ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 липня 2017 р. Справа № 918/414/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерного"

про скасування акту № р 163280 технічної перевірки засобів обліку електричної енергії прямого включення

В засіданні приймали участь:

Від позивача: ОСОБА_3 (дов. №86586 від 12.05.2016 р.);

Від відповідача: Піхоцький А.Л. (дов. №55 від 10.05.2017 р.).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерного" про скасування акту № р 163280 технічної перевірки засобів обліку електричної енергії прямого включення.

Ухвалою господарського суду від 13 червня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/414/17 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 27 червня 2017 року.

До канцелярії суду 19 червня 2017 року від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

27 червня 2017 р. ухвалою суду розгляд справи відкладено на 11 липня 2017 року.

11 липня 2017 р. позивачем подано письмові заперечення на відзив відповідача, в яких вказує на безпідставність тверджень зазначених в останньому, просив суд задоволити позов в повному обсязі.

11 липня 2017 р. у судовому засіданні оголошено перерву по справі до 18 липня 2017 р.

12 липня 2017 р. відповідачем подано додаткові пояснення в яких останній вказує на безпідставність позову, просить суд в його задоволенні відмовити.

18 липня 2017 р. позивачем подано заяву щодо додаткового нормативно-правового обґрунтування вимог позовної заяви, в якій позивач наголошував на правомірності позову, просив суд його задоволити.

У судовому засіданні 18 липня 2017 р. представник позивача підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, в свою чергу представник відповідача проти позову заперечив, наполягав на його безпідставності, просив суд в його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

16 листопада 2009 року між Закритим акціонерним товариством "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго", надалі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - споживач) було укладено договір № 1673 про постачання електричної енергії (надалі - договір, а.с. 9 - 14).

У відповідності до пункту 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з сумарною приєднаною потужністю 90 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Точка продажу електричної енергії: визначається відповідно до Додатку № 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Згідно пункту 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару (пункт 2.2.2 договору).

У відповідності до пункту 2.3.3 договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 "Порядок заняття показників засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

Пунктом 2.3.5 договору споживач зобов`язався забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників постачальника за пред`явленням службового посвідчення до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії.

Згідно пункту 3.1.5 договору постачальник має право доступу до належних споживачу засобів (систем) обліку електричної енергії, вимірювання потужності, контролю показників якості електричної енергії для контролю дотримання встановлених режимів споживання енергії.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача і скріплений печатками зазначених суб`єктів господарювання

Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору від 16 листопада 2009 року № 1673 про постачання електричної енергії, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

Крім того, сторонами було підписано додаток № 3 до договору (а.с. 16), яким погоджений перелік об`єктів і точок обліку споживача серед яких Кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", Кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2", Кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3", адреса АДРЕСА_1, тип лічильника СА4и678, номер приладу обліку 302969.

Згідно додатку № 1 до договору обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу, назва об`єкту користування та місцезнаходження кафе, вул. АДРЕСА_1, номер лічильника 302969 (а.с. 15).

Статтею 714 ЦК України визначено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За статтею 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) врегульовано Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31 липня 1996 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02 серпня 1996 року за № 417/1442, дія яких поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

З зазначеного суд вбачає, що між сторонами існують договірні зобов'язання у відповідності до договору на постачання електроенергії.

23 лютого 2016 року представниками відповідача проводилася технічна перевірка засобів обліку позивача, за результатами якої було оформлено Акт № р 163280, згідно якого, покази лічильника становили 331 454 кВт. год. (а.с. 18).

29 березня 2016 року актом № 69 проведено експертизу лічильника, повноважні особи відповідача встановили: за результатами проведеної експертизи лічильник № 0158398 типу НІК 2303 АП3 дата повірки ІІІ квартал 2012 року є непридатний для подальшого використання (а.с. 19).

