КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/21823/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Суліма В.В.

за участі представників сторін:

від позивача: Надточій Т.М. дов. №б/н від 22.03.2017

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 року по справі № 910/21823/16 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд»

про стягнення 49000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд» про стягнення 49 000,00 грн. заборгованості за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014.

20.12.2017 позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено про те, що між сторонами припинились господарські правовідносини, а заборгованість виникла у зв'язку із зайво сплаченими позивачем грошовими коштами, з огляду на що позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача зайво сплачені грошові кошти у розмірі 49 000,00 грн.

Місцевий господарський суд, дослідивши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, дійшов висновку, що вона не є іншим позовом, не змінює розмір, предмет та підставу позову, а конкретизує (уточнює) підстави позовних вимог, викладені позивачем у позовні заяві, у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 № 910/21823/16 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду від 27.01.2017, Товариство з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 № 910/21823/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.03.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.03.2017 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, на підставі розпорядження № 09-53/1221/17 від 28.03.2017 для розгляду справи № 910/21823/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Іоннікової І.А., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 справу прийнято до провадження у вищезазначеному складі судової колегії та призначено до розгляду на 26.04.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.04.2017 у зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, на підставі розпорядження № 09-53/1714/17 від 26.04.2017 для розгляду справи № 910/21823/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Іоннікової І.А., Суліма В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.05.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017, враховуючи неявку представника відповідача, розгляд справи відкладено на 21.06.2017.

В судове засідання 21.06.2017 представник відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема зворотніми поштовими повідомленнями з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до абз.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 встановлено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За пунктом 3.9.2 названої постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої постанови пленуму ВГСУ.

Враховуючи, що присутні представники позивача не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника відповідача, взявши до уваги те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва 27.01.2017 по даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд» (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» (клієнт) укладено Договір № 42 транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов'язується надавати послуги з організації перевезень вантажів залізничним транспортом у відповідності з погодженими сторонами цього договору заявками клієнта, а клієнт зобов'язується прийняти і сплатити надані експедитором послуги і виплатити йому винагороду в порядку та на умовах цього договору.

Статтею 2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 сторони погодили процес надання експедитором послуг з організації перевезень вантажів клієнта залізничним транспортом.

Згідно з п. 2.2.11 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується протягом 2-х календарних днів з дати надання послуг вислати клієнту рекомендованим листом з повідомленням про вручення або передати під розписку клієнту наступні документи: податкову накладну; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписаний експедитором; оригінал рахунку на виконані роботи (надані послуги) за даним договором з додатком всіх необхідних підтверджуючих документів; транспортну (залізничну) накладну з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 оплата клієнтом вартості перевезень вантажів і інших транспортних послуг, організованих експедитором, здійснюється на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку-фактури експедитора, наданого за два банківські дні до початку перевезення вантажів.

Відповідно до п. 3.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 за підсумками роботи за місяць до 5 числа наступного місяця експедитор направляє клієнту 2 екземпляри акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписаних зі свого боку та копії всіх документів, по яких були проведені додаткові платежі.

Згідно з п. 3.7 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 сторони не пізніше 5-го числа кожного місяця, наступного за місяцем надання послуг, здійснюють звірку розрахунків, яка оформлюється сторонами шляхом підписання акту звірки взаєморозрахунків. Експедитор направляє на адресу клієнта 2 екземпляри підписаного зі свого боку акту звірки для підписання його клієнтом. Клієнт зобов'язується протягом 5 днів з моменту отримання вищезгаданого акту звірки від експедитора підписати його зі свого боку і направити на адресу експедитора 1 екземпляр підписаного акту звірки взаєморозрахунків. У разі наявності у клієнта зауважень, клієнт має право не підписувати акт звірки і в строк, вказаний у цьому пункті договору, надати експедитору письмову мотивовану відмову від його підписання.

Відповідно до п. 7.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами.

Згідно з п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторін від виконання зобов'язань за даним договором. Якщо жодна сторона за 30 днів до закінчення терміну дії цього договору не сповістить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, термін його дії подовжується на наступний календарний рік на таких же умовах. Клієнт має право в односторонньому порядку розірвати цей договір письмово попередивши про це експедитора за 10-ть календарних днів до бажаної дати розірвання договору.

Відповідно до п. 7.8 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір може бути змінений або розірваний за угодою сторін або в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором. Про намір розірвати договір сторона зобов'язана повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів.

