РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/9255/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9255/17

за позовом публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк";

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 4 080,86 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Гопкало О.В., довіреність № б/н від 01.02.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" (надалі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 4080,86 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору про компенсацію витрат (плати за землю) на утримання орендованого майна № 404/2 від 01.09.2016р. не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати наданих послуг, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 3582,82 грн., за прострочення оплати якого нараховані 313,15 грн.. пені, 150,34 грн.. інфляційних втрат та 34,55 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2017р. порушено провадження у справі № 910/9255/17 та призначено її розгляд на 13.07.2017р.

Присутній у судовому засіданні 13.07.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 08.06.2017р. не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, суду не надіслав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі 08.06.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2016р. між публічним акціонерним товариством "Завод "Маяк" (за договором сторона-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (за договором сторона-2) було укладено договір про компенсацію витрат (плати за землю) № 404/2 (далі - договір), який відповідно до п.1.1 розроблено згідно з чинним законодавством і укладається на основі договору оренди нерухомого майна № 404 від 01.09.2016р. та який передбачає компенсацію (відшкодування) стороною-2 стороні-1 витрат (плати за землю), що пов'язані з утриманням нерухомого майна стороною-1.

Відповідно до пункту 2.1. договору, сторона-2 зобов'язана компенсувати (відшкодувати) стороні-1 витрати (плати за землю) на утримання орендованого майна, визначені стороною-1 без урахування в залежності від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт нерухомого майна, що переданий в оренду згідно з розрахунком, який є невід'ємною частиною договору (додаток № 1).

У відповідності до додатку № 1 до договору, компенсація витрат (плата за землю) за базовий місяць становить, без урахування ПДВ, 1075,58 грн.

Згідно з пунктом 2.2. договору, сторона-2 зобов'язана вчасно компенсувати (відшкодувати) витрати стороні-1 щомісячно протягом 5-ти банківських днів від дати отримання рахунків не пізніше 15-го числа поточного місяця. Компенсація витрат здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-1. Моментом здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-1.

У відповідності до пункту 3.2. договору сторони погодили, що сторона-2 зобов'язана отримувати рахунки за договором, які виставляє сторона-1, в комерційному відділі сторони-1; своєчасно та в повному обсязі компенсувати (відшкодовувати) витрати (плати за землю) стороні 2 на утримання орендованого майна

Пунктом 7.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 01.01.2017р., сторони погодили, що даний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2017р. включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Судом встановлено, що на виконання вимог договору відповідачу були виставлені рахунки на оплату за грудень 2016, січень, лютий, березень, травень 2017р., щодо компенсації витрат (плати за землю), а відповідач в порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати виставлених позивачем рахунків на оплату компенсації податку за землю, а саме: № 3534 від 01.12.2016р. на суму 1075,58 грн., № 58 від 03.01.2017р. на суму 1075,58 грн., № 555 від 21.02.2017р. на суму 477,22 грн., № 775 від 01.03.2017р. на суму 477,22 грн. та № 1444 від 03.05.2017р. на суму 477,22 грн., загалом на суму 3582,82 грн., у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3582,82 грн.

Позивач 06.04.2017р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 05.04.2017р. за вих. № 683/909 звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованість, яку отримано відповідачем 03.05.2017р. Проте, відповідач відповіді на вказаний лист не надав, заборгованість не сплатив.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором в розмірі 3582,82 грн.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги у період грудень 2016, січень, лютий, березень, травень 2017р. включно, натомість на час розгляду спору в господарському суді відповідачем не надано доказів своєчасної оплати позивачу компенсації податку за землю за спірним договором, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню 3582,82 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 313,15 грн. пені, 150,34 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 34,55 грн., які нараховані окремо за кожний місяць, в якому виникла заборгованість.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з пунктом 4.3 договору у разі порушення термінів оплати платежів, визначених в пунктах 2.1., 2.2. даного договору, сторона-2 на вимогу сторонни-1 зобов'язана сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, та задовольняє зазначену вимогу у повному обсязі в сумі 313,15 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та доведеними, та підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" (04073, м. Київ, пр. С. Бандери, 8; ) основний борг в розмірі 3582 грн. 82 коп., 313 грн. 15 коп. - пені, 150 грн. 34 коп. - інфляційні втрати, 34 грн. 55 коп. - 3% річних та 1600 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 18.07.2017р.

Суддя А.І. Привалов