ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р.Справа № 916/1060/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №786 від 04.09.2015р.; ОСОБА_3 на підставі свідоцтва;

Від відповідача: Батраков Р.А. за довіреністю №19 від 04.07.2017р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до комунального підприємства „Авангардкомунсервіс" про зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом комунального підприємства „Авангардкомунсервіс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 78 714,98 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_5.) звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до комунального підприємства „Авангардкомунсервіс" (далі по тексту - КП „Авангардкомунсервіс") про визнання дійсним укладений 01.11.2016р. між ОСОБА_5 та КП „Авангардкомунсервіс" договір про надання послуг з паркування транспортних засобів та зобов'язання відповідача належним чином виконувати умови підписаного між сторонами договору. Позовні вимоги обґрунтовані фактом незаконного розірвання договору № б/н про паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. в односторонньому порядку з боку КП „Авангардкомунсервіс".

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, 15.06.2017р. відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (вх. № 1508/17) до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором №б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. у загальному розмірі 78 714,98 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 70 260,00 грн., пені у розмірі 5 254,11 грн., трьох відсотків річних у розмірі 591,40 грн. та збитків від інфляції у розмірі 2 609,47 грн. Ухвалою від 21.06.2017р. вказану зустрічну позовну заяву господарським судом було прийнято до спільного розгляду зі справою №916/1060/17.

03.07.2017р. позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (вх. №2-3554/17), у відповідності до якої останній просить суд визнати недійсним договір про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.03.2017р., укладений між КП „Авангардкомунсервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6.

Приписами ч. 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Абзацом 3 п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд зазначає, що разом із поданням заяви про уточнення позовних вимог від 03.07.2017р., позивачем фактично було заявлено додаткову позовну вимогу, відповідачем за якою, окрім того, повинен виступати суб'єкт господарювання, який до участі у справі у якості іншого відповідача залучений не був. Оскільки чинним ГПК України не передбачено права позивача заявляти додаткові позовні вимоги, господарським судом була залишена без розгляду заява ОСОБА_5 про уточнення позовних вимог від 03.07.2017р., так як разом із поданням такої заяви позивачем було подано інший позов.

04.07.2017р. позивач звернувся до господарського суду із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві або будь-яким іншим особам здійснювати паркування транспортних засобів на майданчику для паркування, який розрахований за адресою: вул. Базова, смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область, до вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, за твердженням позивача, обґрунтовано фактом порушення з боку третіх осіб прав ОСОБА_5 на майданчик для паркування транспортних засобів, на території якого КП „Авангардкомунсервіс" надавались ОСОБА_5 послуги з паркування транспортних засобів відповідно до умов договору № б/н про паркування транспортних засобів від 01.11.2016р.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Приписами ч. ч. 1-3, 10-12 ст. 67 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами. Види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

Приписами п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року N 16 визначено, що господарський суд, виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Якщо з урахуванням особливостей майна користування ним не тягне за собою його знищення або зменшення його цінності, то для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві користуватися таким майном підстави, як правило, відсутні.

Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_5 на підтвердження поданої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову не було надано суду жодного доказу, який би свідчив, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Окрім того, суд, враховуючи заявлену ОСОБА_5 позовну вимогу про зобов'язання КП „Авангардкомунсервіс" належним чином виконувати умови договору №б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р., та обраний позивачем вид заходу до забезпечення позову, доходить висновку, що задоволення заяви позивача фактично є тотожним задоволенню однієї із заявлених позовних вимог, правовірність та обґрунтованість задоволення якої підлягає встановленню судом під час розгляду даної справи.

З огляду на викладене, господарським судом було відмовлено позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві або будь-яким іншим особам здійснювати паркування транспортних засобів на майданчику для паркування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

