РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 906/293/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: Колесніков В.В. (довіреність №б/н від 25 квітня 2017 року);

відповідача: Лілік А.Є. (директор); Войтенко С.В. (довіреність №148 від 29 травня 2017 року)

розглянувши апеляційну скаргу позивача Приватного підприємства "Захід" на рішення господарського суду Житомирської області від 30 травня 2017 року у справі №906/293/17 (суддя Шніт А.В.)

за позовом Приватного підприємства "Захід"

до Приватного підприємства "Проспер"

про стягнення 296 830,13 грн

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Шніт А.В.) від 30 травня 2017 року у справі №906/293/17 було відмовлено в задоволенні позову Приватного підприємства "Захід" (надалі - позивач) до Приватного підприємства "Проспер" (надалі - відповідач) про стягнення 296830,13 грн..

Вказане рішення обґрунтовано тим, що враховуючи встановлені обставини справи та погоджені сторонами умови договору, зміна позивачем ціни товару у видаткових накладних є безпідставною, а тому до уваги судом не прийнята. При цьому, зазначеного не спростовує підписання відповідачем видаткових накладних як первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують здійснення господарської операції з видачі - приймання товару

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Приватне підприємство "Захід" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 30 травня 2017 року у справі №906/293/17 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач вважає, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини непогодження сторонами зміни ціни товару, що не відповідає обставинам справи; судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття помилкового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що видаткові накладні є доказом як прийняття товару відповідачем згідно відомостями, які зазначені у таких видаткових накладних, так і погодження сторонами суттєвих умов договору поставки щодо конкретної партії товару, зокрема погодження (зміни) ціни партії товару. Пояснення представників відповідача про непогодження ціни партії товару за наявності підписаних видаткових накладних не є належним доказом вказаних обставин. Оскільки обставини отримання товару, погодження ціни мають бути підтверджені лише письмовими документами, складеними сторонами та підписаними представниками сторін договору, скріпленими печатками. Судом було досліджено лист вих.№284 від 25 серпня 2016 року, яким відповідач просив позивача зарахувати переплату за рахунком №695 від 23 травня 2016 року в сумі 48049,83 грн. в оплату рахунку №1059 від 24 червня 2016 року та зробити відповідні коригування з ПДВ. На вимогу суду, представники сторін надавали пояснення щодо факту переплати ПП "Проспер" за рахунком №СФ-000001059. Однак, у судовому рішенні відсутнє мотивування відхилення доводів ПП "Захід", що вказане коригування свідчить про визнання ПП "Проспер" оплати за відповідним рахунком у розмірі 471823,06 грн., хоча ПП "Проспер" зазначає, що визнає рахунок лише на суму 423773,23 грн., а не 540560,80 грн.. Згідно пояснень представників відповідача, ПП "Проспер" мав зауваження до видаткових накладних в момент отримання товару, але вирішив їх підписати без зауважень. При цьому, письмово заявив відповідні зауваження у відповідь на претензію позивача. Відповідно до пункту 4.4. договору поставки "непогодження" покупця із ціною товару зумовлювало його право відмовитись від товару на заявлених умовах, оскільки ціна є суттєвою умовою договору поставки, або врегулювати наявні розбіжності у товарно-супровідних документах. Підписана видаткова накладна є єдиними та належним доказом прийняття товару за кількістю та визначеною ціною, та відсутності зауважень щодо відомостей, зазначених у видаткових накладних. Крім того, ПП "Проспер" не звертався до ДФС із скаргою на ПП "Захід" у зв'язку із помилками у обов'язкових реквізитах податкових накладних (ціні постачання без урахування податку; ставки податку та відповідної суми податку в цифровому значенні). Слід враховувати, що ПП "Проспер" має долучити до відповідної заяви первинний документ - видаткову накладну, що свідчить про допущенні ПП "Захід" помилки. Відповідно до вимог чинного законодавства та пункту 1.3 укладеного договору, рахунок на оплату мав бути підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою ПП "Захід", та міг бути переданий ПП "Проспер", зокрема, за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Отже, господарський суд Житомирської області помилково визнав, що рахунки без підпису та печатки ПП "Захід", які були передані електронною поштою у форматі xls (проект документа) є такими, що складені у письмовій формі. Відповідні висновки не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, суд не застосував до спірних правовідносин статтю 208 Цивільного кодексу України, яку суд мав застосувати, чим порушив частину 1 статті 43 ГПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 червня 2017 року у справі №906/293/17 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 19 липня 2017 року.

