РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/6352/15-г

За позовом Приватного підприємства «Строй-Систем»

до Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

про стягнення 3 699 939,87 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шевченко О.О. - представник за довіреністю №33/04/1729-17 від 30.03.17

В судовому засіданні 26.07.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного підприємства «Строй-Систем» до Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення 3 699 939,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору підряду з будівництва адміністративної будівлі державного центру зайнятості №155 від 22.12.2010 позивачем в жовтні-грудні 2011 року було виконано чергові будівельні роботи загальною вартістю 3 032 716,73 грн. та виконано послуги з охорони будівельного майданчика загальною вартістю 667 223,14 грн., а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті виконаних робіт на послуг не виконав, в зв'язку з чим й нього виникла заборгованість у загальному розмірі 3 699 939,87 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.03.2015 порушено провадження у справі №910/6352/15-г за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 15.04.2015.

15.04.2015 через відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 19.03.2015.

15.04.2015 відповідачем в судовому засіданні було подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує отримання у 2011 році актів виконаних робіт за жовтень-грудень 2011 року та вказує, що вперше ним було отримано акти приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2011 року на суму 2 642 036,59 грн., за грудень 2011 року на суму 357 323,42 грн. та 33 356,72 грн. лише 16.10.2014. Крім того, відповідач повідомляє, що у квітні 2013 року ним прийнято рішення відповідно до ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України про відмову в односторонньому порядку від Договору підряду з будівництва адміністративної будівлі державного центру зайнятості №155 від 22.12.2010. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на охорону будівельного майданчика відповідач вказує, що умовами спірного договору було передбачено, що охорона здійснюється силами генпідрядника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2015 здійснено заміну відповідача - Державний центр зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України на Державну службу зайнятості (Центральний апарат) та оголошено перерву в судовому засіданні до 13.05.2015.

У судовому засіданні, призначеному на 13.05.2015, представник позивача подав письмове клопотання про призначення комплексної будівельно-технічної та економічної експертизи, проведення якої просив доручити Товариству з обмеженою відповідальністю «СІ ЕЛ СІ».

В свою чергу представником відповідача у судовому засіданні 13.05.2015 було подано заяву щодо застосування строків позовної давності, мотивовану тим, що роботи були виконані підрядником у жовтні-грудні 2011 року, а з позовом останній звернувся лише у лютому 2015 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 03.06.2015.

У судовому засіданні 03.06.2015 представником позивача було подано на виконання вимог суду документи для долучення до матеріалів справи, а судом було оголошено перерву до 10.06.2015 та зобов'язано відповідача надати додаткові докази по справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.06.2015 призначено у справі №910/6352/15-г судову будівельну-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, а провадження по справі №910/6352/15-г зупинено до одержання результатів експертиз.

31.07.2015 службою діловодства господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Ліньов С.Л. про надання додаткових документів для проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.08.2015 поновлено провадження у справі №910/6352/15-г, задоволено клопотання експерта Ліньов С.Л. №12643/15-42 від 29.07.2015 щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи, погоджено термін проведення експертизи у термін понад три місяці та зупинено провадження у справі №910/6352/15-г.

23.05.2016 службою діловодства господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових документів для проведення судової експертизи та забезпечення умов роботи судового експерта по місцезнаходженню об'єкта дослідження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.05.2016, суд поновив провадження у справі №910/6352/15-г, задовольнив клопотання експертів Ліньова С.Л., Курочкіна С.Г. щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи та зобов'язав позивача та відповідача по справі надати експерту додаткові документи, зупинив провадження у справі №910/6352/15-г.

06.06.2016 службою діловодства господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи та забезпечення умов роботи судового експерта по місцезнаходженню об'єкта дослідження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.06.2016, суд поновив провадження у справі №910/6352/15-г, задовольнив клопотання експертів Ліньова С.Л., Курочкіна С.Г. щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи, зобов'язав позивача та відповідача по справі надати експерту додаткові матеріали, зупинив провадження у справі №910/6352/15-г.

