказаному договорі поставки відсутні умови щодо укладення між сторонами Специфікації на товар, в якій погоджується кількість товару, номенклатура, сортамент, види, марки, тощо, а визначено, що асортимент та кількість товару погоджується видатковими накладними) та ст. 268 ГКУ (так як умовами договору поставки не визначено номерів та індексів стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару). За таких обставин, позивач за зустрічним позовом зазначає, що зміст вказаного договору поставки суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), що є підставою для визнання Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Суд зазначає, що відсутність специфікації до договору поставки (так само як і відсутність умов у договорі щодо укладення специфікації) не свідчить про те, що зміст договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, так як укладення специфікації до договору не є обов'язковою вимогою, та укладення специфікації може здійснюватися за згодою сторін.

При цьому, суд зазначає, що метою укладення специфікації до договору є визначення (конкретизування) характеристик товару, таких як найменування, кількість, якісні характеристики,ціна за одиницю товару, загальна вартість, тощо, у випадку не зазначення вказаних характеристик товару у самому договорі.

Водночас, як встановлено судом, відповідно до п. 1.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених даним договором, товар (партію товару) в кількості, асортименті та по цінах, вказаних в накладних на відпуск товару (видаткові накладні), які є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 сторони визнають, що видаткова накладна, підписана сторонами є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни, прирівнюється до специфікації і є невід'ємним додатком до договору.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при поставці кожної партії товару та вказується у видатковій накладній, яка підписується сторонами.

Таким чином, найменування товару, його кількість, асортимент, ціна погоджується сторонами у видаткових накладних, які є невід'ємними частинами договору та, відповідно до п. 1.2 договору, видаткова накладна прирівнюється до специфікації.

Як встановлено судом. 24.11.2016 позивач за первісним позовом поставив відповідачу за первісним позовом товар - поліпропілен Tipplen R780, у кількості 22 тони, загальною вартістю 946017 грн. 60 коп.

Тобто, враховуючи умови п.п. 1.1, 1.2, 3.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015, сторони у вказаній видатковій накладній визначили асортимент товару.

Відповідно до ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу.

Суд зазначає, що відсутність у договорі умов щодо визначення номерів та індексів стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару, не свідчить про те, зміст договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, тобто, не є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Суд зазначає, що зазначення у договорі номерів та індексів стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару є правом, а не обов'язком сторін, та здійснюється сторонами на власний розсуд.

Так, у ч. 3 ст. 268 Господарського кодексу України зазначено, що у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

З наведеного вбачається, що сторони можуть не вказувати у договорі умови щодо якості товарів (номерів та індексів стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару), та в такому випадку якість товару визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

При цьому, у п. 4.1 Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 сторони погодили, що якість товару повинна відповідати вимогам, що зазвичай пред'являється до відповідних товарів, і підтверджується товаросупроводжувальними документами, встановленими законами України, що діють.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем у зустрічній позовній заяві обставини (відсутність у договорі поставки умови щодо укладення специфікації та відсутність у договорі поставки умов, в яких визначено номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів) не свідчать про те, що зміст Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), з огляду на що підстави для визнання вказаного договору недійсним відсутні.

Водночас, суд зазначає, що обгрунтування зустрічного позову позивачем, по суті, зводяться до наявності обставин, які свідчать про неукладення сторонами Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 у зв'язку з непогодженням сторонами істотних умов договору.

Суд зазначає, що у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

При цьому, у п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Суд зазначає, що з аналізу Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість) кожного окремого зобов'язання з поставки товару повинно здійснюватись шляхом укладення між сторонами відповідних видаткових накладних.

Як встановлено судом, 21.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» рахунок-фактуру № ТД-0002955 від 21.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп. для оплати відповідачем за первісним позовом товару (поліпропілен Tipplen R 780) у кількості 22 тони на загальну суму 946017 грн. 60 коп., в якому міститься посилання на Договір поставки № 140915 від 14.09.2015.

Як встановлено судом, 22.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» грошові кошти у розмірі 95000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (вих. № 008-01/862 від 08.06.2017), копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 19.06.2017 (призначення платежу - передоплата за поліпропілен згідно з рахунком № ТД-2955 від 21.11.2016).

Як встановлено судом, 24.11.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» товар (поліпропілен Tipplen R 780) у кількості 22 тони на загальну суму 946017 грн. 60 коп., що підтверджується видатковою накладною № ТД-0003088 від 24.11.2016 на суму 946017 грн. 60 коп., в якій міститься посилання на Договір поставки № 140915 від 14.09.2015.