01.11.2016р. між КП „Авангардкомунсервіс" (Виконавець) та ОСОБА_5 (Замовник) було укладено договір №б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів, у відповідності до п. 1.1 якого Виконавець зобов'язується відповідно до умов цього договору та в порядку, визначеному договором та Правилами паркування транспортних засобів, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. за №1342, надати Замовнику послуги із денного паркування транспортних засобів на спеціально облаштованих для паркування місцях, а Замовник зобов'язаний прийняти та сплатити кошти за надані послуги.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до п. п. 1.5, 1.7 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. послуги із паркування надаються на умовах оплати фактичного використання послуг із паркування. Оплата здійснюється у безготівковій формі. Розрахунки проводяться Замовником поетапно, частинами, два рази за обліковий період: перша частина до 15 числа місяця, наступного за звітним, а друга частина - до 30 числа цього ж місяця. Вартість послуг із паркування транспортних засобів (тариф) встановлюється рішенням виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1.9 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. за письмовим погодженням із Виконавцем, у разі нерозміщення транспортних засобів у вихідні дні, чи у дні, коли через погодні умови розміщення транспортних засобів неможливе на майданчику для паркування, оплата послуг паркування за ці дні Замовником не здійснюється.

Приписами п. 1.14 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. визначено, що за наявності письмового дозволу Виконавця та за власні кошти Замовник має право за власним бажанням провести поліпшення та благоустрій майданчика для паркування, що розташований за адресою: вул. Базова, смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область. Ця умова договору не тягне за собою зобов'язання Виконавця щодо компенсації вартості неузгоджених поліпшень. Компенсації підлягають лише погоджені із Виконавцем та зроблені Замовником поліпшення.

Умовами п. п. 2.1.1, 2.2.1 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. встановлено, що Виконавець зобов'язаний якісно та вчасно надавати послуги з паркування транспортних засобів Замовника, а Замовник - оплатити послуги відповідно до п. п. 1.4, 1.5, 1.7 договору.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до положень п. п. 4.1 договору б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та припиняється: за взаємною згодою сторін; з ініціативи Виконавця у випадку порушення строків оплати або інших зобов'язань по договору шляхом направлення письмового повідомлення поштовим або кур'єрським зв'язком; з ініціативи Замовника, у тому числі у випадку незгоди зі зміною вартості послуг - з моменту введення нових тарифів, за умови письмового повідомлення Виконавця; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як свідчать матеріали справи, листом від 25.01.2017р. ОСОБА_5 звернувся до відповідача із проханням не здійснювати нарахування оплати послуг з паркування за січень 2017р., у зв'язку з несприятливими погодними умовами та значною кількістю святкових та вихідних днів.

КП „Авангардкомунсервіс" листом від 01.02.2017р. було повідомлено позивача, що відповідач як Виконавець за договором не буде здійснювати нарахування оплати послуг з паркування транспортних засобів протягом періоду з 01.01.2017р. по 15.01.2017р. включно. Окрім того, відповідачем було повідомлено позивача про наявність у останнього заборгованості з оплати послуг за договором, про підвищення тарифів за паркування з 15.02.2017р., та про прийняте рішення КП „Авангардкомунсервіс" розірвати договір № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. починаючи з 01.03.2017р.

ОСОБА_5, в свою чергу, листом від 13.02.2017р. було повідомлено відповідача про відсутність заборгованості за договором, оскільки останнім за попередньою усною домовленістю було здійснено облаштування майданчика для паркування, обов'язок щодо здійснення якого умовами договору покладено на КП „Авангардкомунсервіс", у зв'язку з чим, позивач просив відповідача відшкодувати вартість невід'ємних поліпшень шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_5 Окрім того, позивач наголошував на відсутності правових підстав для розірвання договору в односторонньому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі були підписані акт № ОУ-0001051 здачі-прийняття робіт від 31.11.2016р. на суму 25 200,00 грн. та акт №ОУ-0001157 здачі-прийняття робіт від 31.12.2016р. на суму 27 300,00 грн. При цьому, акт №ОУ-0000116 здачі-прийняття робіт від 31.01.2017р. на суму 14 700,00 грн. та акт №ОУ-0000162 здачі-прийняття робіт від 28.02.2017р. на суму 28 260,00 грн. з боку ОСОБА_5 підписано не було. Окрім того, КП „Авангардкомунсервіс" було виставлено відповідачу рахунки-фактури за період з листопада 2016р. по лютий 2017р.

При зверненні до господарського суду із позовними вимогами до КП „Авангардкомунсервіс" позивач зазначав, що відповідачем із порушенням умов договору та положень Господарського кодексу України було розірвано у односторонньому порядку договір б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. та починаючи з 01.03.2017р., відповідач не допускає ОСОБА_5 до майданчика для паркування автомобілів. Викладене вище, за переконанням позивача, свідчить про неналежне виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов'язань за договором № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р., яке полягає у необґрунтованій односторонній відмові надавати послуги з паркування транспортних засобів.

