ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2017 р. Справа № 913/400/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 744 від 12 грудня 2016 року.

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю № 05-36/1970 від 24 липня 2017 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області (вх. № 2073Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 р. у справі № 913/400/17

за позовом ПАТ Укртелеком, м. Київ в особі Харківської філії ПАТ Укртелеком, м. Харків
до Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області
про стягнення 97367,79 грн.
ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 р. ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ Укртелеком (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області (далі за текстом - відповідач) 97367,79 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення згідно вимог чинного законодавства.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що позивач за період з 01 січня по 31 грудня 2016 р. надав послуги звязку на пільгових умовах населенню м. Валки та Валківського району Харківської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають пільги та на яких поширюється дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст.6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус війни ветеранів військової служби, ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 15 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 97367,79 грн., а відтак має право на відшкодування вартості наданих послуг з державного та місцевого бюджетів України на підставі Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 р.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.05.2017 р., справу було передано за підсудністю до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.06.2017 р. у даній справі позов задоволено. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" 97367,79 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення згідно вимог чинного законодавства, та 1600,00 грн. судового збору.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Так, в апеляційній скарзі заявник зазначає, що Валківською районною радою не приймалося будь-яких рішень про виділення коштів з районного бюджету на надання пільг окремим категорія громадян з послуг звязку в 2016 р. Крім того, відповідач також зазначає, що розрахунок наданих послуг пільговим категоріям населення позивачем здійснено без врахування вимог, викладених в Постанові Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 р. Про затвердження порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї. Крім того, на думку апелянта, господарський суд Харківської області не врахував обставину на якій наголошувало Управління праці та соціального захисту населення, що в 2016 році відшкодування коштів за надані пільги здійснювалося виключно з державного бюджету згідно затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», а відповідні зміни до статті 102 Бюджетного кодексу України відбулися лише 21 грудня 2016 року. Відповідач також зазначає, що позивач впродовж 2016 р. не звертався до нього за інформацією щодо померлих осіб, що на думку відповідача, також ставить під сумнів здійснений позивачем розрахунок наданих послуг пільговим категоріям населення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.07.2017 р.

Позивач 19.07.2017 р. надав за вх. № 7570 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Відповідачем 24.07.2017 р. за вх. № 7760 були надані письмові в обгрунтування своєї позиції у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги зв'язку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №35551-ХІІІ, Законом України "Про жертви нацистських переслідувань" від 23.03.2000 №1584-ІІІ, Законом України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ, Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.2008, №203/98-ВР, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ та Законом України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 №2402-ІІІ встановлені пільги з оплати послуг зв'язку для окремих категорій осіб.

Як свідчать матеріали справи, у період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року (включно) ПАТ Укртелеком в особі філії ПАТ "Укртелеком" надано послуги зв'язку на пільгових умовах населенню м. Валки, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширюється дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 7 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, ч. 5 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, п. 4 ч. З ст. 13 Закону України Про охорону дитинства на загальну суму 97 367,79 грн.

Згідно зі ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з Державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Крім того, відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції до 01.01.2017р.), видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - Постанова № 256), якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому згідно п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг м. Валки є управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню м. Валки послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен був здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства фінансів України від 31.08.2016 за № 31-09010-16- 16/24984, надання вказаних пільг в 2016 році здійснюється місцевими органами виконавчої влади за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів.

З 01.01.2017р. внесено зміни до ст. ст. 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких замість субвенції з державного бюджету на видатки з надання пільг з послуг зв'язку фінансування пільг здійснюється з місцевих бюджетів.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог Бюджетного кодексу України, Постанови № 256 та Порядку № 256, а також вимог, встановлених Порядком перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005 № 20 (в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 №64 Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій), відповідач на протязі 2016 року не здійснював відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в наслідок чого станом на 01.01.2017р. утворилася заборгованість у сумі 97367,79 грн.

Позивач в позові посилається на те, що на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (надалі - Положення № 117), позивач подавав на паперових носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

Матеріалами справи підтверджено, що поіменні списки абонентів за формою 2-пільга (витяги додаються) щомісячно надсилались позивачем на електронну адресу відповідача.

Також списки за формою 2-пільга щомісячно надавались відповідачу у паперовому вигляді.

Крім того, позивач неодноразово звертався до відповідача з листами (а.с. 35-41), в яких зазначав про надання ним послуг звязку пільговим категоріям населення та вартість таких послуг, а також в звязку з цим, просив відшкодувати на його користь вартість наданих послуг.

Крім того, в листі позивача до відповідача вх. № 196/04 від 19.062016 р. позивач просив відповідача звірити кількість пільговиків, які мають право отримання пільг з послуг звязку.

Відповідно до п. 11 Положення № 117 та п. 2 Постанови № 256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в реєстрі з отриманою від позивача інформацією, та здійснювати розрахунки з ним на підставі поданих позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з уточненим списком кількості пільговиків, які мають право отримання пільг з послуг звязку.

В зведених реєстрах актів звіряння за телефонізацію та користування телефонами громадян пільгових категорій, що щомісячно складалися між позивачем та відповідачем (а.с. 42-53), відображено вартість послуг наданих позивачем пільговим категоріям населення.

Проте, відповідач, всупереч вимог зазначених вище положень Закону, не здійснив на користь позивача відшкодування вартості наданих ним послуг пільговим категоріям населення, що і стало підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що рішенням Валківської районної ради II сесії VII скликання від 23.12.2015 року № 33-VІІ Про районний бюджет на 2016 рік визначено розподіл видатків районного бюджету на 2016 рік за головним розпорядником коштів місцевих бюджетів згідно додатку 2, зокрема видатки на надання пільг окремим категоріям громадян з послуг звязку на загальну суму 148,1 тис. грн.

