КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р. Справа№ 911/810/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря Чміль Я.Є.

представники сторін у судове засідання не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2017

у справі №911/810/17 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

до Колективного підприємства „Пересувна механізована колона №15"

про визнання кредиторських вимог та зобов'язання включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.05.2017 відмовлено Броварському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Київської області у задоволенні позовних вимог повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Управління) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2017, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Управління до КП „Пересувна механізована колона №15" в особі голови ліквідаційної комісії Боєцької З.І. про визнання кредиторських вимог та зобов'язання включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Управління, як явного кредитора, відповідач мав повідомити персонально про припинення юридичної особи, оскільки у відповідача є безспірний борг перед позивачем в сумі 183798,19 грн за виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за 2013 рік, за 2014 рік та за період з січня по травень 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 апеляційну скаргу Управління прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 19.07.2017.

У судове засіданні 19.07.2017 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає можливим відповідно до ст.75 ГПК України здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2017, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Пересувна механізована колона №15", яке зареєстроване в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області за №03040207/10283, відповідно до ст. 14, 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зобов'язане сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України.

Абзацами 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату та доставку пенсій призначених відповідно до пп. "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"(абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування").

На обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону (абз. 3 п. 1 ст. 4 "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування").

У підпунктах 6.4., 6.7. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (далі - Інструкція), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004. за № 64/8663, вказано, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій. Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач мав відшкодувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за 2013 рік, 2014 рік та за період з січня по травень 2015 року у загальній сумі 183798,19 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи, у тому числі розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2013 рік, 2014 рік та за період з січня по травень 2015 року. Матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо суми заборгованості.

Проте, всупереч вимогам законодавства, кошти на відшкодування виплачених пенсій відповідачем не перераховувались, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість перед Управлінням в сумі 183798,19 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 105 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом України від 12.02.2015 №191-VIII, чинній на травень-серпень 2015) учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Згідно з ч. 5 ст. 105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач з 11.06.2015 перебуває у стані припинення; строк визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог до 11.08.2015.

Керуючись пп.. 6.4., 6.7. Інструкції, позивач 16.03.2015 та 23.04.2015 надіслав відповідачу повідомлення №2542/62 та №3864/02, відповідно, про сплату фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Повідомлення відповідачем не отриманні в зв'язку з неможливістю вручення за вказаною адресою одержувача.

18.06.2015 було опубліковано оголошення у ЗМІ про ліквідацію відповідача та вказано термін, до якого повинні подати свої вимоги кредитори - 11.08.2015.

31.08.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою №10072/09 про визнання кредиторських вимог Управління, в якій просив прийняти до розгляду заяву Управління про визнання кредиторських вимог, визнати кредиторські вимоги Управління в сумі 183798,19 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу .

Вказана заява була отримана відповідачем 02.12.2015, що підтверджується підписом Голови ліквідаційної комісії на зазначеній заяві позивача.

Частиною 6 ст. 105 ЦК України передбачено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Листом від 17.12.2015 №03/3 про результати розгляду вимог, який отриманий позивачем 18.12.2015, відповідач повідомив про те, що ним було отримано, у тому числі заяву від 31.08.2015 №10072/09, проте відповідач не визнає кредиторські вимоги позивача в повному обсязі та залишає їх без задоволення, оскільки позивачем у встановлений строк, а саме до 11.08.2015, не були сформовані та направлені до ліквідаційної комісії КП "Пересувна механізована колона № 15" кредиторські вимоги.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 28.10.2016 № 11529/10 про надання інформації, в якому зазначив, що інформація про результати розгляду, у тому числі кредиторських вимог, не надходила, у зв'язку з чим позивач просив відповідача повідомити про результати розгляду грошових вимог позивача.

Листом від 24.11.2016 №84 про результати розгляду вимог, який отриманий позивачем 24.11.2016, відповідач повідомив про те, що ним було отримано лист від 28.10.2016 № 11529/10, та про те, що він не визнає кредиторські вимоги позивача в повному обсязі в зв'язку з пропуском позивачем встановленого строку для заявлення кредиторських вимог, а саме до 11.08.2015, тому кредиторські вимоги позивача залишені відповідачем без задоволення.

Таким чином, позивач, звертаючись до відповідача із заявою від 31.08.2015 №10072/09 про визнання кредиторських вимог пропустив строк для заявлення кредиторських вимог, оскільки звернувся після 11.08.2015.

Заявлені позивачем кредиторські вимоги були розглянуті відповідачем в строк, встановлений ч. 6 ст. 105 ЦК України, та листами від 17.12.2015 та від 24.11.2016 відповідач відмовив у задоволенні кредиторських вимог. Вказані листи були отримані позивачем 18.12.2015 та 24.11.2016, що підтверджується штампом позивача на зазначених листах.

Відповідно до ч. 3 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції 20.03.2017 (згідно поштового штампу на конверті, в якому була надіслана позовна заява з додатками), тобто після спливу місячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 112 ЦК України, який обраховується з моменту отримання відмови відповідача у задоволенні кредиторських вимог позивача.

Частиною 5 ст. 112 ЦК України передбачено, що вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки позивач у місячний строк після отримання повідомлення відповідача про відмову у задоволенні вказаних кредиторських вимог не звертався з відповідним позовом до суду, то кредиторські вимоги в сумі 183798,19 грн, які не визнані відповідачем, відповідно до ч. 5 ст. 112 ЦК України, вважаються погашеними. Отже, місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на ст.112 ЦК України, в якій встановлено місячний строк для звернення до суду в разі відмови відповідачем у задоволенні кредиторських вимог, зі спливом якого відповідні кредиторські вимоги вважаються погашеними, що і мало місце в даному випадку та правомірно встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Твердження апелянта, що борг відповідача є безспірним передчасні, оскільки безспірні вимоги кредиторів - це грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції. У матеріалах справи відсутнє судове рішення, як набрало законної сили, про визнання грошових вимог позивача в сумі 183798,19 грн, що б давало підстави вважати цей борг безспірним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у даній справі винесена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі №911/810/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/810/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня набрання постанови апеляційного суду законної сили.

Повний текст постанови підписано 24.07.2017.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков