РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017Справа №910/6903/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс"

про стягнення 229953,58 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Іващенко О.В. (за дов.)

від відповідача не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.07.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариства "Київенерго" до приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс" про стягнення заборгованості за договором на постачання електричної енергії № 80249 від 17.11.2005 в сумі 229953,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних грошових зобов'язань, в зв'язку з чим позивач просить стягнути суму основного боргу, 3 % річних та втрати від інфляції.

Ухвалою суду від 03.05.2017 порушено провадження у справі № 910/6903/17, розгляд останньої призначено на 29.05.2017.

В судове засідання 29.05.2017 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача подав клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 29.05.2017 розгляд справи відкладено на 03.07.2017.

Через загальний відділ діловодства суду від позивача 01.06.2017 надійшли додаткові документи.

В судовому засіданні 03.07.2017 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому визнав існування основної заборгованості за договором та не заперечував проти її стягнення, однак заперечував проти нарахування 3% річних та втрат від інфляції, оскільки, проти нього порушено справу про банкрутство та введено мораторій на нарахування штрафних санкцій, в зв'язку з чим 3% річних та втрати від інфляції не нараховуються.

Ухвалою суду від 03.07.2017 за клопотанням представника позивача продовжено строк вирішення спору.

В судовому засіданні 03.07.2017 оголошено перерву до 19.07.2017.

Через загальний відділ діловодства суду 07.07.2017 від позивача надійшли письмові заперечення на відзив відповідача, в яких позивач зазначає, що мораторій розповсюджується виключно на вимоги конкурсних, а не поточних кредиторів, в тому числі і щодо нарахування 3% річних та втрат від інфляції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2005 між підприємством Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (постачальник) та Закритим акціонерним товариством "Житлокомунсервіс" (змінено найменування на Приватне акціонерне товариство "Житлокомунсервіс") (споживач) укладено Договір № 80249 про постачання електричної енергії.

Відповідно до розділу 1 Договору, Постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. п. 2.2.4, 2.2.5 договору споживач зобов'язується: оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків за електроенергію та зняття показань електролічильників споживачів". Здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно з додатком "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Цей договір набуває чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2005. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною стороною не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.5 договору).

Згідно п. 1, 2.1 додатку № 2 до договору розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 21 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття "розрахунковий період" та "календарний місяць" вважаються прирівняними. Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Споживач протягом перших трьох днів поточного розрахункового періоду здійснює платіж за резервування обсягу електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні в наступному розрахунковому періоді за тарифами, які діють на день здійснення платежу.

Відповідно до п. 2.2 додатку № 2 до договору оплата рахунків за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього Договору здійснюється на підставі виставлених Постачальником рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання. Споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунка постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ). При відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового період.

До матеріалів справи надано копії актів про використану активну електричну енергіє за адресою: м. Київ, вул. Світлицького, 28 Б; м. Київ, вул. Вавілових, 18 за період з липня 2015 по лютий 2017 року. Акти підписані обома контрагентами договору та підтверджують обсяги спожитої електричної енергії. На підставі погодженої сторонами кількості спожитої електричної енергії позивач виставив відповідачу рахунки за період з липня 2015 по лютий 2017 року.

Позивачем нараховано відповідачу за спожиту електричну енергію з липня 2015 по лютий 2017 - 1117051,82 грн. Згідно даних позивача, частково підтверджених поданою до матеріалів справи банківською випискою, споживачем сплачено за електроенергію 900249,81 грн. Доказів зворотного відповідачем не надано, вказані обставини не заперечуються відповідачем. Заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію за період з 01.07.2015 по 01.03.2017 становить 216802,01 грн.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачем належним чином поставляється відповідачу електрична енергія відповідно до умов Договору.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на день розгляду спору за спожиту електроенергію становить 216802,01 грн. і підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 10778,46 грн. інфляційних втрат та 2373,10 грн. 3 % річних суд встановив наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок позивача перевірений судом та є арифметично вірним і обґрунтованим, втрати від інфляції у розмірі 10778,46 грн., 3% річних у розмірі 2373,10 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача, що 3% річних та втрати від інфляції в період дії мораторію не нараховуються, суд відзначає наступне.

Господарським судом м. Києва 28.12.2012 порушено провадження у справі № 5011-46/19084-2012 за заявою ПАТ "Київенерго" про банкрутство ПрАТ "Жилкомунсервіс" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.08.2013 № 5011-46/19084-2012 запроваджено процедуру санації ПрАТ "Жилкомунсервіс".

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинна редакція) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно п. 1, 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинна редакція) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Цей Закон набирає чинності через рік з дня його опублікування. Чинна редакція закону набрала чинності з 04.06.2017. Аналогічні положення містить редакція закону, що була чинна з 19.01.2013.

Оскільки справа про банкрутство відповідача була порушена 28.12.2012 то до даних правовідносин застосовуються норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції закону від 30 червня 1999 року зі змінами та доповненнями.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство) кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно ч. 4, 7 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Згідно п. 3.1, 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже до правовідносин щодо нарахування 3% річних та втрат від інфляцію на поточну заборгованість відповідача в даній справі, щодо якого порушено справу про банкрутство, застосовуються норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції закону чинній на момент порушення справи про банкрутство, а не в чинній на момент розгляду справи редакції, яка розповсюджує дію мораторію і на нарахування 3% річних і втрат від інфляції на суму грошового зобов'язання.

А оскільки 3% річних та втрати від інфляції не є штрафними санкція в розумінні ст. 12 Закону, на які розповсюджується мораторій, в редакції закону, що застосовується до даних правовідносин, то відсутні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати покладаються на відповідача на підставі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Жилкомунсервіс" (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 18; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ) суму основного боргу у розмірі 216802 (двісті шістнадцять тисяч вісімсот дві) грн. 01 коп., суму втрат від інфляції у розмірі 10778 (десять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 46 коп., суму 3 % річних у розмірі 2373 (дві тисячі триста сімдесят три) грн. 10 коп., судовий збір у розмірі 3449 (три тисячі чотириста сорок дев'ять) грн. 30 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.07.2017.

Суддя І.В.Усатенко