ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2017 р. Справа № 922/1064/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.

секретар судового засідання - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №2-567 від 28.12.2016 (у справі)

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №11 від 04.01.2017 (у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Харківтрансгаз (вх.№1979Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 по справі №922/1064/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Харківтрансгаз, м. Харків

до Комунального підприємства Тролейбусне депо №3, м. Харків

про стягнення 26050,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії Управління магістральних газопроводів Харківтрансгаз звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до КП «Тролейбусне депо №3» про стягнення з відповідача 25350,00 грн. вартості ремонту пошкодженого автомобіля та 700,00 грн. вартості проведених робіт з незалежної оцінки збитків.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2017 (суддя Хотенець П.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач - ПАТ Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Харківтрансгаз, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 у справі №922/1064/17. При цьому, заявник апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення, на його думку, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідач, КП «Тролейбусне депо №3», надав відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю погоджується із рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2017, просить залишити його без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених учасників судового процесу, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 03.08.2016 в м. Харкові на перехресті вулиць Маяковського та Сумської сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок обриву контактного дроту Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс» невстановленим тролейбусом, був пошкоджений автомобіль Tayota Camry державний номер АХ 003 АС, який належить Публічному акціонерного товариства «Укртрансгаз».

За результатами вказаного ДТП представниками КП «Міськелектро-транссервіс» було складено ОСОБА_2 розслідування випадку від 03.08.2016, та встановлено, що причиною даного випадку стали перебиті вихідні планки на перехресті невстановленим тролейбусом, в результаті чого перебиті планки впали з контактним дротом, який провис до проїжджої частини дороги, що і стало причиною ДТП (а. с. 40).

Позивач, звертаючись із позовом до господарського суду Харківської області, вважає, що невстановлений тролейбус є тролейбусом маршруту №2, який обслуговується КП "Тролейбусне депо №3", оскільки за неофіційною інформацією мережі «Інтернет» через вказане перехрестя пролягає лише маршрут тролейбусу №2, який обслуговується саме цим підприємством. Отже, збитки завдані в результаті даного ДТП, на думку позивача, підлягають відшкодуванню саме Комунальним підприємством "Тролейбусне депо №3", як підприємством, яке здійснює експлуатацію тролейбусів на маршруті №2, в результаті дій якого і була скоєна дана ДТП.

З метою визначення суми матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, позивач звернувся до субєкта оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яким 12.08.2016 було проведено огляд завданих пошкоджень транспортного засобу та складено протокол огляду колісного транспортного засобу №21/08/16. Протокол містить в собі дані про те, що огляд транспортного засобу проводився в присутності представника позивача та в присутності представника КП «Міськелектротранссервіс» ОСОБА_4 і під час огляду будь-яких зауважень та заперечень від представника останнього - не надходило (а.с. 53-55).

Тим же експертом з оцінки 15.08.2016 був складений звіт №21/08/16, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого позивачу становить 25373,31 грн. та 700,00 грн. складає вартість проведення робіт з оцінки завданих збитків.

Фактична ж вартість ремонту постраждалого автомобіля Tayota Camry становить 25350,00 грн., згідно акту прийняття-здачі виконаних робіт №5050 від 26.09.2016, який було виконано ТОВ «Укравтопроект».

Господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що для застосування такої міри відшкодування шкоди, яка встановлена приписами статті 1166 Цивільного кодексу України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: а саме протиправної поведінки, шкоди, причинного звязку між цими елементами, а також вини. Проте, в даному випадку позивачем не було надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів, щодо відомостей про самого водія, який перебуває в трудових відносинах з відповідачем та винний у скоєнні зазначеної ДТП, а також відсутні докази притягнення такої особи до відповідальності.

Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що збитки, завдані в результаті даної ДТП підлягають відшкодування саме за рахунок КП «Тролейбусне депо №3», як підприємства, що здійснює експлуатацію тролейбусів на маршруті №2. Також позивач зазначає, що на його думку, причиною пошкодження (обриву) контактної мережі та як наслідок пошкодження транспортного засобу позивача, стали саме дії водія тролейбуса, який належить КП «Тролейбусне депо №3» і який після обриву залишив місце пригоди.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із висновками, зробленими позивачем в своїй апеляційній скарзі з огляду на наступні підстави.