Таким чином, підписання сторонами видаткової накладної №ТД-0003088 від 24.11.2016 до Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 свідчить про досягнення згоди щодо умов поставки конкретної партії товару.

Як встановлено судом, 28.11.2016 відповідач за первісним позовом сплатив грошові кошти у розмірі 300000 грн. 00 коп.; 30.11.2016 - грошові кошти у розмірі 100000 грн. 00 коп.; 20.12.2016 - грошові кошти у розмірі 51017 гр. 60 коп.; 29.12.2016 - грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп.; 29.12.2016 - грошові кошти у розмірі 100000 грн. 00 коп.; 08.02.2017 - грошові кошти у розмірі 2000 грн. 00 коп.; 03.03.2017 - грошові кошти у розмірі 28000 грн. 00 коп.; 10.03.2017 - грошові кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп.; 28.04.2017 - грошові кошти у розмірі 15000 грн. 00 коп., що разом становить 651017 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (вих. № 008-01/862 від 08.06.2017), копія якої долучена позивачем до матеріалів справи 19.06.2017 (призначення платежу - проплата за поліпропілен згідно з рахунком № ТД-2955 від 21.11.2016).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір фактично було укладено та він виконувався сторонами, про що, зокрема, свідчать дії сторін вказаного договору, зокрема, виставлення позивачем за первісним позовом рахунку на оплату, здійснення відповідачем попередньої оплати, поставка позивачем за первісним позовом товару та здійснені відповідачем за первісним позовом часткові оплати товару.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» про визнання Договору поставки № 140915 від 14.09.2015 недійсним.

У прохальній частині позовної заяви за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» витрати, понесені у зв'язку з оплатою послуг адвоката у розмірі 24922 грн. 99 коп.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 24922 грн. 99 коп., позивачем за первісним позовом долучено до позовної заяви копію Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» (клієнт) та адвокатом Никоноривом Є.В. (адвокат), відповідно до умов якого адвокат бере на себе функції забезпечення правової допомоги клієнту, та бути представником клієнта при досудовому врегулюванні спору, а також в Господарському суді міста Києва, Київському апеляційному господарському суді, Вищому господарському суді України, Верховному Суді України по справі щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» на користь клієнта.

Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017 за надання послуги клієнт виплачує адвокату гонорар (плату) у розмірі 10% від суми позову. Остаточний розмір гонорару узгоджується сторонами в акті приймання-передачі виконаних робіт. Умови сплати - 100% попередньої оплати.

Судом встановлено, що 19.05.2017 між адвокатом та клієнтом за Договором про надання правової допомоги від 02.02.2017 було складено акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначено, що адвокат виконав роботи, що передбачені умовами вказаного договору, в частині досудового врегулювання спору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп»; клієнт оплачує адвокату гонорар відповідно до п. 4.1 договору та у зв'язку з подачею адвокатом позовної заяви до Господарського суду міста Києва. Сума гонорару складається з розрахунку суми позову, зробленого адвокатом: 200000 грн. 00 коп. основного боргу, 36909 грн. 99 коп. пені, 4003 грн. 11 коп. 3% річних, 8319 грн. 83 коп. інфляційних втрат, всього - 249229 грн. 93 коп. На підставі п. 4.1 Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017 за надання послуг клієнт виплачує адвокату плату (гонорар) у розмірі 10% від суми позову - 24922 грн. 99 коп.

Судом встановлено, що 19.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» сплатило Никонорову Є.В. грошові кошти у розмірі 24992 грн. 99 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1593 від 19.05.2017 на суму 24992 грн. 99 коп. (призначення платежу - сплата гонорару адвокату відповідно до Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017).

При цьому, позивачем за первісним позовом долучено до позовної заяви копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4869/10, видане на ім'я Никонорова Є.В.

За змістом п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

У відзиві на позовну заяву, відповідач за первісним позовом зазначив, що з урахуванням ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат входять адвокатські витрати, пов'язані лише з розглядом справи, а не всі витрати, здійснені стороною справи, у тому числі на стадії досудового врегулювання спору.

