ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Справа № 911/998/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Палія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 р.
у справі№911/998/17
господарського судуКиївської області
за позовомМалого приватного підприємства фірма "Ерідон"
до1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська", 2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", 3)Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус"
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Торгагро Сольюшн"
простягнення суми

за участю представників від:
позивачаСпєрова Д.К. (дов. від 30.03.17),
відповідача-1Білобловського С.В. (дог. від 03.04.17),
відповідача-2не з'явилися, були належно повідомлені,
відповідача-3не з'явилися, були належно повідомлені,
третьої особине з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.04.2017 р. (суддя Кошик А.Ю.) яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 р. (судді: Л.Г. Сітайло, О.М. Баранець, Н.Ф. Калатай) заяву Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. Вжито заходи до забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська" в сумі 81 424 000,00 грн. 00 коп., що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, в тому числі, але не обмежуючись:

- на рахунку № 8 в АБ "УКРГАЗБАНК", МФО 320478;

- на рахунку № 6252 в "Чернівецька.ОФ АКБ "УСБ", м. Чернівці, МФО 356011;

- на рахунку № 7864 в "Філія ПАТ ПІБ в м. Чернівці", МФО 356163;

- на рахунку № 61103 в ПАТ "УКРСОЦБАНК", МФО 300023, МФО 300249;

- на рахунку № 1824 в ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614;

- на рахунку № 7092 в "ЧЕРНІВ.Ф.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Чернівці", МФО 356282;

- на рахунку №2841 в "ЧЕРНІВ.Ф.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Чернівці, МФО 356282;

- на рахунку № 4959 в "ЧЕРНІВ.Ф.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Чернівці, МФО 356282;

- на рахунку № 2446 в "ЧЕРНІВ.Ф.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Чернівці, МФО 356282;

- на рахунку № 3446 в "ЧЕРНІВ.Ф.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Чернівці, МФО 356282;

- на рахунку № 5853 в "ЧЕРНІВ.Ф.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", м. Чернівці, МФО 356282;

- на рахунку № 4774 в ПАТ "СБЕРБАНК", МФО 320627;

- на рахунку № 4774 в ПАТ "СБЕРБАНК", МФО 320627;

- на рахунку № 6503 в Акціонерний банк "Південний", МФО 328209;

- на рахунку № 6501 в Акціонерний банк "Південний", МФО 328209;

- на рахунку № 6501 в Акціонерний банк "Південний", МФО 328209;

- на рахунку № 6501 в Акціонерний банк "Південний", МФО 328209;

- на рахунку № 6501 в Акціонерний банк "Південний", МФО 328209;

- на рахунку № 6502 в Акціонерний банк "Південний", МФО 328209;

а також на інших рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська" у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, виявлених державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження, до винесення господарським судом рішення по суті справи.

Не погоджуючись із постановою та ухвалою судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову, ухвалу господарських судів скасувати та відмовити в задоволені заяви.

Позивач надав відзив, просивши судові акти залишити без змін, касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Мале приватне підприємство фірма "Ерідон" звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська", Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус" про стягнення з відповідачів всього 234671500,00 грн. штрафу за порушення умов договорів застави та поруки. Зокрема, заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів 1, 3 штрафу за порушення умов Договору застави майбутнього врожаю №8 від 10.06.2016 р. в сумі 81424000 грн. та солідарне стягнення з відповідачів 2, 3 штрафу за порушення умов Договору застави майбутнього врожаю №9 від 10.06.2016 р. в сумі 153247500 грн.

Судами встановлено, що відповідно до умов Договору поставки №1151/16/139 від 15.07.2015 р. (з додатками) (Основний договір) позивач поставив ТОВ "ТОРГАГРО СОЛЬЮШН" товар - засоби захисту рослин, насіння, мікродобрива та мінеральні добрива на загальну суму 313 554 959,84 грн. зі строком оплати до 10.11.2016 р.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищенаведеним договором поставки, між позивачем, як Заставодержателем, ТОВ "Агрофірма Оршівська" (відповідачем1), як Заставодавцем, та ТОВ "ТОРГАГРО СОЛЬЮШН", як Боржником, укладено Договір застави майбутнього вражаю № 8 від 10.06.2016 р.