Місцевий господарський суд, дослідивши матеріали даної справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Даний правочин за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст. 935 Цивільного кодексу України клієнт або експедитор має право відмовитися від договору транспортного експедирування, попередивши про це другу сторону в розумний строк. Сторона, яка заявила про таку відмову, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки, завдані їй у зв'язку із розірванням договору.

З долучених позивачем до матеріалів справи платіжних доручень та банківських виписок з рахунку позивача вбачається, що позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти за послуги транспортного експедирування у загальному розмірі 1 442 000 грн. 00 коп., що також відображено у долученому позивачем до позовної заяви акті звірки взаємних розрахунків, який підписаний уповноваженою особою позивача та скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро».

При цьому, у призначенні платежу позивач вказував реквізити Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та реквізити конкретних рахунків, виставлених відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач повернув позивачу грошові кошти у загальному розмірі 106 176 грн. 19 коп., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позивача та платіжними дорученнями (призначення платежу - повернення коштів згідно з Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014).

Крім того, в акті звірки взаємних розрахунків позивачем зазначено, що відповідач надав позивачу послуги за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 на загальну сум 1 270 540 грн. 20 коп. (позивачем долучено до матеріалів справи копії актів виконаних робіт на загальну суму 327 391 грн. 06 коп.).

В обґрунтуваннях позову Товариство зазначило, що відповідач не виконав свої зобов'язання за вказаним договором, тоді як позивач здійснив попередню оплату за послуги (роботи), які повинен був надати (виконати) відповідач. При цьому, позивач пояснював, що на виконання умов Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 він сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 1 442 000 грн. 00 коп., однак відповідач не надав позивачу послуги з транспортного експедирування у повному обсязі (в обсязі, погодженому сторонами), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 49000 грн. 00 коп. (сума попередньої оплати, на яку відповідач не надав послуги).

Таким чином, враховуючи зазначені позивачем підстави позову, встановленню підлягають обставини щодо виникнення у відповідача обов'язку з надання послуг на суму 49000 грн. 00 коп. (сума, яку позивач просить стягнути з відповідача) та обставини щодо невиконання/неналежного виконання відповідачем обов'язку з надання позивачу послуг транспортного експедирування за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 на суму, яку позивач просить стягнути з відповідача та яка, як стверджував позивач, є заборгованістю, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

Крім того, позивач також наголосив і на тому, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є зайво перерахованими позивачем грошовими коштами протягом усього терміну дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, та на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення) відповідачу на надання послуг з транспортного експедирування, вказана сума не є авансом чи попередньою оплатою. При цьому, позивач зазначив, що строк дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 закінчився 31.12.2015.

Тобто, на думку позивача, грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно набутими відповідачем, оскільки на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення), та крім того, грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно збереженими відповідачем у зв'язку із закінченням строку дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014.

Відтак, з вищенаведеного слідує, що заявленими позивачем підставами позову є: 1) порушення відповідачем зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та 2) безпідставне набуття та безпідставне збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 1.1 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується надавати послуги з організації перевезень вантажів залізничним транспортом у відповідності з погодженими сторонами цього договору заявками клієнта, а клієнт зобов'язується прийняти і сплатити надані експедитором послуги і виплатити йому винагороду в порядку та на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 заявка клієнта оформлюється в письмовій формі та після її підписання уповноваженими представниками сторін є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 в заявці клієнта вказуються вид (найменування) послуг експедитора та строки їх надання. У разі надання заявки на організацію перевезення вантажів клієнта, в заявці мають бути вказані істотні умови кожного конкретного перевезення (групи однотипних перевезень), а саме: найменування (вид), вага (розміри, кількість) вантажу; вартість послуг, яка включає винагороду експедитора та будь-які його витрати, пов'язані з виконанням доручення (заявки) клієнта, в т.ч., але не виключно, провізну плату перевізника; пункти відправлення та призначення вантажу; найменування вантажовідправника та вантажоодержувача; дата завантаження та дата доставки вантажу в пункті призначення (термін перевезення); інші умови, узгоджені сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 клієнт направляє на адресу експедитора письмове доручення (заявку) на конкретне перевезення вантажів за допомогою засобів електронного зв'язку на e-mail: з подальшим наданням останньому двох оригіналів такого доручення (заявки), якщо доручення (заявка) було прийняте експедитором до виконання відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1.1.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор здійснює опрацювання доручення (заявки) клієнта на перевезення і протягом 2-х календарних днів з дати його отримання, зобов'язується підтвердити (узгодити) його підписом уповноваженого представника експедитора, засвідченого печаткою підприємства та один примірник направити клієнту за допомогою засобів електронного зв'язку з подальшим наданням клієнту оригіналу заявки або в строк, вказаний у цьому пункті, у письмовій формі (за допомогою засобів електронного зв'язку) надати клієнту обґрунтовану відмову від прийняття заявки.

