ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.08.2017 Справа № 904/6972/17

За позовом Волинського обласного центру зайнятості, м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс", м. Дніпро

про стягнення 52 595 грн. 90 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 12.07.2017. б/н;

від відповідача: не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 52 595 грн. 90 коп., що складає 47 992 грн. 50 коп. - заборгованості, що виникла відповідно до умов договору від 12.01.2017р. №7-9/4 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками та 4 603 грн. 40 коп. - пені.

Відповідач у відзиві (вх.№41151/17 від 24.07.2017р.) на позовну заяву просить суд розглядати справу без участі представника відповідача та заперечує проти позову, посилаючись на те, що: - між позивачем та відповідачем був укладений договір від 12.01.2017р. №7-9/4 на відпуск паливно-мастильних матеріалів; - за платіжним дорученням від 30.01.2017р. №130 були сплачені на розрахунковий рахунок відповідача кошти в розмірі 47 992 грн. 50 коп.; - на дату розгляду справи відповідач грошові кошти покупцю не повернув, товар не поставив.

Приймаючи до уваги, що:

- відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору;

- суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору;

- тому суд доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу представником позивача заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2017р. між позивачем - Волинським обласним центром зайнятості, як замовником, та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс", як постачальником, було укладено договір №7-9/4 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками (надалі - Договір), відповідно до пункту 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобовязується поставити замовнику паливно-мастильні матеріали та паливні картки, на яких воно обліковується, організувати та забезпечувати відпуск ПММ замовнику або довіреній особі замовника на підставі паливних карток, а замовник зобовязується приймати та оплачувати надані постачальником паливні картки та ПММ.

Відповідно до пункту 2.2 Договору асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ і паливних карток, визначаються у рахунках, які виставляються постачальником та сплачується замовником згідно цього договору; для кожної окремої видачі паливних карток в рамках договору постачальник виставляє замовнику окремий рахунок на підставі заяви (додаток 2), в якій визначена кількість паливних карток та сума до сплати; заяви на придбання ПММ та Паливних карток направляти по тел/факсу 28-37-07.

У пункту 5.6 Договору узгоджено, що загальна сума договору на момент його підписання становить 47 992 грн. 50 коп.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2017р., але у всякому випадку до виконання сторонами своїх зобовязань (пункт 7.1 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру від 12.01.2017р. №0009/1000082 на суму 47 992 грн. 50 коп. за бензин А-92 у кількості 2133 л (а.с. 11).

Позивачем вказаний рахунок було оплачено у повній сумі 47 992 грн. 50 коп., про що свідчать платіжне доручення від 30.01.2017р. №130 (а.с. 12).

Згідно пункту 2.3 Договору право власності на паливні картки від постачальника до замовника переходить з моменту підписання накладній і фактичного отримання паливних карток; право власності на ПММ виникає у замовника з моменту фактичного отримання ПММ на підставі авторизаційної відповіді у кількості, що вказана у квитанції терміналу, в повному обсязі згідно з договором та рахунком по ціні, яка була визначена на дату виставлення постачальником кожного рахунку замовнику.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, враховуючи термін дії Договору до 31.03.2017р. суд вважає, що відповідач повинен був передати позивачу паливні картки до 31.03.2017р.

На момент розгляду справи доказів передачі позивачу паливних карток на придбання товару відповідачем не надано.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, позивач обґрунтовано вимагає від відповідача повернення йому перерахованої суми попередньої оплати у розмірі 47 992 грн. 50 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення 4 603 грн. 40 коп. пені, то вона є безпідставною з огляду на таке.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання пункту 4.1.3 договору, постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 4.1.3 Договору передбачено, що негайно після отримання позитивних авторизаційних відповідей по паливним карткам через термінал, забезпечувати відпуск ПММ замовнику, після отримання позитивних авторизаційних відповідей по паливним карткам, додається (додаток 4).

Як вбачається умовами пункту 4.1.3 Договору не встановлено як строку отримання позитивних авторизаційних відповідей по паливним карткам, так і строку відпуску паливно-мастильних матеріалів замовнику.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі розподіляється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Плюс» (49051, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 40А; ідентифікаційний код 39726851) на користь Волинського обласного центру зайнятості (43025, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 3-А; ідентифікаційний код 05427482) 47 992 (сорок сім тисяч девятсот девяносто дві) грн. 50 коп. попередньої оплати та 1 459 (одна тисяча чотириста пятдесят девять) грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

04.08.2017р.