РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2017Справа №910/20345/15

За первісним позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

до спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

третя особа на стороні позивача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, публічне акціонерне товариство «Альтбанк»

третя особа на стороні відповідача за первісним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Основа»

про стягнення 5705790,10 доларів США (126139510,70 грн.) та 7672465,68 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від позивача Семенець І.І. (за дов.)

від відповідача не прибув

від третіх осіб не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 5705790,10 доларів США (126139510,70 грн.) та 7672465,68 грн. за договором поруки № 14-694/2010/ПЗ від 27.09.2011.

Спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулося з зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим з 05.01.2015 правовідносин за договором поруки № 14-694/2010/ПЗ від 27.09.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016, первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 скасовано в частині вирішення первісних позовних вимог про стягнення 5705790,10 доларів США та 7672465,68 грн., справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В інший частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 у справі № 910/20345/15 залишено без змін.

Вищий господарський суд України зазначив, що суд першої інстанції стягнувши з відповідача на користь позивача 126139510,70 грн., тоді як позивач просив стягнути грошову суму в іноземній валюті, вийшов за межі позовних вимог. Також, задовольняючи вимоги щодо стягнення пені за період з 18.07.2014 до 17.07.2015 (більше ніж шість місяців), суди попередніх інстанцій, в порушення ст. 43 ГПК України, не зазначили, які умови кредитного договору передбачають можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов'язання понад строк, який перевищує шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

16.01.2017 суд продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та замінив третю особу публічне акціонерне товариство «Неос банк» його правонаступником публічним акціонерним товариством «Альтбанк».

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

12.10.2010 публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру», після зміни найменування - ПАТ «Неос Банк» ) та товариство з обмеженою відповідальністю «Основа» (позичальник) уклали кредитний договір № 14-694/2010 (далі - Кредитний договір), предметом якого є надання банком позичальнику у тимчасове користування грошових коштів на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на умовах: сума кредиту - 1500000 доларів США 00 центів; строк користування кредитом - з 12.10.2010 по 11.10.2012 (включно); процентна ставка за користування кредитом - LIBOR (1M)+10,5% процентів річних за строковою заборгованістю та LIBOR (1M)+15,5% процентів річних у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості за Кредитним договором.

Згідно з 2.5 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється позичальником у валюті кредиту шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів на позичковий рахунок № 3001, відкритий у банку (пункт).

Датою повернення кредиту вважається дата надходження відповідної грошової суми, що позичалася, на рахунок, визначений у пункті 2.5 Кредитного договору (пункт 2.6 Кредитного договору);

Сторони погодили таку черговість погашення позичальником заборгованості: у першу чергу підлягає сплаті прострочена заборгованість за нарахованими процентами разом з неустойкою (штрафом, пенею); у другу чергу підлягають сплаті нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; у третю чергу підлягає сплаті прострочена заборгованість за кредитом; у четверту чергу підлягає сплаті строкова заборгованість за кредитом (пункт 2.7 Кредитного договору);

Нараховані проценти позичальник сплачує щомісячно до 27 числа кожного місяця (пункт 2.11 Кредитного договору).

В подальшому в Кредитний договір вносились зміни.

З метою забезпечення виконання зобов'язань 27.09.2011 товариство з обмеженою відповідальністю «Основа», ПАТ «Банк Кіпру» (кредитор) та спільне українсько-французьке підприємство з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (поручитель) уклали договір поруки № 14-694/2010/П-3 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого:

- поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення ТОВ «Основа» зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, укладеного кредитором та позичальником (з урахуванням всіх додаткових угод до нього, в тому числі тих, що можуть бути укладені і подальшому) (пункт 1.1 Договору поруки);

- змістом зобов'язання є повернення кредиту за кредитним договором у сумі 4110000 доларів США в строк 11.10.2017 з дотриманням при цьому визначеного кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених Кредитним договором та/або Договором, та/або чинним законодавством України; сплата процентів за користування кредитом у розмірі LIBOR (1M)+10,5% за строковою заборгованістю (при цьому, Кредитним договором передбачені випадки, коли розмір процентної ставки збільшується на 5% річних і складає LIBOR (1M)+15,5% річних, сплата яких також забезпечується Договором), та/або комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені Кредитним договором; сплата можливої неустойки (пені, штрафів) у розмірі, строки та в порядку, що визначні Кредитним договором; відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків кредитора, завданих внаслідок порушення позичальником Кредитного договору (пункти 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 Договору);

В договір поруки вносились зміни.