Матеріалами справи підтверджується, що дорожньо-транспортна пригода 03.08.2016 в м. Харкові на перехресті вулиць Маяковського та Сумської сталась внаслідок обриву контактного дроту. Пошкоджена контактна тролейбусна електромережа є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а тому така особа зобов'язана підтримувати цю мережу у належному технічному стані.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як це визначено пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Стаття 1187 Цивільного кодексу України містить в собі умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки. Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч. 1-2 ст. 1187ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України) .

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо) (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами і доповненнями).

В даному випадку підлягає застосуванню спеціальний Закон України «Про міський електричний транспорт», яким визначено, що до об'єктів міського електричного транспорту відносяться, зокрема, контактні мережі (ст. 1). Перевізник зобов'язаний утримувати рухомий склад та інші об'єкти міського електричного транспорту у належному стані (ч. 1 ст.13 ЗУ).

Технічний і санітарний стан рухомого складу, який працює на маршрутах (лініях), та інших об'єктів міського електричного транспорту повинен відповідати вимогам Правил дорожнього руху, Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, Правил технічної експлуатації метрополітену, а також нормам та стандартам у цій сфері (ч. 1 ст.17 ЗУ).

Згідно Правил експлуатації трамвая та тролейбуса, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 10.12.1996 №103, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.03.1997 за №66/1870 (з наступними змінами та доповненнями) на підприємства, які здійснюють експлуатацію технічних засобів міського електротранспорту, покладаються, зокрема, наступні функції: забезпечення експлуатації технічних засобів відповідно до вимог чинних державних стандартів, Правил експлуатації трамвая та тролейбуса та інших нормативно-технічних документів; вивчення умов безпеки руху на маршрутах міського електротранспорту та в межах своєї компетенції вжиття заходів щодо усунення недоліків та перешкод для руху (п.1.6.1. Правил). Експлуатацію, технічне обслуговування, планово-попереджувальні та непланові ремонти, реконструкцію та розвиток системи електропостачання здійснює електротехнічний і допоміжний персонал електрогосподарства. Повне управління здійснює керівництво відповідного структурного підрозділу підприємства міського електротранспорту (п. 2.7.1.2. Правил).

За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності відповідача відноситься: надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; надання в оренду вантажних автомобілів.

Таким чином, з наведеного вбачається, що підприємство відповідача не є особою, на утриманні, обслуговуванні та контролі якої знаходиться пошкоджена контактна тролейбусна електромережа, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, в даному випадку застосуванню підлягає стаття 1166 Цивільного кодексу України, яка передбачає загальні умови відшкодування шкоди.

Відповідно до приписів вказаної статті, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Юридичними умовами для відшкодування шкоди за змістом даної статті є: наявність самої шкоди; наявність неправомірних дій або бездіяльності, якими завдано шкоду; причинний зв'язок між протиправними діями чи бездіяльністю та шкодою; вина особи, яка завдала шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідальність, у вигляді відшкодування шкоди юридичною або фізичною особою, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, передбачена статтею 1172 Цивільного кодексу України.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність, зокрема, певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування заподіювача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»); завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того факту, що саме з вини водія КП «Тролейбусне депо №3» сталася дана Дорожньо-транспортна пригода, як і не встановлена особа водія та те, в чому саме полягає його вина. Також, в матеріалах справи відсутнє рішення суду або іншого, встановленого законодавством документу, яким би було встановлено вину у скоєнні ДТП водієм саме КП «Тролейбусне депо №3», та відсутня постанова суду про притягнення водія до адміністративної відповідальності. Не встановлено знаходження особи цього водія в трудових відносинах із підприємством, яким безпосередньо здійснюється утримання, обслуговування та контроль пошкодженої контактної тролейбусної електромережі, що є джерелом підвищеної небезпеки, а саме з КП «Міськелектротранссервіс».

Посилання позивача на інформацію, почерпнуту з всесвітньої мережі Інтернет не може вважатись судом належним та допустимим доказом, оскільки не носить офіційного характеру. Міркування заявника апеляційної скарги щодо можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди в разі не залишення водієм місця пригоди, також не може взятись судом до уваги.

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що наведені позивачем доводи в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а господарський суд Харківської області дав належну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у звязку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 по справі №922/1064/17 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарсько процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Харківтрансгаз залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 у справі № 922/1064/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Медуниця О.Є.