ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Справа № 910/15723/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівКорсака В.А., Палія В.В., Селіваненка В.П.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017
у справі № 910/15723/16 Господарського суду м.Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик", організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Лабр"
простягнення 72 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав

в судовому засіданні взяли участь представники :

- - позивачане з'явився
- - відповідачаФисан Р.Ю.
ПО " Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"Сербуль О.Ю.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами " звернулася до Господарського суду міста Києва в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр" 72 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог т. 1 а.с. 71-72).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 (суддя Марченко О. В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 (головуючий суддя Сотніков С.В., судді: Остапенко О.М., Пантелієнко В.О.), у даній справі позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними судовими актами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабр" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Скарга мотивована неналежною оцінкою доказів та неповним з'ясуванням усіх обставин справи.

Відзивів та заперечень на касаційну скаргу на адресу суду не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) є організацією колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що відповідно на колективній основі управляє майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління №18/2011 від 24.01.2011.

Організація здійснює управління майновими авторськими правами Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (далі - позивач) на підставі укладеного між цими сторонами договору від 01.01.2014 №АУ003К про управління майновими авторськими правами, за умовами якого позивач надав Організації повноваження здійснювати управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від його імені використання творів, а також збирати винагороду (роялті) за їх використання, способами передбаченими пунктом 5.1 договору.

Згідно з підпунктами 8.2, 8.3 пункту 8 договору у разі виявлення порушень майнових прав видавник надає організації необхідні повноваження для захисту прав та здійснення представництва інтересів правовласника в суді, а саме: фіксація фактів використання об'єктів авторського права; у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту видавника, так і для реалізації своїх повноважень з управління названими правами.

Договір №АУ003К набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016; при цьому сторони можуть продовжити строк дії договору №АУ003К, підписавши відповідну угоду про це (п. 11.1 договору №АУ003К в редакції додаткової угоди від 22.12.2015 №3).

Відповідно до пункту 3.1 договору №АУ003К позивачем надано декларацію щодо переданого в управління музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1"; автори музики та тексту: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4; виконавець "ОСОБА_5"; контрольна частка видавника щодо публічного виконання - 50%; контрольована частка видавника щодо публічного сповіщення - 50%.

Згідно зазначеної декларація, позивач отримав майнові права на зазначений твір на підставі укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Національне музичне видавництво" ліцензійного договору від 31.12.2014 №НЛВ-138/15, чинного до 31.12.2016.

27.11.2015 представником Організації Чередниченком Є.І. складено акт №32/11/15 фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань (т.1 а.с. 53-54), в якому зафіксовано факт публічного виконання вказаного музичного твору у приміщенні закладу торгівлі - магазині "МегаМаркет", де здійснює господарську діяльність відповідач, за адресою: м. Київ, вул. Горького, 50.

До матеріалів справи залучено відеозапис на оптичному диску, копії фіскального чеку від 27.11.2015 №, як доказу перебування представника Організації у торговельному закладі.

Причиною виникнення даного спору у даній справі є питання щодо правомірності публічного виконання спірного музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1"; (виконавець "ОСОБА_5") в приміщенні закладу торгівлі - магазині "МегаМаркет", наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача компенсації в сумі 72 500,00 грн. за порушення виключних майнових авторських прав позивача.

Приймаючи рішення про задоволення позову суди попередніх інстанцій виходили з документально підтвердженого факту порушення відповідачем майнових авторських прав позивача щодо заявленого в позові об'єкту (музичного твору).

Висновки судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позову колегія вважає достатньо обґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з ст. 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" № 3792 від 23.12.1993 (далі по тексту - Закон № 3792) суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

За приписами ст.ст. 48 і 49 Закону № 3792 можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб'єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема, збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб'єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб'єктам.

За наявності договорів з суб'єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами організації колективного управління відповідно до ст. 45 Закону № 3792, що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема щодо конкретного твору, судам слід відмовляти в задоволенні позову цієї організації.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що Організація на підставі договору від 01.01.2014 №АУ003К наділена повноваженнями на управління майновими правами суб'єкта авторського права - позивача у справі.