05.07.2016 службою діловодства господарського суду м. Києва зареєстроване клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи та забезпечення умов роботи судового експерта по місцезнаходженню об'єкта дослідження. У вказаному клопотанні судові експерти зазначили, що їх клопотання №12643/15-42 від 18.05.2016 не було виконано в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла необхідність у повторному витребуванні додаткових матеріалів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.07.2016, судом поновлено провадження у справі №910/6352/15-г, задоволено клопотання експертів Ліньова С.Л., Курочкіна С.Г. щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи та повторно зобов'язано позивача та відповідача по справі надати експерту, зупинено провадження у справі №910/6352/15-г.

14.06.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №910/6352/15-г разом з висновком експерта №12643/15-42 від 31.03.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.07.2016, судом поновлено провадження у справі №910/6352/15-г та призначено її до розгляду на 26.07.2017.

26.07.2017 відповідачем подано до відділу діловодства суду додаткові письмові пояснення, в яких відповідач вказує, що надані позивачем акти виконаних будівельних робіт не скріплені печаткою ТОВ «ТТ-БУД», яке в силу Договору №101 від 19.05.2011 було зобов'язане здійснювати технічний нагляд за виконанням робіт на об'єкті будівництва. Більше того, відповідач вказує, що вказані акти не можна віднести до первинних документів, які б фіксували факт реального здійснення господарських операцій, оскільки вони не містяться всіх необхідних реквізитів. Також, відповідач зазначає, що сплатив відповідачу узгоджену актом звірки заборгованість та штрафні санкції.

В судове засідання 26.07.2017 представник відповідача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Позивач явку свого представника у судове засідання 26.07.2017 не забезпечив, про причини неможливості прибуття свого представника в судове засідання не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом повноважного представника позивача у наявній в матеріалах справи розписці про оголошення перерви.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що представник позивача в судове засідання не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

22.12.2010 між Приватним підприємством «Строй-Систем» (генпідрядник) та Державним центром зайнятості (замовник) був укладений договір підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості №155 (надалі - Договір підряду), за умовами якого генпідрядник зобов'язався своїми силами і засобами на замовлення замовника виконати роботи з будівництва адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17, і здати замовнику у встановлений строк, визначений Договором, об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник - забезпечити генпідрядника затвердженою у встановленому порядку проектно-кошторисною документацією, передати по відповідному Акту будівельний майданчик, прийняти закінчений будівництвом об'єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.2 Договору підряду генпідрядник виконує роботи за цінами, що зазначені у розрахунку договірних цін (додатки № 1/1, 1/2, 1/3). Розрахунок здійснюється на підставі державних будівельних норм і правил.

Склад, вартість та обсяги робіт, виконання яких доручається генпідряднику, визначені на підставі затвердженої Замовником проектно-кошторисної документації. Склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті при внесенні змін до проектної документації (п. 53 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.05.2005 - надалі «Загальні умови») з урахуванням положень Закону України «Про здійснення державних закупівель» (п.2.4 Договору підряду).

Пунктом 3.1 Договору підряду погоджено строки виконання робіт - з грудня 2010 року по грудень 2012 року.

Згідно до умов п. 4.1 Договору підряду договірна ціна об'єкту є твердою, визначається на підставі процедури відкритих торгів та акцептованої пропозиції генпідрядника і становить

270 777 600,00 гривень, у тому числі ПДВ у розмірі 45 129 500,00 грн.

У пункті п. 5.4 Договору підряду сторонами було погоджено, що розрахунки проводяться замовником шляхом:

- авансування в розмірі тридцяти відсотків річного обсягу робіт в розрізі черг згідно до п. 4.2 договору на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів;

- наступні платежі здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт.