Також, зазначеним актом встановлено, що лічильник непридатний для подальшого використання через невідповідність метрологічних характеристик та індикації на РКІ символу "С". Метрологічні характеристики не в нормі. При вимиканні-вмиканні напруги на лічильнику показник змінюється в меншу сторону.

З позовної заяви вбачається, що позивач з діями відповідача, щодо технічної перевірки електроспоживання без повідомлення та присутності споживача електричної енергії, здійсненої представниками відповідача 23.02.2016 р. по точці обліку в приміщенні кав'ярні "ІНФОРМАЦІЯ_3" не погоджується та вважає їх незаконними і необґрунтованими, а сам Акт №163280 вважає складеним з порушенням умов договору та вимог Правил користування електричною енергією, вважає, що він підлягає до скасування.

На переконання позивача, спірний акт неправомірно складений за відсутності споживача, як сторони договору, зокрема ПП ОСОБА_1, він забезпечує доступ працівників відповідача при перевірці засобів обліку, в той час, як акт № р 163280 підписаний невідомою позивачу особою, гр. ОСОБА_5

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Порядок складання акту, сторони передбачили пунктом 4.4 договору, згідно якого у разі виявлення однією із сторін порушень умов договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або винагороду тощо, на місці оформляється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох сторін договору в двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність якої стала причиною складання акта, має право внести до акта свої зауваження.

Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов'язана попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитися від складання та підписання акта.

У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта в акті робиться запис про відмову. У цьому разі акт вважається дійсним, якщо його на місці складання підписали не менше трьох уповноважених представників сторони договору, що складала акт.

Пунктом 1.2 ПКЕЕ визначено, що споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Позивач стверджує, що даний акт не може прийматися до уваги, оскільки він складений за відсутності споживача (ФОП ОСОБА_1В.) та підписаний не повноважною особою зі сторони позивача.

З матеріалів справи суд вбачає, що 23 лютого 2016 року уповноваженими представниками відповідача було складено акт № р 163280, яким зафіксовані покази лічильника, що відображено в самому акті, зі сторони постачальника акт підписаний майстром, та двома електромонтерами, а зі сторони споживача - адміністратором Шлюс П.М.

Положеннями частини 10 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" визначено, що споживач забезпечує в установленому законом порядку безперешкодний доступ відповідальних представників енергопостачальника, підприємства, яке здійснює передачу енергії, до власних енергетичних установок для здійснення контролю за рівнем споживання енергії, відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого порядку.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_5 не працює на позивача, в підтвердження надає витяг з трудової книжки та копію трудового договору від 13 червня 2015 року (а.с. 20), з якої вбачається що останній працював на ФОП ОСОБА_6, в той час, як відповідальною особою за договором є ФОП ОСОБА_1

Також позивач зазначав, що позивачу не було відомо про існування такого акту та про те, що відповідачем проводилися зняття показів лічильника.

Водночас, з матеріалів справи та наданих позивачем і відповідачем пояснень вбачається, що спірна точка обліку розташована в приміщенні Кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Суд констатує, що позивачем не оспорюється факт того, що громадянин ОСОБА_5 працював у приміщенні Кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3".

Суд зазначає, що пунктом 10.2 ПКЕЕ передбачено, що споживач забезпечує належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів законодавства України.

З зазначеного слідує, що споживач зобов'язаний обмежувати доступ до точок обліку сторонніх осіб, з метою збереження належного технічного стану та безпечної експлуатації.

Доказів того, що громадянином ОСОБА_5 вчинено протиправні діяння, щодо точок обліку, або щодо перевищення ним наданих повноважень, позивачем не надано.

Крім того, договором та ПКЕЕ передбачений обов'язок споживача забезпечити безперешкодний доступ постачальника до точок обліку, при цьому ні правилами ні договором не зазначено, що цей доступ забезпечується безпосередньо самим ФОП ОСОБА_1

Також, судом враховано, що актом від 23 лютого 2016 року № р 163280 зафіксовані виключно показники лічильника, правильність яких посвідчили 4 особи, 3 з яких повноважні представники відповідача.