У зустрічній позовній заяві про стягнення заборгованості за договором б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. відповідач заперечував проти позовних вимог ОСОБА_5 з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві. Крім того, КП „Авангардкомунсервіс" наголошувало, що ним з дотриманням умов договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. було повідомлено позивача про розірвання договору в односторонньому порядку, у зв'язку з наявною заборгованістю ОСОБА_5 перед КП „Авангардкомунсервіс".

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених ОСОБА_5 та КП „Авангардкомунсервіс" в межах даної справи вимог, господарський суд виходить з наступного.

Враховуючи правову природу спірних взаємовідносин суд вважає за необхідне насамперед встановити наявність або відсутність заборгованості позивача за договором б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р., тобто встановити правомірність заявлених зустрічних вимог, так як дані обставини безпосередньо впливають на результати вирішення спору за первісним позовом.

В силу положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. . Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з умовами п. 1.6 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. після надання послуг за обліковий період Замовник зобов'язаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту Замовник повинен надіслати Виконавцю на протязі 5-ти календарних днів обґрунтовані зауваження, після чого сторони врегульовують дане питання. У випадку не надіслання обґрунтованих зауважень у визначений термін - послуги вважаються наданими, а акт таким, що підписаний Замовником.

Як зазначалося по тексту рішення вище, відповідно до п. п. 1.5, 1.7 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. послуги із паркування надаються на умовах оплати фактичного використання послуг із паркування. Оплата здійснюється у безготівковій формі. Розрахунки проводяться Замовником поетапно, частинами, два рази за обліковий період: перша частина до 15 числа місяця, наступного за звітним, а друга частина - до 30 числа цього ж місяця. Вартість послуг із паркування транспортних засобів (тариф) встановлюється рішенням виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району.

Господарським судом було встановлено, що ОСОБА_5 в порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. у визначений строк не було перераховано на користь позивача вартість наданих послуг за грудень 2016р. у розмірі 27 300,00 грн. відповідно до акту приймання-передачі № ОУ-0001051 від 30.11.2016р., який був підписаний позивачем без зауважень.

Щодо вартості послуг, які були надані КП „Авангардкомунсервіс" у січні та лютому 2017р. на суму 42 960,00 грн., яка була заявлена до стягнення відповідачем у зустрічній позовній заяві, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалось вище по тексту рішення, КП „Авангардкомунсервіс" та ОСОБА_5 в договорі № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. було погоджено по завершенню облікового періоду підписувати акти наданих послуг, у яких, як було встановлено господарським судом, сторонами повинна відображатися сума наданих відповідачем позивачеві послуг з огляду на відсутність визначення умовами договору щомісячного розміру вартості послуг .

Проте, акт №ОУ-0000116 здачі-прийняття робіт від 31.01.2017р. на суму 14 700,00 грн. та акт №ОУ-0000162 здачі-прийняття робіт від 28.02.2017р. на суму 28 260,00 грн. з боку ОСОБА_5 підписано не було. Доказів надіслання або отримання позивачем актів здачі-прийняття робіт відповідачем суду надано не було. При цьому, КП „Авангардкомунсервіс", звертаючись до господарського суду із зустрічними позовними вимогами, не було надано суду рішень виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району, якими відповідно до умов договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. повинні встановлюватись тарифи за надані КП „Авангардкомунсервіс" послуги.

Враховуючи правову природу договорів про надання послуг, факт надання та отримання яких повинен встановлюватися підписаними актами приймання-передачі, суд вважає, що, так як в даному випадку нарахування вартості послуг, здійснених КП „Авангардкомунсервіс" за кожний місяць різний, встановити дійсну вартість наданих послуг за лютий та січень 2017р. не вбачається за можливе. Крім того, відповідачем не надано суду доказів направлення на адресу позивача або отримання останнім рахунків на оплату вартості наданих послуг за вказаний період. Наведене має наслідком необхідність відмови у задоволенні позовних вимог КП „Авангардкомунсервіс" в частині стягнення із позивача грошових коштів у розмірі 42 960,00 грн.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення позивача щодо оплати вартості наданих послуг за грудень місяць у розмірі 27 300 грн з огляду на підписання останнім акту приймання-передачі наданих послуг від 31.12.2016р.