Пунктом 5.6 Договору підряду сторони визначили, що оплата проміжних платежів за виконані роботи здійснюється на підставі «Акту приймання виконаних підрядних робіт» по формі КБ-2в та «Довідки про вартість виконаних підрядних робіт» по формі КБ-3 (розрахованої за допомогою програмного комплексу АВК-5), підписаними представниками сторін після перевірки замовником протягом трьох робочих днів з дня їх надання. Замовник (за наявності фінансування) протягом трьох банківських днів сплачує генпідряднику кошти за підписаними актами.

Складові договірної ціни розраховані згідно ДБН Д 1.1-1-2000 (п. 5.7 Договору підряду).

Відповідно до п. 10.1 Договору підряду приймання - передача закінчених робіт (об'єкта будівництва) здійснюється відповідно до Загальних умов та інших нормативних актів, які регламентують прийняття закінчених об'єктів в експлуатацію. Після одержання повідомлення генпідрядника про готовність до передачі закінчених робіт замовник зобов'язаний негайно розпочати їх приймання.

Умовами пункту 10.6 Договору підряду передбачено, що підписання акту приймання-передачі чи акту здачі об'єкту в експлуатацію, є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2013 та Вищого господарського суду України від 26.03.2013, у справі №5011-16/11082-2012 позов ПП «Строй-Систем» задоволено повністю та стягнуто з Державного центру зайнятості України заборгованість з оплати коштів за виконані позивачем згідно Договору підряду №155 від 22.12.2010 роботи у розмірі 15 071 485,11 грн. та 3% річних у розмірі 335 701,85 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.01.2015, залишеним без змін постановою Одеським апеляційним господарським судом від 25.08.2015, у справі №916/4529/14 встановлено, що замовник (у даній справі відповідач) на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України розірвав Договір підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості №155 від 22.12.2010 шляхом направлення листа №Д4-16-1995/0/6-13 від 10.04.2013.

Листом №751/14 від 15.10.2014 ПП «Строй-Систем» направило Державному центру зайнятості акти виконаних робіт за жовтень 2011 року на суму 2 642 036,59 грн., за грудень 2011 року на суму 357 323,42 грн. та за грудень 2011 року на суму 33 356,72 грн. та просило їх оплатити в рамках існуючого договору.

Спір у справі виник у зв'язку з твердженнями позивача про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором підряду з оплати виконаних ПП «Строй-Систем» робіт у загальному розмірі 3 032 716,73 грн., а також несплатою Державним центром зайнятості наданих послуг з охорони будівельного майданчику у період з 01.12.2012 по 30.09.2014 у загальному розмірі 667 223,14 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між товариством та управлінням Договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються, в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На підтвердження виконання робіт за Договором підряду позивачем було надано суду акти виконаних робіт за жовтень 2011 року на суму 2 642 036,59 грн., за грудень 2011 року на суму 357 323,42 грн. та за грудень 2011 року на суму 33 356,72 грн., які підписані позивачем в односторонньому порядку, та на підтвердження їх пересилання Державному центру зайнятості надано лист №751/14 від 15.10.2014, на якому міститься підпис про їх отримання 16.10.2014 особою без зазначення посади даної особи.

Відповідач факт виконання позивачем робіт за вказаними актами заперечує та вказує, що питання наявності заборгованості у Державного центру зайнятості перед ПП «Строй-Систем» з оплати робіт за Договором підряду було досліджене в рамках розгляду справи №5011-16/11082-2012, за наслідками розгляду якої рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2012 було встановлено, що позивач виконав роботи по Договору №155 від 22.12.2010 загальною вартістю 15 071 485,11 грн. та відповідно вказана заборгованість була стягнута з відповідача. Більше того, Державний центр зайнятості зазначає, що вказані акти були отримані від позивача вперше 16.10.2014 - через більш ніж рік після розірвання Договору підряду.

За приписами частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

З аналізу наведених норм слідує, що закон пов'язує виникнення зобов'язання з оплати робіт з фактом їх виконання.

При цьому, слід зазначити, що сам по собі акт передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про виникнення такого зобов'язального правовідношення.

