ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.07.2017 Справа № 904/6152/17

За позовом Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, м. Нікополь

до Відповідача-1: Зеленодольської міської ради Апостоловського району Дніпропетровської області, м. Зеленодольськ

Відповідача-2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Зеленодольськ

про визнання недійсним рішення, договору та повернення земельної ділянки

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Слюсар Я.В. - посвідчення № 001420 від 27.08.12;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Нікопольська місцева прокуратура Дніпропетровської області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Зеленодольської міської ради Апостоловського району Дніпропетровської області та відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому він просить суд:

- визнати недійсним рішення Зеленодольської міської ради № 1007 від 22.05.2015 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зони дії особистого строкового сервітуту на земельну ділянку під тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності, реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку та укладення договору особового строкового сервітуту»;

- визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту від 25.05.2015 № 4-2015-ОСС, укладений між Зеленодольською міською радою Апостолівського району Дніпропетровської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

- зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути територіальній громаді в особі Зеленодольської міської ради земельну ділянку площею 0,0031 га кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області за актом приймання - передачі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Зеленодольської міської ради № 1007 від 22.05.2015, на підставі якого укладено договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС від 25.05.2015, не відповідає вимогам земельного законодавства України. А саме договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС від 25.05.2015 є удаваним правочином, яким сторони приховали оренду землі, пославшись на передачу в оренду земельної ділянки без проведення конкурсу, у зв'язку із чим прокурор вважає даний договір недійсним та вказує про необхідність повернення спірно земельної ділянки громаді міста.

Ухвалою суду від 29.05.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено у засіданні на 11.07.2017.

Від відповідача-1 10.07.2017 надійшов відзив на позовну заявку, в якому він заперечив проти задоволення позову, оскільки на території Зеленодольської міської ради відсутня нормативно грошова оцінка землі, сформувати лоти для продажу права оренди землі через аукціон неможливо., тому для того, щоб отримувати надходження в бюджет від користування земельних ділянок під тимчасовими спорудами Зеленодольська міська рада була вимушено укладати договори особистих строкових сервітутів під тимчасовими спорудами для зайняття підприємницькою діяльністю. А тому, визнання недійсними рішення, договору та повернення земельної ділянки не призведе до поновлення порушених інтересів держави, а навпаки спричинить збитки державі.

Ухвалою суду від 11.07.2017 розгляд справи відкладено на 24.07.2017.

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані ухвалою суду документи не надав. Причини неявки суду не повідомив. Про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 24).

Прокурор підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами. В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 24.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Зеленодольської міської ради (далі - відповідач-1) № 1007 від 22.05.2015 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зони дії особистого строкового сервітуту на земельну ділянку під тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності, реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку та укладення договору особового строкового сервітуту», Фізичній особі-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) із земель комунальної власності надано в сервітутне користування земельну ділянку площею 0,0031 га (кадастровий номер НОМЕР_2), за адресою: АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с. 13).

На підставі вказаного рішення, між Зеленодольською міською радою та ФОП ОСОБА_1 25.05.2015 укладено договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС (далі - договір), який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 27.07.2015 (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1 договору, власник земельної ділянки надає, а сервітуарій приймає в строкове платне користування реальну частку території Зеленодольської міської ради, для встановлення і експлуатації малої архітектурної форми (тимчасової споруди), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області (згідно схеми розміщення, а.с. 17).

Згідно з п. 2 договору, в строкове платне сервітутне користування передається земельна ділянка несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0031 га, з яких 0,0013 га - під тимчасовою спорудою, 0,0018 га - під ділянкою для обслуговування тимчасової споруди.

Кадастровий номер - НОМЕР_2. На земельній ділянці знаходиться: мала архітектурна форма (тимчасова споруда) (п. 2.1-2.2 договору).

Категорія земель: землі житлової та громадської забудови (п. 2.5 договору)

Договір укладено терміном на 5 років, який обліковується з моменту державної реєстрації договору (п. 3 договору).

Частка території передається в користування для: комерційного використання (п. 8 договору).

На виконання умов договору, відповідно до акту приймання-передачі об'єкта користування від 25.05.2015 Зеленодоська міська рада передала, а ФОП ОСОБА_1 прийняв в користування частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Апостолівського району Дніпропетровської області, загальною площею 0,0031 га (а.с. 16).

Прокурор зазначає, що рішення Зеленодольської міської ради за № 1007 від 22.05.2015, на підставі якого укладено договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС від 25.05.2015, не відповідає вимогам земельного законодавства України. А саме, Зеленодольська міська рада не мала передавати спірну земельну в сервітутне користування ФОП ОСОБА_1, договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС від 25.05.2015 за своєю природою є договором оренди землі ,який укладено без проведення конкурсу, у зв'язку із чим прокурор, на підставі ст.ст. 203, 215, 235 ЦК України, вважає даний договір недійсним та вказує про необхідність повернення спірно земельної ділянки громаді міста.

Господарський суд не погоджується із вищевикладеними висновками прокурора з огляду на таке.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Незаконна передача у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Положеннями ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключних повноважень органу місцевого самоврядування віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; також розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад на території сіл, селищ, міст за пунктом "а" частини першої статті 12 Земельного кодексу України.

За статтею 116 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом рішення Зеленодольськлої міської ради від 22.05.2015 № 1007 та укладеного між Зеленодольською міською радою та ФОП ОСОБА_1 договору від 25.05.2015 вбачається, що відповідачу-2 було передано земельну ділянку в платне сервітутне користування для встановлення та розміщення малої архітектурної форми (тимчасової споруди) з цільовим призначенням: комерційне використання.

Згідно ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України, право користування (сервітут) є одним з речових прав на чуже майно; за своїм змістом сутність сервітуту як права на чужу річ полягає у обмеженому користуванні чужою річчю у межах та спосіб, встановлених законами чи договором між сервітуарієм та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною першою ст. 402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах (ст. 403 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція) від 12.02.2015 №191 -VIII статтю 99 Земельного кодексу України доповнено пунктом "в" право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм). Таким чином, законодавець прямо визначив можливість встановлення земельного сервітуту саме для розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

За таких обставин в позові слід відмовити.

Такої самої правової позиції дотримується і ВГСУ під час розгляду аналогічних спорів (див. Постанову ВГСУ від 27.04.2017 у справі № 904/6400/16).

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 173, 193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 629, 837, Цивільного кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 31.07.2017

Суддя М.О. Ніколенко