В кошторисі на 2016 рік затвердженого начальником Управління праці та соціального захисту населення 05.01.2016 року за класифікацією видатків районного бюджету 090214 Пільги окремим категоріям громадян з послуг звязку було визначено загальну суму 148149,00 грн.

Проте, Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік не було передбачено субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг із послуг звязку окремим категоріям громадян.

В положеннях Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік було встановлено право органів місцевого самоврядування за їх рішенням за рахунок коштів місцевого бюджету надавати пільги на послуги звязку окремим категоріям громадян.

Управлінням праці та соціального захисту населення було направлено клопотання до голови Валківської районної ради Харківської області № 05-36/ 252 від 19.01.2016 року та підготовлено проект рішення Валківської районної ради Про внесення змін до районної Програми соціального захисту населення Банківського району на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням районної ради від 27.12.2012 року № 330-VI, в частині виділення коштів за рахунок районного бюджету на відшкодування витрат підприємствам надавачам телекомунікаційних послуг (послуг звязку) окремим категоріям громадян на 2016 рік на суму 148149,00 грн.

05.02.2016 року рішенням чергової III сесії VII скликання Валківської районної ради Харківської області № 54-11 Про внесення змін до рішення районної ради від 23 грудня 2015 року № 33-VІІ Про районний бюджет на 2016 рік та додатків до нього внесено зміни до річного розпису бюджету на 2016 рік, а саме знято з фінансування за рахунок державного бюджету надання пільг окремим категоріям громадян з послуг звязку на суму 148149,00 грн., що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення про зміни до кошторису на 2016 рік (від 08 лютого 2016 року № 13).

Проте, окремого рішення Валківської районної ради про виділення коштів з районного бюджету на надання пільг окремим категорія громадян з послуг звязку у 2016 році не було прийнято, внаслідок чого між сторонами по даній справі не укладався договір на фінансування пільг з послуг звязку на відповідний бюджетний рік.

Таким чином, відповідач зазначає, що відшкодування на користь позивача наданих послуг звязку пільговим категоріям населення виявилося неможливим в звязку з відсутністю відповідного фінансування з боку державного та місцевого бюджету.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України, п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт надання позивачем послуг пільговим категоріям населення в 2016 році та вартість таких послуг підтверджується матеріалами справи, та відповідачем належними та допустимими доказами не спростована.

Посилання відповідача на те, що позивач при здійснення розрахунку не врахував вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 р. та фактичної кількості пільговиків, які мали право на отримання відповідних пільг в 2016 році суд вважає безпідставними, та всупереч вимогам ст. ст. 32-34 ГПК України, жодним чином не доведеними.

Зокрема, як вже було зазначено вище, відповідно до п. 11 Положення № 117 та п. 2 Постанови № 256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі пільгових категорій населення з отриманою від позивача інформацією, та здійснювати розрахунки з ним на підставі поданих позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, проте відповідних дій не вчиняв.

Крім того, відповідач в процесі розгляду даної справи не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції будь-яку інформацію про Реєстрі пільгових категорій населення за 2016 рік, який, як він вважає, був зобовязаний враховувати позивач при здійснення розрахунку вартості послуг, наданих пільговим категоріям населення.

Відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у м. Валки та Валківському районі, був зобовязаний здійснювати відшкодування витрат, понесених Позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг звязку) на пільгових умовах.

При цьому неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян з боку органів державної влади, зокрема Валківської районної ради, не є підставою для звільнення відповідача від обовязку відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг звязку) пільговим категоріям населення м. Валки та Валківському районі, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №3-28гс12.

Питання погашення існуючої заборгованості за послуги звязку, надані на пільгових умовах, яка станом на 01.01.2017р. склала 97367,79 грн. за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., відповідачем не вирішено до теперішнього часу, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Враховуючи викладене, а також те, що саме відповідач відповідає за зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, колегія суддів вважає заперечення відповідача щодо відсутності договорів на відшкодування витрат та відсутності фінансування з боку місцевого та державного та місцевого бюджету заходів соціального захисту окремих категорій громадян безпідставними та такими, що не можуть звільняти відповідача від обовязку відшкодувати на користь позивача вартість послуг звязку, наданих пільговим категоріям населення в 2016 році.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 97367,79 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення згідно з вимогами п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст.6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус війни ветеранів військової служби, ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 15 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства".

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення відповідача фактично зводяться до того, що господарський суд Харківської області не врахував обставину на якій наголошувало Управління праці та соціального захисту населення, що в 2016 році відшкодування коштів за надані пільги здійснювалося виключно з державного бюджету згідно затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», а відповідні зміни до статті 102 Бюджетного кодексу України відбулися лише 21 грудня 2016 року.

Так, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, відсутність субвенцій з Державного бюджету України на надання пільг зв'язку не є обставинами, які скасовують вказані пільги, надання яких встановлено законодавчими актами України та не позбавляють права підприємств, якими надаються відповідні послуги на отримання відшкодування за надані пільги у встановлений чинним законодавством спосіб.

Крім цього, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Стосовно посилання відповідача на той факт, що позивач не звертався до відповідача з запитом про інформацію щодо померлих осіб, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, саме на відповідача, а не на позивача, покладено обов'язок звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Жодних вказаних дій відповідач не вчинив, жодну інформацію позивачеві щодо розбіжності в кількості пільговиків не надавав.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 р. у справі № 913/400/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 р. у справі № 913/400/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.