У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11.05.2012 у справі №21/5005/14068/2011 та в п. 6 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)».

Як вже зазначалось судом, в матеріалах справи наявний лист ПП «Строй-Систем» №751/14 від 15.10.2014, яким Державному центру зайнятості було направлено акти виконаних робіт за жовтень 2011 року на суму 2 642 036,59 грн., за грудень 2011 року на суму 357 323,42 грн. та за грудень 2011 року на суму 33 356,72 грн. Інших доказів направлення вказаних актів до дати розірвання спірного Договору підряду - 10.04.2013 матеріали справи не містять.

Отже, позивач направив відповідачу акти виконаних у жовтні - грудні 2011 року робіт після розгляду спору у справі №5011-16/11082-2012, в рамках якого вирішувалось, в тому числі питання загальної вартості виконаних ПП «Строй-Систем» робіт за спірним Договором підряду, та більш ніж через рік після розірвання Договору підряду.

З метою встановлення факту відповідності здійснених будівельних робіт на об'єкті «Будівництво адміністративного будинку Державної служби зайнятості за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 9-17», роботам, що вказані у актах приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2011 року на суму 2 642 036,59 грн., за грудень 2011 року на суму 357 323,42 грн. та за грудень 2011 року на суму 33 356,72 грн., Господарським судом міста Києва було призначено судову будівельно-технічну експертизу та доручено її проведення Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи складено висновок експертів №13643/15-42 від 31.03.2017, згідно з яким встановлено, що основна частина робіт, внесених до актів приймання виконаних будівельних робіт є прихованими та супутніми роботами, які перевіряються поетапно в процесі їх виконання і не можуть бути перевірені за результатами натурного обстеження, як не може бути перевірений їх фактичний об'єм, а відповідно і визначена вартість цих робіт та повне співставлення з звітною документацією.

Крім того, експерти зазначають, що у зв'язку із ненаданням витребуваних ними документів, визначити фактичну вартість робіт на спірному об'єкті в цілому не вбачається за можливе.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, зважаючи на наведені обставини, а саме - недоведеність факту виконання позивачем робіт за Договором підряду, направлення спірних актів виконаних робіт більш ніж через рік після розірвання Договору підряду, а також приймаючи до уваги наявний в матеріалах справи акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2011 по 30.09.2012, який скріплений підписами представників та печатками сторін, та згідно якого сторонами підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 071 485,11 грн. (сплачена відповідачем на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2012 у справі №5011-16/11082-2012), суд приходить до висновку, що відмова відповідача від підписання вказаних актів та прийняття робіт є обґрунтованою.

Відтак, позивачем не надано належних доказів на підтвердження виконання ним робіт за Договором підряду згідно актів приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2011 року на суму 2 642 036,59 грн., за грудень 2011 року на суму 357 323,42 грн. та за грудень 2011 року на суму 33 356,72 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 667 223,14 грн. за виконані послуги з охорони будівельного майданчику.

Розглянувши вказану вимогу ПП «Строй-Систем» суд приходить до висновку про її необґрунтованість з огляду на наступне.

По-перше, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що ним надавались відповідачу послуги з охорони будівельного майданчику, які частково оплачені Державним центром зайнятості, проте за надання послуг охорони в період з 01.12.2012 по 30.09.2014 відповідачем не сплачено.

Як на підставу надання вказаних послуг позивач посилається на пункт 6.2 Договору підряду, в якому передбачено обов'язок генпідрядника забезпечувати і відповідати за охорону будівельного майданчика, його освітлення, дотримання санітарних і пожежних вимог, складування будівельних матеріалів, розміщення техніки і їхню цілісність, охорону праці і техніку безпеки, а також утримує в належному стані зовнішню територію на відстані 5 метрів від тимчасової огорожі будівельного майданчика.

В той же час, будь-якого погодження вартості таких послуг, обов'язку відповідача оплачувати їх вартість, порядку та строків такої оплати умови Договору підряду не містять.