Окрім того, судом відхиляються посилання позивача на відсутність підстав для оплати послуг за грудень 2016р. з підстав проведення останнім за власний рахунок облаштування майданчика для паркування, оскільки письмового дозволу, як це передбачено умовами п.1.14 договору, від КП „Авангардкомунсервіс" отримано не було. Крім того, умовами укладеного між сторонами договору не передбачено звільнення позивача від оплати вартості наданих послуг у випадку здійснення поліпшень майданчика для паркування.

В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що зустрічні позовні вимоги КП „Авангардкомунсервіс" в частині стягнення з ОСОБА_5 основного боргу підлягають частковому задоволенню, а саме із позивача слід стягнути вартість наданих КП „Авангардкомунсервіс" у грудні 2016р. послуг, розмір яких складає 27 300,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_5 прийнятих на себе грошових зобов'язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих відповідачем послуг, останнім, в порядку ст. 625 ЦК України, ст. 549 ЦК України було нараховано ОСОБА_5 до сплати 3% річних в сумі 591,40 грн., збитки від інфляції у розмірі 2 609,47 грн. та пеню у розмірі 5 254,11 грн.

Відповідно до п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Господарським судом було встановлено, що умовами п. п. 1.5, 1.7 договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. сторонами по справі було визначено, що розрахунки проводяться Замовником поетапно, частинами, два рази за обліковий період: перша частина до 15 числа місяця, наступного за звітним, а друга частина - до 30 числа цього ж місяця. Вартість послуг із паркування транспортних засобів (тариф) встановлюється рішенням виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району.

В даному випадку, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що умовами договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р. сторонами не було визначено розміру вартості наданих відповідачем послуг, який повинен сплачуватись до 15 числа місяця та розміру вартості послуг, який підлягає сплаті до 30 числа поточного місяця.

Викладене унеможливлює встановлення правильного розміру заборгованості станом на 16 та 30 число місяця, що, в свою чергу, унеможливлює дослідження питання щодо правильності здійснених відповідачем нарахувань трьох відсотків річних, збитків від інфляції та пені на суму заборгованості у розмірі 27 300 грн., як того вимагає п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", що має наслідком необхідність відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог КП „Авангардкомунсервіс" до ОСОБА_5 в зазначеній частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 про визнання дійсним договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р., господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частини другої ст. 218 Цивільного кодексу України передбачено наступне. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст. 219 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Викладені вище приписи Цивільного кодексу України дозволяють господарському суду дійти висновку, що укладений між сторонами по справі договір не підлягає визнанню дійсним у судовому порядку, що має наслідком відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 у названій частині.

Приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Підсумовуючи вище викладені положення чинного законодавства, приймаючи до уваги умови договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р., якими встановлено право Виконавця, у випадку порушення строків оплати або порушення інших зобов'язань Замовника по договору, розірвати договір у односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення поштовим або кур'єрським зв'язком, а також наявність заборгованості позивача перед відповідачем за надані послуги на суму 27 300,00 грн., господарський суд доходить висновку про правомірність та законність розірвання з боку КП „Авангардкомунсервіс" договору № б/н про надання послуг з паркування транспортних засобів від 01.11.2016р., що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_5 позовних вимог в частині зобов'язання відповідача належним чином виконувати умови підписаного між сторонами договору.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до комунального підприємства „Авангардкомунсервіс" про зобов'язання вчинити певні дії, у зв'язку із необґрунтованістю заявлених вимог, та часткового задоволення зустрічного позову шляхом присудження до стягнення на користь комунального підприємства „Авангардкомунсервіс" основного боргу у розмірі 27 300,00 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 610, 612, 626, 628, 629, 901, 902, 907 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 179, 193 Господарського кодексу України.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 /67600, АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1, дата народження 15.02.1957р./ на користь комунального підприємства „Авангардкомунсервіс" /67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Фруктова, буд. 4/1, ідентифікаційний код 36518741/ основний борг у розмірі 27 300 грн. 00 грн. /двадцять сім тисяч триста грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 554 грн. 91 коп. /п'ятсот п'ятдесят чотири грн. 91 коп./. Наказ видати.

4. В решті зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 31 липня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна