РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа № 910/9772/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол-Навігатор"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтел-Капітал"

про стягнення 1 000 000,00 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Соковець І.О. (представник за довіреністю № 5 від 05.07.2017р.);

від відповідача: Яценко Н.О. (представник за довіреністю від 04.07.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрол-Навігатор" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтел-Капітал" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 2809/15І від 28.09.2015р. в розмірі 1 000 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення позивачу поворотної фінансової допомоги (позики), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 000 000,00 грн.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнає позовні вимоги у повному обсязі та вказує на неможливість виконання своїх зобов'язань за укладеним з позивачем договором з огляду на невиконання контрагентами відповідача зобов'язань, що суттєво позначилось на його підприємницькій діяльності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 25.07.2017р.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 25 липня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2015р. між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) було укладено Договір позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 2809/15І (далі - Договір) відповідно до умов якого сторона-1 передає у власність стороні-2 грошові кошти (безвідсоткову поворотну фінансову допомогу), у розмірі, встановленому Договором, а сторона-2 зобов'язується повернути їх стороні-1 у зазначений п. 4.1. строк.

Відповідно до пункту 2.1. Договору сума безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за Договором становить 24 000 000,00 грн. без ПДВ.

Як передбачено в п. п. 3.1., 3.2. Договору сторона-1 надає суму позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) у повному обсязі або частинами шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-2. Моментом надання позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) є момент отримання стороною-2 відповідних грошових коштів.

Згідно п. 4.1. Договору строк повернення позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) становить 31.12.2015р.

За умовами п. 5.1. Договору сторона-2 зобов'язувалась повернути суму позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) (або неповернену її частину) не пізніше строку, встановленого в п. 4.1. Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором (п. 8.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2015р. позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 24 000 000,00 грн.

В Додатковій угоді № 1 до Договору сторони погодили строк повернення позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) до 31.12.2016р.

Додатковою угодою № 2 до Договору сторони домовились збільшити розмір позики на 2 970 000, 00 грн. Позика визначена даною додатковою угодою перераховується на рахунок позичальника до 31.05.2016р.

29.04.2016р. та 31.05.2016р. позивачем на виконання умов Додаткової угоди № 2 до Договору було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 2 470 000,00 грн. та 500 000,00 грн. відповідно.

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково та повернув позивачеві суми позики (безвідсоткової поворотної фінансової допомоги) в загальному розмірі 25 082 533,22 грн. та допустив виникнення заборгованості перед позивачем на суму 1 887 466,78 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позивачу позику (безвідсоткову поворотну фінансову допомогу) у повному обсязі у передбачений договором строк, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути частину позики в розмірі 1 000 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 4.1. (в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору), п. 5.1. Договору обов'язок відповідача щодо повернення наданих позивачем коштів мав бути виконаний до 31.12.2016р.

Натомість, як встановлено судом, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення позивачу поворотної фінансової допомоги (позики), у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1 887 466,78 грн.

Вказаний розмір заборгованості відповідача за договором (1 887 466,78 грн.) підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією акту звірки взаєморозрахунків станом на 15.05.2017р., підписаним обома сторонами та скріпленим їхніми печатками.

При цьому, акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов'язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за договором.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 р.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву та його представником в судовому засіданні 25.07.2017р. визнано позов у повному обсязі.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом, у свою чергу, встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/9772/17 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 000 000,00 грн. суми основного боргу.

Судовий збір в розмірі 15 000,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтел-Капітал" (ідентифікаційний код 38576557, адреса: 02105, м. Київ, вул. П.Усенка, буд. 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрол-Навігатор" (ідентифікаційний код 38648626, адреса: 02160, м. Київ, вул. Фанерна, буд. 4) 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень 00 коп.) суми основного боргу та 15 000,00 грн. (п'ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.07.2017р.

Суддя С.М. Морозов