30.09.2014 публічне акціонерне товариство «Неос Банк» (клієнт) і публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (фактор) уклали договір факторингу № 13/14-Ф (далі - Договір факторингу), за умовами якого ПАТ «Неос Банк» передало Банку право грошової вимоги до ТОВ «Основа» за заборгованістю за кредитом у загальному розмірі 4370742,70 доларів США та заборгованістю зі сплати процентів у загальному розмірі 790871,20 доларів США, а саме: 16870,59 доларів США строкових процентів та 774000,61 доларів США прострочених процентів (4370742,70 + 790871,20 = 5161613,90), яка виникла у ТОВ «Основа» за Кредитним договором станом на дату укладення договору факторингу (30.09.2014).

Обставини щодо наявності обов'язку у спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, як поручителя, зі сплати заборгованості за Кредитним договором у розмірі 5705790,10 доларів США (прострочена заборгованість у розмірі 4370742,70 доларів США та прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1335047,40 доларів США), встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/20345/15, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України.

Дані обставини, відповідно до ст. 35 ГПК України, не потребують доказування під час нового розгляду.

Вирішуючи питання щодо можливості стягнення з відповідача заборгованості у іноземній валюті, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 35 Закону України «Про Національний банк України», ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року N 15-93 гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

За змістом ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Також, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Можливість використання в Україні іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, передбачено ст. 192, ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян; кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

До кредитних відносяться операції, зокрема, розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. (згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті).

Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій незалежно від виду валюти, яка використовується.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія).

Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» має дозвіл Національного банку України № 61 від 21.09.2009 на здійснення банківських операцій в іноземній валюті (офіційний сайт Національного банку України https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=52047), що визнається сторонами, та, відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України, не потребує доказуванню.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованість у розмірі 4370742,70 доларів США та простроченої заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1335047,40 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 7672465,68 грн. пені (4683461,78 грн. пені за прострочення сплати кредиту та 2989003,89 грн. пені за прострочення сплати процентів) з огляду на таке.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Відповідно до п. 2.3 Договір поруки поручитель зобов'язаний сплатити можливу неустойку (пеню, штрафи) у розмірі, строки та порядку, що визначені Кредитним договором.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту та/або процентів за ним позичальник сплачує банку пеню у розмірі діючої на період прострочення подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

У кожному разі невиконання/несвоєчасного виконання зобов'язань, визначених п. 3.2.2 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі діючої на відповідний період подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми кредиту за кожний день прострочення виконання зобов'язань визначених п. 3.2.2 цього договору до моменту їх виконання (п. 4.3 Кредитного договору).

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996, № 543/96-ВР передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Облікова ставка Національного банку (далі - облікова ставка) - ключова процентна ставка Національного банку, яка є основним індикатором змін у грошово-кредитній політиці та орієнтиром вартості залучених та розміщених грошових коштів для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку (постанова Національного банку України від 21.04.2016 № 277 «Про затвердження Положення про основи процентної політики Національного банку України».

Тобто грошове зобов'язання може бути виражене як в національній так і в іноземній валюті.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Кредитним договором встановлено, що пеня нараховується до моменту виконання зобов'язань.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, з відповідача підлягає стягненню 7672465,68 грн. пені.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги про стягнення 5705790,10 доларів США та 7672465,68 грн. задовольнити.

Стягнути зі спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Ковпака, 17 м. Київ, 03150, код 20057315) на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (вул. Десятинна, буд. 4/6 м. Київ, 01001, код 23494,70 доларів США простроченої заборгованості, розмірі 1335047,40 доларів США простроченої заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 7672465,68 грн. пені, 73080,00 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 01.08.2017

Суддя С. А. Ковтун