ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2017 р.Справа № 922/1934/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод Салтівський", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 25-13/17 від 28.12.2016;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" про стягнення суми заборгованості у розмірі 291804,50 грн., з яких: 227200,00 грн. - сума основної заборгованості, 29171,43 грн. - сума пені, 18984,00 грн. сума штрафу, 13246,86 грн. - сума інфляційних втрат, 3202,21 грн. - сума - 3% річних. Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за біржовим контрактом Аграрної біржі №2522АБ від 22.12.2016 в частині повної та своєчасної оплати отриманого від позивача товару, в зв'язку з чим позивачем, окрім суми основного боргу, нараховано відповідачу пеню та штраф, на підставі п.8.4. вказаного договору, та річні, на підставі ст. 625 ЦК України.

09 червня 2017 ухвалою господарського суду Харківської області прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20 липня 2017р. об 12:00 год.

12.07.2017 від позивача, через канцелярію господарського суду, надійшли письмові пояснення по справі (вх.№22599) та заява про зменшення позовних вимог (вх.№22602), в якій останній зазначає, що сума пред'явлена ПАТ "Аграрний фонд" до стягнення підлягає зменшенню на 40000,00 грн., оскільки 01.06.2017 та 06.06.2017 ТОВ "Хлібзавод "Салтівський" перерахувало на рахунки позивача зазначену суму. Таким чином, позивач просить суд стягнути з ТОВ "Хлібзавод "Салтівський" () на користь публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" () 187 200,00 грн. - сума основної заборгованості, 29 171,43 грн. - сума пені, 18 984,00 грн. - сума штрафу, 13 246,86 грн. - сума інфляційних витрат, 3202,21 грн. - сума 3% річних. Також, в своїй заяві позивач просить суд повернути з державного бюджету надлишково сплачений судовий збір у розмірі 600,00 грн.

В своїх письмових поясненнях (вх.№22599) позивач додатково повідомив, що ТОВ "Хлібзавод "Салтівський" після порушення провадження у справі перерахувало в рахунок погашення заборгованості, а саме: 12.06.2017 року - 50 000,00 грн, 12.06.2017року - 50 000,00 грн, 13.06.17 року - 37 200,00 грн, 13.06.17 року - 50 000,00 грн, на загальну суму 187 200,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.07.2017 задоволено заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх. 22602), подальший розгляд продовжено з її урахуванням, розгляд справи відкладено на 02.08.2017 об 11:год.

28.07.2017 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення за вх. № 24131, які долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.08.2017 був присутній представник позивача, який підтримав позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. В цій частині позовної вимоги представник позивача просив суд задовольнити в повному обсязі. Щодо стягнення суми основного боргу, представник позивача просить припинити провадження у справі у зв'язку з її сплатою відповідачем після подачі позову до суду, про що подав до суду відповідну заяву за вх. № 24766.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, проте через канцелярію господарського суду Харківської області надав клопотання (вх. № 24764), в якому відповідач просив суд відкласти розгляд справи або розглянути справу за відсутності представника відповідача, у зв`язку з неможливістю останнього бути присутнім у судовому засіданні.

Суд, розглянувши клопотання відповідача в частині відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та відкладено розгляд справи). Проте, нових доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в клопотанні про відкладення справи не зазначено.

Також відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що представник відповідача буде брати участь у іншому судовому засіданні, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача в частині відкладення розгляду справи.

Щодо клопотання відповідача в частині розгляду справи без участі представника відповідача, суд дійшов висновку, що воно не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє його.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

22.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (відповідач) було укладено біржовий контракт Аграрної біржі № 2522АБ (далі по тексту - договір, контракт), у відповідності до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача товар, вказаний у даному договорі, а відповідач зобов`язався прийняти такий товар та сплатити за нього грошову суму, передбачену цим контрактом.

Пунктом 1.2 контракту сторони передбачили, що його предметом є наступний товар: борошно пшеничне вищого ґатунку, що відповідає ДСТУ 46.004-99.

Пунктом 1.3 контракту встановлено кількість товару, що продається - 48,000 тонн.