Від відповідача - Приватного підприємства "Проспер" надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що з врахуванням пояснень наданих представниками відповідача в судових засіданнях в частині того, що в листі №284 від 25 серпня 2016 року помилково вказано невірний номер рахунку (№1059 в той час як мало бути №1060 від 24 червня 2016 року), судом дано оцінку вищезгаданому листу з врахуванням фактичних обставин та матеріалів справи, та вірно трактовано його зміст як повне завершення розрахунків по рахунках №1059 та №1060 від 24 червня 2016 року, а не як погодження відповідача з підвищенням вартості товару. Як вбачається з пунктів 4.3 - 4.5 договору поставки, жоден з них не передбачає право покупця виставляти вимоги чи претензії у випадку не погодження відповідача з вартістю товару. А виклик представника постачальника (фактично пункт 4.5 договору, а не пункт 4.4. як зазначено в апеляційній скарзі) є обов'язковим тільки у випадку якщо сторони не дійдуть згоди про врегулювання питання без такого виклику.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 лютого 2016 року між Приватним підприємством "Захід" (постачальник) та Приватним підприємством "Проспер" (покупець) укладено договір поставки №39, за яким постачальник зобов'язується передати у власність покупця скло листове (або інший товар за домовленістю сторін), надалі-товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату відповідно до умов цього договору (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору, постачальник передає у власність покупця товар однією або окремими партіями протягом дії цього договору.

Згідно з пунктом 1.3. договору, асортимент, ціна та кількісні характеристики товару кожної окремої партії у рахунку на оплату (рахунку-фактурі), який направляється постачальником на користь покупця за допомогою електронного або іншого технічного зв'язку (факс, електронна пошта тощо). На вимогу покупця оригінал рахунку на оплату (рахунок-фактура) може бути направлений (переданий) покупцю.

Орієнтовна загальна сума договору 1000000,00 грн. з ПДВ (пункт 1.4 договору).

Умови приймання-передачі товару визначені у розділі 2 договору. Відповідно до пункту 2.2. договору обов'язок постачальника передати товар вважається виконаним у момент вручення покупцю (або обраному покупцем перевізнику) товару в обумовленому цим договором місці і підписання накладної (товарно-транспортної накладної (ТТН) або іншого документа, зокрема, складської квитанції, інше), що засвідчує факт приймання-передачі товару. При цьому, покупець погодився, що передача постачальником товару перевізнику, вважається передачею такого товару самому покупцеві.

У відповідності до пункту 3.1. договору, оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100% переоплати протягом трьох банківських днів з дня виставлення рахунку на оплату.

Покупець здійснює оплату на підставі виставленого рахунку на поточний рахунок постачальника, зазначений у рахунку на оплату (пункт 3.2. договору).

Відповідно до пункту 3.4. договору, в разі якщо з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату до моменту надходження від покупця грошових коштів за товар збільшилась ціна товару, зокрема, внаслідок девальвації гривні, збільшення витрат на доставку, митного оформлення тощо, постачальник здійснює перерахунок вартості товару та за згодою покупця здійснює відвантаження товару у кількості, що відповідає новій ціні товару. В разі згоди покупця із новою ціною, останній здійснює доплату вартості товару за новим рахунком на оплату.

Відповідно до пункту 8.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 року, але не раніше повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтею 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається судами з матеріалів справи, відповідно до умов пункту 1.3. договору, 24 червня 2016 року позивач надіслав відповідачу електронною поштою виставлений до оплати рахунок-фактуру №СФ-000001059 на оплату товару скло 4 мм в кількості 6673,590 м.кв. за ціною без ПДВ 52,9167, загальною вартістю 423773,23грн (з ПДВ). Того ж дня позивач надіслав на електронну пошту відповідачу рахунок-фактуру №СФ-000001060 від 24 червня 2016 року на оплату товару - скло 4мм за ціною 52,9167 грн за м.кв. в кількості 6673,590 м.кв., загальною вартістю 423773,23 грн. В обох зазначених рахунках-фактурах зазначено про дійсність до сплати до 29 червня 2016 року.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що Приватне підприємство "Проспер" на виконання умов договору поставки та відповідно до виставлених позивачем рахунків перерахувало на рахунок позивача: згідно платіжного доручення №1520 від 24 червня 2016 року - 423773,23 грн; згідно платіжного доручення №1521 від 24 червня 2016 року - 310773,23 грн. та згідно платіжного доручення №1536 від 30 червня 2016 року - 19950,00 грн..

