ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Справа № 916/2682/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіКарабаня В.Я.,
суддіКовтонюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спільного підприємства "Літучий Голандець"
на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року
у справі№ 916/2682/16 Господарського суду Одеської області
за позовомДепартаменту комунальної власності Одеської міської ради
доСпільного підприємства "Літучий Голандець"
простягнення 59848,45 грн,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради (надалі - Департамент комунальної власності, позивач) звернувся до суду з позовом до Спільного підприємства "Літучий Голандець" (надалі - СП "Літучий Голандець", відповідач) про стягнення неустойки в сумі 59848,45 грн, нарахованої за період з 24.02.2016 року по 05.04.2016 року (включно) відповідно до вимог ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) у зв'язку з простроченням повернення об'єкту оренди після його дострокового розірвання за рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 року у справі № 916/3430/15.

Відповідач проти прозову заперечував, посилаючись на те, що не прострочив повернення майна, а також зазначав, що позивач неправильно визначив розмір орендної плати, оскільки за лютий 2016 року розмір орендної плати повинен становити 16462,50 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року у справі № 916/2682/16 (суддя Рога Н.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року (судді: Ярош А.І. (гловуючий), Лисенко В.А., Разюк Г.П.), позов задоволено частково, стягнуто з відповідача неустойку в сумі 54 980,23 грн.

У касаційні скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм ст. ст. 612, 614, 785 ЦК України, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 09.11.2011 року між сторонами був укладений договір оренди № 7/80 нежилого приміщення (далі - договір), який достроково розірваний за рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 року у справі № 916/3430/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року.

Згідно з додатковою угодою від 04.11.2010 року розмір орендної плати становить 22073,34 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 2.2 договору).

Станом на грудень 2015 року розмір орендної плати становить 41588,95 грн. З 01.01.2016 року орендна плата не індексувалась відповідно до ст. 9 Прикінцевих положень Закон України "Про державний бюджет України на 2016 рік"

05.04.2016 року відповідач звільнив орендне приміщення, що підтверджується актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського РУЮ ОМУЮ.

Позивач нарахував неустойку у розмірі 114250,10 грн за період з 24.02.2016 року по 05.04.2016 року (включно). Предметом спору є заборгованість з неустойки в розмірі 59848,45 грн (114250,10 грн за вирахуванням платежів, здійснених 27.03.2016 року та 15.03.2016 року на суму 44210,95 грн, а також суми переплати в розмірі 10190,73 грн (сальдо станом на 23.02.2016 року)).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи з відповідача неустойку в сумі 54980,23 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вірним є період для нарахування неустойки з 25.02.2016 року - наступний день після набрання чинності постанови Одеського апеляційного господарського суду по справі № 916/3430/15, а не з 24.02.2016 року, як зазначав позивач, по 05.04.2016 року - день звільнення приміщення.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками судів, що відповідач, як орендар, який прострочив повернення орендного майна після припинення договору, зобов'язаний відповідно до вимог ст. 785 ЦК України сплатити неустойку у розмірі подвійної плати, що визначається, виходячи з орендної плати за грудень 2015 року (41588,95 грн), і обставини винесення 15.04.2016 року судом касаційної інстанції ухвали про зупинення виконання рішення у справі № 916/3430/15 не є підставою для звільнення орендаря від передбаченої законом відповідальності за несвоєчасне повернення наймачем речі, одержаної в найм, і не тягне за собою відмови в задоволенні позовних вимог.

Водночас, суд касаційної інстанції відзначає, що внаслідок неправильного застосування норми ч. 1 ст. 785 ЦК України та порушення абз. 2 ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч. 2 ст. 785 цього Кодексу, суди неправильно визначили період часу, протягом якого може бути нарахована неустойка, у зв'язку з порушенням позивачем свого обов'язку щодо повернення майна після припинення договору.

Так, суди безпідставно не врахували, що відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка нараховується не за час користування майном після закінчення строку дії договору, а за час прострочення повернення майна після припинення договору. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 785 ЦК України дійсно передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ. Термін "негайно" означає, що повернення майна має бути здійснено одразу після припинення договору, тобто, на наступний день, і саме з цього моменту починається обчислення терміну прострочення, крім випадків, коли сторони, керуючись принципом свободи договору, передбачили інші строки для повернення майна після припинення договору. У такому разі право орендодавця на нарахування неустойки виникає лише після спливу "пільгового" строку, встановленого у договорі.

З матеріалів справи вбачається, і це зазначає суд першої інстанції (абз. 3 стор. 2 рішення), що згідно з п. 4.7 Договору СП "Літучий Голландець" було зобов'язано повернути приміщення за актом приймання-передачі протягом 15 днів з дати розірвання договору. Тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 612, ст. 785 ЦК України, перебіг строку нарахування повинен починатися зі спливом цього строку, а не з наступного дня після розірвання договору.

Отже, виходячи з встановлених судами обставин щодо дати розірвання договору (24.02.2016 року), відповідач може вважатися таким, що прострочив повернення майна, з 11.03.2016 року (через 15 днів після набирання законної сили рішенням суду про розірвання договору), а позовні вимоги обґрунтовані та законні лише в частині стягнення неустойки в розмірі 13035,05 грн (67436,70 грн (неустойка за період з 11.03.2016 року включно до 04.04.2016 року) - 44210,92 грн (здійснені відповідачем платежі зараховані позивачем в рахунок неустойки відповідно до розрахунку) - 10190,73 грн (сальдо станом 23.02.2016 року відповідно до розрахунку позивача)). Правові підстави для стягнення неустойки, нарахованої до 11.03.2016 року відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, Вищий господарський суд України, діючи в межах повноважень, наданих йому п. 5 ч. 1 ст. 111 9 ГПК України, дійшов висновку про необхідність зміни рішення суду в частині визначення розміру неустойки, що підлягає стягненню на користь позивача.

Судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п. 5 ч. 1 ст. 1119, ст.ст. 11110 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спільного підприємства "Літучий Голандець" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року у справі № 916/2682/16 змінити.

Викласти п. 2 резолютивної частини рішення у такій редакції:

"Стягнути з Спільного підприємства "Літучий Голландець" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.3, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, р/р 1909, ГУДКСУ в Одеській обл., МФО 828011, ) неустойку у сумі 13035,05 грн за період з 11.03.2016 року по 04.04.2016 року (включно), а також витрати по сплаті судового збору у сумі 300,12 грн".

В решті судові рішення залишити без змін.

Стягнути з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) на користь Спільного підприємства "Літучий Голландець" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.3, ) 1185,65 грн - у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року.

Стягнути з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) на користь Спільного підприємства "Літучий Голландець" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.3, ) 1293,44 грн - у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 року.

Видачу наказу доручити Господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Карабань В.Я.
СуддяКовтонюк Л.В