Згідно з п. 2.1.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 заявка повинна бути оформлена у письмовій формі за підписом уповноваженого представника клієнта, засвідченого печаткою підприємства. Заявка має бути прийнята до виконання експедитором після підтвердження (узгодження) її підписом уповноваженого представника експедитора, засвідченого печаткою підприємства.

Згідно з п. 2.1.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 заявка, що була передана сторонами за допомогою засобів електронного зв'язку має юридичну силу за умови її оформлення згідно з вимогами п. 2.1.2 цього договору при наступному обміні між сторонами на її оригінал.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується за дорученням (заявками) клієнта організовувати перевезення вантажів залізничним транспортом, надавати клієнту інші транспортно-експедиторські послуги, як самостійно, так і шляхом укладення відповідних договорів із залізницями і підприємствами-операторами рухомого складу, діючи при цьому від свого імені та в інтересах клієнта.

Положеннями п. 2.2.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 сторони погодили, що експедитор зобов'язується за дорученнями (заявками) клієнта організовувати консультаційно-довідкове обслуговування по вибору найбільш раціональних маршрутів слідування вантажів клієнта, вказаних у відповідних дорученнях (заявках) останнього.

Згідно з п. 2.2.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 експедитор зобов'язується за дорученнями (заявками) клієнта здійснювати розрахунок провізних платежів (залізничного тарифу, тощо) на заплановані перевезення вантажів клієнта за даним договором.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 вартість послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів клієнта при виконанні цього договору, узгоджується сторонами в заявках.

Таким чином, з умов укладеного між сторонами Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 вбачається, що вказаний договір спрямований на багаторазове застосування (рамковий договір), та погодження істотних умов (найменування послуг, їх строки надання, вартість, тощо) кожного окремого зобов'язання повинно здійснюватись шляхом подання конкретних заявок клієнта (позивача) та погодженням (прийняттям до виконання) таких заявок експедитором (відповідачем).

Тобто, зобов'язання відповідача з надання послуг виникають саме з конкретної заявки, погодженої сторонами.

З метою встановлення обставин щодо виникнення у відповідача зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, місцевий господарський суд неодноразово ухвалами від 02.12.2016, від 20.12.2016, від 13.01.2017 зобов'язував позивача та відповідача надати суду копії відповідних заявок, які були надані позивачем відповідачу та були погоджені (прийняті до виконання) відповідачем.

Однак, сторони не виконали вимог ухвал суду першої інстанції, копії заявок за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 не надали.

Виходячи з вищенаведених умов договору, належним та допустимим доказом виникнення у відповідача обов'язку з надання послуг за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є погоджена сторонами заявка (замовлення), яка в тому числі визначає вартість послуг, які повинен надати відповідач.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, з огляду на відсутність в матеріалах справи відповідних заявок на надання послуг з транспортного експедирування за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, суд першої інстанції цілком вірно визнав необґрунтованими зазначені позивачем у позовній заяві та у письмових поясненнях, поданих до суду 27.01.2017, підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 49 000 грн. 00 коп., як заборгованості, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014.

Доводи апеляційного оскарження позивача стосовно того, що у зв'язку із невиконанням відповідачем договірних зобов'язань, а саме - ненадання вчасно послуг в погодженому сторонами обсязі та строки на повну суму передоплати, до чого позивач, як наслідок втратив інтерес і має право, на його думку, на повернення суми попередньої оплати, колегія суддів не приймає до уваги, та вважає за необхідне зауважити, що позивачем взагалі не доведено належними та допустимими доказами (відповідними заявками) виникнення у відповідача зобов'язання надати послуги транспортного експедирування на суму 49000 грн. 00 коп.

Серед іншого, як було вже зазначено вище, 20.12.2016 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є зайво перерахованими позивачем грошовими коштами протягом усього терміну дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, та на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення) відповідачу на надання послуг з транспортного експедирування, вказана сума не є авансом чи попередньою оплатою. При цьому, позивач зазначив, що строк дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 закінчився 31.12.2015.