Суд вважає вказані твердження відповідача за первісним позовом обґрунтованими, враховуючи, що витрати, пов'язані з послугами адвоката, за своєю правовою природою можуть бути судовими витратами виключно тоді, коли вони безпосередньо понесені стороною при судовому розгляді справи, а не під час досудового врегулювання спору.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.1 Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017 адвокат бере на себе функції забезпечення правової допомоги клієнту, та бути представником клієнта при досудовому врегулюванні спору, а також в Господарському суді міста Києва, Київському апеляційному господарському суді, Вищому господарському суді України, Верховному Суді України по справі щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» на користь клієнта.

Водночас, як вбачається з акту приймання-передачі виконаних робіт, адвокат виконав роботи, що передбачені умовами вказаного договору, в частині досудового врегулювання спору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп»; клієнт оплачує адвокату гонорар відповідно до п. 4.1 договору та у зв'язку з подачею адвокатом позовної заяви до Господарського суду міста Києва. Сума гонорару складається з розрахунку суми позову, зробленого адвокатом: 200000 грн. 00 коп. основного боргу, 36909 грн. 99 коп. пені, 4003 грн. 11 коп. 3% річних, 8319 грн. 83 коп. інфляційних втрат, всього - 249229 грн. 93 коп. На підставі п. 4.1 Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017 за надання послуг клієнт виплачує адвокату плату (гонорар) у розмірі 10% від суми позову - 24922 грн. 99 коп.

Таким чином, з умов Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017 та акту прийому-передачі виконаних робіт від 19.05.2017 вбачається, що адвокатом були надані послуги як на стадії досудового врегулювання спору, так і під час розгляду справи у Господарському суді міста Києва, та розмір гонорару адвоката становить 24922 грн. 99 коп.

Разом з тим, оскільки витрати, здійснені стороною у справі на послуги адвоката, пов'язані з досудовим врегулюванням спору, за своєю правовою природою не є судовими витратами, враховуючи, що з Договору про надання правової допомоги від 02.02.2017 та акту прийому-передачі виконаних робіт від 19.05.2017 не вбачається конкретної суми гонорару адвокату окремо за надання послуг при досудовому врегулюванні спору та окремо при розгляді справи у Господарському суді міста Києва, а вказана лише загальна сума, беручи до уваги фактичну оплату позивачем за первісним позовом послуг адвоката на суму 24922 грн. 99 коп., з урахуванням принципів розумності та справедливості суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат, пов'язаних саме з розглядом справи Господарському суді міста Києва (тобто судових витрат позивача у даній справі щодо оплати вартості послуг адвоката), становить 50% від загального розміру витрат, сплачених позивачем за адвокатські послуги, а саме - 12461 грн. 50 коп.

При цьому, суд, беручи до уваги ступінь складності справи, ціну позову та обсяг наданих адвокатом послуг при розгляді справи у Господарському суді міста Києва, вважає судові витрати позивача у даній справі щодо оплати вартості послуг адвоката у розмірі 12461 грн. 50 коп. такими, що є розумними, співрозмірними порівняно з ціною позову, та необхідними, враховуючи неподання відповідачем будь-яких доказів на підтвердження обставин перевищення позивачем розміру витрат на послуги адвоката у порівнянні з вартістю відповідних послуг адвокатів, яка склалася на ринку юридичних послуг на час розгляду справи.

При цьому, з огляду на часткове задоволення первісного позову, суд дійшов висновку, що з відповідача за первісним позовом підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом витрати на послуги адвоката у розмірі 12461 грн. 31 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в частині первісного позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині зустрічного позову - на позивача за зустрічним позовом (з огляду на відмову у позові).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір в частині позовних вимог, щодо яких суд дійшов висновку припинити провадження у справі (в частині суми основного боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп.), покладається на відповідача за первісним позовом як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір (у зв'язку з простроченням оплати та здійсненням оплати після порушення у справі).

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» про стягнення суми основного боргу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121-Б, кв. 217; ідентифікаційний код: 36507701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 17, офіс 211/2; ідентифікаційний код: 39634787) суму основного боргу у розмірі 195000 (сто дев'яносто п'ять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 36906 (тридцять шість тисяч дев'ятсот шість) грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 3999 (три тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 28 коп., інфляційні втрати у розмірі 8319 (вісім тисяч триста дев'ятнадцять) грн. 83 коп., судовий збір у розмірі 3738 (три тисячі сімсот тридцять вісім) 39 коп. та витрати на послуги адвоката у розмірі 12461 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят одна) грн. 31 коп.

4. В іншій частині первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» відмовити.

5. У зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Крафт Пайп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Белтім Полімери» відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.07.2017

Суддя І.М. Отрош