Водночас ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 435, 440, 441, 443 ЦК України, ст.ст. 7, 15, 31-33 Закону № 3792: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до ч. 3 ст. 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною третьою статті 15 Закону № 3792 визначено, що виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання творів.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону № 3792 публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Як зазначено в п. 41 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу ст. 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі ("наживо"), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - "наживо") несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" ст. 50 Закону № 3792, за яке пунктом "г" ч. 2 ст. 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено компенсацію в сумі 72 500 грн. із розрахунку 50 мінімальних заробітних плат (1 450 грн. х 50) за публічне сповіщення музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" із посиланням на повторне вчинення відповідачем порушення авторських прав ТОВ "Умиг Мьюзик", що підтверджене рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/28335/15.

Судами встановлено, що об'єктами порушених прав правовласників (в тому числі і ТОВ "Умиг Мьюзик") були музичні твори (твір "ІНФОРМАЦІЯ_2"; виконавець - ОСОБА_6; твір "ІНФОРМАЦІЯ_3"; виконавець - ОСОБА_7), тобто, неправомірне використання спірного твору ("ІНФОРМАЦІЯ_1") може вважатись повторним порушенням прав ТОВ "Умиг Мьюзик", а отже може бути підставою для визначення розміру компенсації із урахуванням вказаних обставин. Також, відповідач при здійсненні своєї підприємницької діяльності (роздрібний продаж товарів), що встановлено судовими рішеннями у справі Господарського суду міста Києва № 910/28335/15, не вжив будь-яких заходів з припинення вчинення аналогічних порушень прав правовласників в майбутньому, як-то укладення відповідних ліцензійних договорів із правовласниками або з організацією колективного управління. При цьому, дії з оскарження та намагання переглянути остаточне судове рішення зі спору у справі про встановлене правопорушення лише свідчать про недобросовісність відповідача у спірних правовідносинах.

З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, з дотриманням наведених ним норм матеріального права на підставі ретельної оцінки поданих сторонами доказів, беручи до уваги встановлену чинним законодавством України презумпцію правомірності правочину та відсутність законодавчих приписів щодо нікчемності договору від 01.01.2014 №АУ003К, встановивши: належність виключних майнових авторських прав на спірний музичний твір позивачу; наявність у Організації права на звернення до господарського суду; використання відповідачем спірного музичного твору у власній господарській діяльності; відсутність у відповідача необхідного дозволу на використання (публічне виконання) спірного твору; використання відповідачем спірного твору без сплати авторської винагороди, а також врахувавши фактичні обставини порушення і виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позову про стягнення з відповідача 72 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача.

Обґрунтовуючи свою касаційну скаргу скаржник посилається на те, що господарськими судами не було досліджено усіх договорів позивача, а саме не з'ясовано обсягу його авторських майнових прав, що передається через укладення договору із ТОВ "Національне музичне видавництво".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.12.2014 позивач у справі та ТОВ "Національне музичне видавництво" уклали ліцензійний договір №НЛВ-138/15 (т. 1 а.с. 35-50), згідно умов якого позивач отримав майнові права на використання

музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1"; автори музики та тексту: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4; виконавець "ОСОБА_5". В той же час, судами встановлено, що публічне виконання зазначеного музичного твору в приміщенні відповідача здійснювалось без згоди правоволодільця. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження набуття майнових прав відповідачем.

Посилання скаржника на помилкову оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, зокрема, про неналежність акту фіксації публічного виконання творів від 27.11.2015 №32/11/15 та відеозапису, в тому числі і щодо відсутності у відповідача звуковідтворювальної техніки колегією суддів не приймається до уваги. Так, відповідно до матеріалів справи та текстів судових рішень, що переглядаються, суди попередніх інстанцій визнали встановленим факт порушення відповідачем майнових авторських прав позивача на підставі аналізу сукупності поданих сторонами доказів.

При цьому колегія звертає увагу скаржника на те, що відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 910/15723/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді В. В. Палій

В. П. Селіваненко