Крім того, на час здійснення вказаних розрахунків у відповідача існувала переплата перед позивачем по рахунку №695 від 23 травня 2016 року в сумі 48049,83 грн., яку також зараховано позивачем в оплату виставлених ним 24 червня 2016 року рахунків згідно листа Приватного підприємства "Проспер" вих.№284 від 25 серпня 2016 року.

Таким чином, Приватним підприємством "Проспер" було повністю сплачено визначену позивачем у виставлених ним 24 червня 2016 року рахунках №СФ-000001059 та №СФ-000001060 вартість товару.

Поставка товару, обумовленого в рахунках за червень 2016 року за №СФ-000001059 та №СФ-000001060, була здійснена Приватним підприємством "Захід" у серпні 2016 року, а саме:

- 12 серпня 2016 - скло листове 4мм у кількості 6673,59 кв.м. за видатковою накладною №РН-0001419 від 12 серпня 2016 року та довіреністю №62;

- 15 серпня 2016 року - скло листове 4 мм у кількості 6673,59 кв.м. за видатковою накладною №РН-0001423 від 15 серпня 2016 року та довіреністю №63.

Прийняття зазначеного товару у вказаній кількості підтверджується підписом відповідача у вказаних видаткових накладних.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження апелянта - Приватного підприємства "Захід" стосовно того, що платежі у червні 2016 року ініційовані та здійснені відповідачем за відсутності належним чином оформлених рахунків на оплату, оскільки, саме позивач виставив зазначені рахунки для оплати відповідачем в червні 2016, визначивши, при цьому, строк оплати до 29 червня 2016 року.

Дійсність рахунків на оплату, пов'язаних із виконанням цього договору, складених у письмовій формі та переданих за допомогою електронної пошти, підтверджується самими умовами договору, зокрема, змістом пунктів 1.3 та 8.6. договору.

Так, у відповідності до пункту 8.6. договору документи, пов'язані із виконанням цього договору, зокрема, але не виключно, замовлення, рахунки на оплату, довіреності, є дійсними, якщо вони складені у письмовій формі, в т.ч. за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку (факс, електронна пошта тощо). Тому вищевказані доводи позивача з даного приводу спростовуються погодженими сторонами умовами договору.

Стосовно збільшеної ціни товару у видаткових накладних за серпень 2016 року колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень статті 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 3.4. договору сторони передбачили, що в разі якщо з моменту виставлення постачальником рахунку на оплату до моменту надходження від покупця грошових коштів за товар збільшилася ціна товару, зокрема, внаслідок девальвації гривні, збільшення витрат на доставку, митного оформлення тощо, постачальник здійснює перерахунок вартості товару та за згодою покупця здійснює відвантаження товару у кількості, що відповідає новій ціні товару. В разі згоди покупця із новою ціною, останній здійснює доплату вартості товару за новим рахунком на оплату.

Таким чином, збільшення ціни товару у видаткових накладних за серпень 2016 року суперечить умовам укладеного між сторонами договору, оскільки таке збільшення відбулось після надходження від Приватного підприємства "Проспер" грошових коштів за товар.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що погодження з покупцем нової ціни товару відповідними доказами не підтверджено. Крім того, у відповідності до пункту 3.4. новий рахунок Приватним підприємством "Захід" не виставлявся (рахунки видані позивачем за датою і номерами рахунків, виставлених ним до оплати у червні 2016 року).

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та погоджені сторонами умови договору, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що зміна позивачем ціни товару у видаткових накладних є безпідставною.

У зв'язку з необґрунтованістю позову в частині стягнення 233575,28 грн. основного боргу місцевий суд правомірно зазначив, що безпідставними є також похідні вимоги про стягнення нарахованих на суму боргу 41298,75 грн. пені за період з 13 серпня 2016 року по 24 березня 2017 року, та 21956,10 грн. інфляційних за період з 15 серпня 2016 року по 24 березня 2017 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених статтею 104 ГПК України, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.17 року у справі №906/293/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Захід" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/293/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.