Згідно п. 2.3. контракту, загальна сума товару становить 271200,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 контракту, відповідач повинен протягом 14 календарних днів з моменту виписки дозволу-довіреності на переоформлення товару, сплатити за товар.

Відповідно до п. 5.3 контракту передбачено, що приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється в день поставки та оформлюється видатковою накладною. Датою поставки є дата видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2016 позивачем було виписано дозвіл-довіреність на переоформлення продуктів переробки № 09/3509.

Крім того, 22.12.2016 позивачем було поставлено відповідачу товар, а саме борошно вищого ґатунку обсягом 48,000 тонн на загальну суму 271200,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №4056 від 22.12.2016 року, яка підписана обома сторонами (а.с. 15).

Тобто, як свідчать матеріали справи, позивач належним чином виконав умови договору.

Проте, відповідач в свою чергу порушив умови, укладеного між сторонами договору, не здійснив оплату за товар в повному обсязі та у встановлені в договорі строки, сплативши з прострочкою лише 44000,00 грн., що підтверджується випискою по особистому рахунку (а. с. 16-17) та платіжними дорученнями №№ 2520, 2521 (а.с. 67-68).

27.04.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 02-08/4/784 про сплату заборгованості в повному обсязі (а.с. 18-19).

Відповідач відповіді на вимогу не надав, борг перед позивачем погасив лише частково у розмірі 40000, 00 грн., а саме: 01.06.2017 суму у розмірі 20000,00 грн. та 06.06.2017 суму у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується виписками з рахунку (а.с. 41-42) та платіжними дорученнями №№ 2846, 2947 (а.с. 61-62). Заборгованість за отриманий товар у розмірі 187200,00 грн. відповідачем залишилась не сплаченою, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було вище зазначено, п. 4.1. контракту сторони погодили, що покупець повинен протягом 14 календавних днів з моменту виписки дозволу - довіреності на переоформлення товару сплатити за товар.

Отже, з врахуванням вищевказаного пункту контракту, останнім днем перерахування відповідачем коштів є 05.01.2017.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював оплату поставленого товару по контракту № 2522АБ від 22.12.2016 з порушенням строків визначених в контракті, що підтверджується виписками по особовому рахунку, а саме: 17.05.2017 на суму 19000,00 грн.; 18.05.2017 на суму 25000,00 грн.; 01.06.2017 на суму 20000,00 грн.; 06.06.2017 на суму 20 000,00 грн. Копії відповідних виписок і платіжних доручень досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

На момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача складала 187200,00 грн. Проте, вже після порушення провадження у справі, відповідач сплатив основну суму заборгованості у розмірі 187200,00 грн., а саме: 12.06.2017 - 50000,00 грн., 12.06.2017 - 50000,00 грн., 13.06.2017 - 37200,00 грн., 13.06.2017 - 50000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 49-50) та платіжними дорученнями №№ 3110, 3070, 3157, 3159 (а.с. 63-66).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи сплату відповідачем суми основного боргу, дійшов висновку на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 187200,00 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 13246,86 - інфляційних втрат, 3202,21 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з відзиву відповідача, останній заперечує проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що договором вже передбачено стягнення штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу та нарахування 3% річних та інфляційних втрат протирічить вимогам законодавства.

Проте суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто в даному випадку нарахування інфляційних втрат та 3% річних не є штрафними санкціями, на відміну від пені та штрафу та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3202,21 грн. 3% річних та 13246,86 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 29171,43 грн. та штрафу у розмірі 18984,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.4. контракту встановлено, що за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до п. п. 2.3. та 4.1. цього контракту, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що в діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 7% загальної ціни товару.

Перевіривши розрахунки пені, штрафу, 3% річних та інфляційних, надані позивачем, суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства та розрахований вірно.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 29171,43 грн. та штрафу у розмірі 18984,00 грн. є законними та обґрунтованими, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що сплата відповідачем основної заборгованості була здійсненна після звернення позивача до суду, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в повному обсязі у розмірі 3777,07 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) 29171,43 грн. - пені, 18984,00 грн. штрафу, 13246,86 грн. - інфляційних втрат, 3202,21 ггрн. - 3% річних та 3777,07 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 187200,00 грн. основної заборгованості - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 03.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1934/17