Приписами статті 841 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Отже, у відповідності до умов Договору та наведених положень законодавства, позивач зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, в тому числі шляхом здійснення охорони будівельного майданчику.

Проте, ні приписами законодавства, ні умовами Договору підряду не передбачено випадки та порядку оплатності послуг із охорони будівельного майданчика.

Оскільки, судом встановлено, що у Договорі підряду не міститься жодних положень щодо надання та оплати послуг із охорони спірного майна, в той час як позивачем не надано будь-яких доказів на існування укладеного між сторонами іншого правочину, яким би було передбачено зобов'язання відповідача з оплати наданих позивачем послуг, то відповідно позивачем не доведено наявності у відповідача обов'язку зі сплати даних послуг.

Щодо тверджень позивача про оплату відповідачем послуг з охорони у період, що передує заявленому до стягнення, то суд відзначає, що по-перше, дане питання не входить до предмету розгляду у даній справі, по-друге, є не виключеним укладення такого правочину у спрощеній формі відповідно до ст.ст. 181, 184 Господарського кодексу України, проте у даному випадку сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов.

По-друге, з наданого позивачем акту наданих послуг з охорони будівельного майданчику на об'єкті «Будівництво адміністративного будинку Державної служби зайнятості по вул. Астраханська 9-17 в Дніпровському районі м. Києва» вбачається, що позивачем нараховано відповідачу до сплати 667 223,14 грн. за охорону будівельного майданчику відповідно до умов договору №155 від 22.12.2010 у період з 01.12.2012 по 30.09.2014.

Водночас, рішенням Господарського суду Одеської області від 12.01.2015, залишеним без змін постановою Одеським апеляційним господарським судом від 25.08.2015, у справі №916/4529/14 встановлено, що замовник (у даній справі відповідач) на підставі ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України розірвав Договір підряду з будівництва адміністративної будівлі Державного центру зайнятості №155 від 22.12.2010 шляхом направлення листа №Д4-16-1995/0/6-13 від 10.04.2013, та у зв'язку з наведеним судом було зобов'язано Приватне підприємство «Строй-Систем» повернути Державному центру зайнятості України за актом об'єкт незавершеного будівництва за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, буд. 9-17 та проектно-кошторисну документацію, отриману відповідно до спірного Договору підряду.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов'язання розуміють припинення правового зв'язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов'язків, що становлять зміст зобов'язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов'язанні дій, а боржник звільняється від обов'язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Припинення зобов'язання має остаточний характер, чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов'язання.

Аналогічна позиція наведена у постановах Вищого господарського суду України від 19.02.2009 у справі №19/72пн та від 04.09.2013 у справі № 922/1027/130, а також в ухвалі Верховного Суду України № 6-19076ск10 від 14.07.2010.

Частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Таким чином, зважаючи на те, що Договір підряду є розірваним з 10.04.2013 та зобов'язання за ним є припиненими, то і будь-яких зобов'язань між сторонами, в тому числі щодо надання послуг охорони до 30.09.2014 на підставі Договору підряду не може мати місця.

Тобто, позивачем не надано достатніх та належних доказів існування у відповідача обов'язку із оплати послуг із охорони спірного будівельного майданчику, як і не доведено обґрунтованість заявленої до стягнення вартості таких послуг, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо всіх інших доводів та міркувань учасників судового процесу, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, то суд зазначає, що вони спростовуються встановленими вище судом обставинами, а тому не прийняті до уваги судом як необґрунтовані та безпідставні

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Строй-Систем» до Державного центру зайнятості (Центральний апарат) про стягнення 3 699 939,87 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача на підставі ст. 261 Цивільного кодексу України, суд приймає до уваги пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», в якому роз'яснено, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що у судовому засіданні порушення прав чи охоронюваних інтересів позивача не встановлено, суд вважає, що підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності у даному випадку немає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові позову покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.07.2017

Суддя Пукшин Л.Г.