Відповідно до умов Договору № 8 від 10.06.2016 р. ТОВ "Агрофірма Оршівська" передало в заставу позивачу майбутній врожай сільськогосподарських культур - соя врожаю 2016 року, в кількості 8 142,4 т (на день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраного зерна сої), загальною заставною (оціночною) вартістю 81 424 000,00 грн., вирощений на земельних ділянках загальною площею 2326,40 га, що розташовані на території Іванковецької, Ошихлібської, Хлівшцанської, Оршівської та Неполоківської сільських рад Кіцманського району Чернівецької області.

Згідно з розділом 2 Договору застави, Заставодавець, серед іншого, зобов'язався вивозити зібраний врожай на зберігання на сертифікований елеватор, та передати його в подальшу заставу Заставодержателю шляхом оформлення подвійного складського свідоцтва (п.2.8 Договору застави).

Як передбачено пунктом 3.5. Договору застави, у випадку невиконання Заставодавцем договірних зобов'язань, передбачених розділом 2 Договору застави, Заставодержатель має право стягнути з нього штраф у розмірі оціночної вартості предмета застави.

Проте, станом на дату проведення остаточних розрахунків за Основним договором, вищезазначені умови Договору застави Заставодавцем не виконано. При цьому, станом на 11.11.2016 р. також не проведено повних розрахунків за Основним договором.

В зв'язку з вищезазначеним позивач звернувся до ТОВ "Агрофірма Оршівська" з вимогою невідкладно усунути порушення зобов'язань за вказаним Договором застави та передати весь зібраний врожай сої в кількості 8 142,4 т в подальшу заставу позивачу шляхом оформлення подвійного складського свідоцтва на сертифікованому елеваторі на розсуд ТОВ "Агрофірма Оршівська" як Заставодавця, а в разі невиконання зазначеного обов'язку Заставодавця - впродовж 3 робочих днів з дня отримання вимоги, сплатити штраф передбачений умовами п. 3.5. Договору застави в сумі 81 424 000,00 грн., що відповідає заставній (оціночній) вартості заставленого майна.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що ТОВ "Агрофірма Оршівська" протягом тривалого часу (понад 3 місяці) не виконує зобов'язання зі сплати штрафу за порушення умов Договору застави майбутнього вражаю № 8 від 10.06.2016 р. в сумі 81 424 000,00 грн. та не вживає жодних заходів, спрямованих на оплату наявної заборгованості вже після пред'явлення вимоги про її оплату.

Задовольняючи заяву Малого приватного підприємства фірми "Ерідон" на підставі ст.66 ГПК України та забезпечуючи позов у спосіб, передбачений п.1 ч.1 ст.67 ГПК України, суди прийшли до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності їх вжиття з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним видом заходів до забезпечення позову і предметом відповідної позовної вимоги; імовірності настання обставин, зазначених у ст.66 ГПК, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Вищий господарський суд не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій, та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи забезпечення позову, серед яких, зокрема, накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Приписами постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" унормовано, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, виходячи з наведеного, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказані роз'яснення викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 № 16.

Проте, ухвала місцевого та постанова апеляційного господарських судів про вжиття заходів до забезпечення позову наведеним вимогам не відповідають з огляду на таке.

Так, ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими позовними вимогами та заходами до забезпечення позову, при цьому суди попередніх інстанцій послались на подану заявником інформацію з всесвітньої мережі інтернет та не перевірену через інші ресурси, як на докази які можуть вказувати на наявність обставин, з котрими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Разом з тим, всупереч положенням ст. ст. 33, 66 ГПК України заява позивача про забезпечення позову нічим не обґрунтована та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях.

Відтак, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Згідно з положеннями ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В той же час, суд апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову, наведеного вище не врахував та не виправив допущені судом першої інстанції порушення.

Отже, задовольняючи клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову господарські суди не врахували вимог зазначених процесуальних норм та не обґрунтували припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, оскаржувані судові акти не відповідають вимогам процесуального права, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому підлягають скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Оршівська" задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 05.04.2017 р. у справі № 911/998/17.

У задоволенні заяви Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

В. В. Палій