Позивачем не оспорюються правильність зазначених у акті даних, позивач вказує виключно на те, що його, як відповідальну особу не було повідомлено про складання такого акту, чим порушено порядок передбачений договором та ПКЕЕ.

Водночас, частиною 3 пункту 4.4 договору сторони передбачили, що навіть у разі відмови (не підписання) споживачем акту, акт вважається дійсним, якщо його складали не менше трьох уповноважених представників постачальника, що в даному випадку і мало місце.

Зазначені вище обставини підтверджуються рішенням господарського суду Рівненської області від 14.06.2016 р. № 918/351/16, яке набрало законної сили 17.11.2016 р. згідно постанови Вищого господарського суду України.

За ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, зазначені вище обставини, щодо правомірності відомостей, які містяться у спірному акті та безпідставності тверджень відповідача, щодо його невідповідності ПКЕЕ та договору, спростовуються матеріалами справи та рішенням суду яке набрало законної сили.

Крім того, аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в постанові Вищого господарського суду України у справі № 902/598/14, де зазначено, що "представникам скаржника не було підстав сумніватися в повноваженнях ОСОБА_7, оскільки він допустив їх до перевірки, чого не може зробити неуповноважена особа.".

Разом з тим, суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України загальним принципом господарювання в Україні є, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Частинами 2, 3 ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Аналогічні норми містить і ст. 16 Цивільного кодексу України.

У зазначених нормах не закріплено такого способу захисту, як визнання дій контрагента незаконними (протиправними).

Такий спосіб захисту закріплений виключно у разі оскарження дій органів державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В даному випадку вбачається, що ПрАТ "Рівнеобленерго" не є суб'єктом владних повноважень, а тому визнання його дій незаконними - не передбачено законодавством.

Враховуючи усе зазначене вище, позовна вимога щодо визнання неправомірними дії ПАТ "Рівнеобленерго" є необґрунтованою.

Також, позивач наголошував на скасуванні Акт № р 163280 від 23.02.2016 року.

Суд констатує, що оскаржуваний Акт № р 163280 від 23.02.2016 року за своїми ознаками не має характеру акта в розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України, оскільки засвідчує факт проведення перевірки та зняття данних.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові Вищого господарського суду України від 05 серпня 2015 року у справі № 912/1799/14

"... За переконанням колегії суддів, акт приймання-передачі сам по собі цивільні права не порушує, а може бути лише за відповідних умов доказом такого порушення. Хоча юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (частина друга ст. 124 Конституції України), в суді не може бути пред'явлена вимога про визнання недійсним акта, що має значення лише доказу і документа бухгалтерського обліку, оскільки в суді захищаються права, що порушені або оспорюються, а не фіксуються докази, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи спростовується.

Отже, враховуючи вищевикладене, обраний позивачем спосіб захисту - визнання недійсним акту прийому-передачі №1 від 19.11.2010 року , з огляду на приписи ст.16 ЦК України, не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому відсутні правові підстави його задоволення.".

Така ж позиція відображена в інформаційному листі від 16.10.2008 р. N 01-8/626.

Суд зазначає, що скасування документу (акту), яким зафіксовано певні дії або данні (перевірки, обстеження) не визначено законодавством, а тому в даному випадку позивач обрав невірний спосіб захисту.

Пленум Вищого господарського суду України у пункті 4.3 постанови №18 від 26.12.2011 року роз'яснює, що Господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Отже, позов в частині скасування акту № р 163280 є необґрунтований та надуманий, а тому в його задоволенні суд відмовляє.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтей 4 - 3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 34 ГПК України обумовлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (частина 1 статті 43 ГПК України).

Враховуючи усе зазначене вище, суд вбачає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, а викладені в позовній заяві обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому суд в задоволенні позову відмовляє.

У відповідності до статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "24" липня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33010, АДРЕСА_2);

3 - відповідачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 71).