Тобто, по суті, позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно набутими відповідачем, оскільки на вказану суму грошових коштів позивачем не надавались заявки (замовлення), та крім того, грошові кошти у розмірі 49000 грн. 00 коп. є безпідставно збереженими відповідачем у зв'язку із закінченням строку дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 оплата клієнтом вартості перевезень вантажів і інших транспортних послуг, організованих експедитором, здійснюється на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку-фактури експедитора, наданого за два банківські дні до початку перевезення вантажів.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 1 442 000 грн. 00 коп. При цьому, у призначенні платежу позивач вказував реквізити Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 та реквізити конкретних рахунків, виставлених відповідачем.

Таким чином, з огляду на вищевикладене слідує, що сплачені позивачем грошові кошти у загальному розмірі 1442000 грн. 00 коп. не є безпідставно набутими відповідачем, оскільки у призначенні платежу позивач вказував, як реквізити укладеного між сторонами Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, так і реквізити виставлених відповідачем рахунків.

Більше того, з метою встановлення обставин щодо здійснення позивачем переплати (надмірної сплати) грошових коштів, місцевий господарський суд неодноразово ухвалами від 20.12.2016 та від 13.01.2017 зобов'язував сторін надати копії рахунків, які були виставлені відповідачем позивачу та на які посилався позивач при здійсненні оплат (у призначенні платежу).

Однак, вказані вимоги суду сторонами виконані не були (позивачем надано суду копію лише одного рахунку № 05 від 10.02.2015 на суму 102 000 грн. 00 коп.).

Серед іншого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано такими, що не заслуговують на увагу твердження позивача щодо безпідставного збереження відповідачем грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. у зв'язку з припиненням 31.12.2015 строку дії Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014. При цьому, слід виходити з наступного.

Відповідно до п. 7.4 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами.

Згідно з п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторін від виконання зобов'язань за даним договором. Якщо жодна сторона за 30 днів до закінчення терміну дії цього договору не сповістить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, термін його дії подовжується на наступний календарний рік на таких же умовах.

При цьому, з огляду на умови, викладені у п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014, а саме про те, що якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору не сповістить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, термін його дії продовжується на наступний календарний рік на таких же умовах, слід дійти висновку, що вказана умова договору (про автоматичне продовження строку дії договору на наступний календарний рік за відсутності письмових заперечень за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору) є чинною у наступному календарному році, тобто автоматична пролонгація договору передбачена на кожний календарний рік.

Таким чином, з огляду на те, що сторонами не надано суду доказів наявності письмових заперечень сторін, надісланих у порядку п. 7.5 договору, про розірвання договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на дату розгляду справи у суді Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є чинним.

Між тим, з огляду на вищенаведене, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу і доводи апеляційного оскарження позивача стосовно того, що спірний договір згідно його умов вважається пролонгованим лише на один наступний календарний рік, тобто тільки на 2015, відповідно 31.12.2015 дія цього договору закінчилась. Вказанні ствердження позивача спростовуються змістом п. 7.5 Договору № 42, безпосередньо в якому сторонами не визначено, що договір може автоматично пролонгуватись лише на один календарний рік, наразі, як стверджує позивач, на 2015 рік.

При цьому, окремо слід зазначити і про те, що згідно з п. 7.5 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 клієнт має право в односторонньому порядку розірвати цей договір письмово попередивши про це експедитора за 10-ть календарних днів до бажаної дати розірвання договору..

Відповідно до п. 7.8 Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 цей договір може бути змінений або розірваний за угодою сторін або в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором. Про намір розірвати договір сторона зобов'язана повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів.

Втім, будь-яких доказів щодо розірвання Договору № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 у порядку п. 7.5 та п. 7.8 сторонами суду не було надано.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи, що станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є чинним, тобто підстава, за наявності якої позивач сплачував відповідачу грошові кошти, не відпала, вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, так як вказані грошові кошти не є безпідставно набутими (сплачені позивачем з посиланням на Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014) та не є безпідставно збереженими (станом на дату розгляду справи у суді Договір № 42 транспортного експедирування від 30.09.2014 є чинним, а отже підстава набуття вказаних коштів не відпала).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, заявлені позивачем підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 49000 грн. 00 коп. (як у зв'язку з невиконанням зобов'язань з надання послуг транспортного експедирування, так і у зв'язку з безпідставним набуттям та безпідставним збереженням грошових коштів) є необґрунтованими, у зв'язку з чим у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄТК Трейд» про стягнення 49000 грн. 00 коп. слід відмовити повністю.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2017 у справі № 910/21823/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/21823/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

В.В. Сулім