ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 911/1592/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 16896,16 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук А.Є.

за участю представників:

від позивача: Федорів І.Я. (довіреність № 0228/17 від 30.05.2017 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "МТС Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення 16896,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договорів про надання послуг позивач надав послуги зв'язку, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 16896,16 грн.

Розгляд справи відкладався.

15.06.2017 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява б/н від 15.06.2017 р. (вх. № 12265/17 від 15.06.2017 р.) про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та копії статуту ПрАТ "ВФ Україна".

У судовому засіданні 15.06.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала та зазначила про зміну найменування позивача з ПрАТ "МТС Україна" на ПрАТ "ВФ Україна"; представник відповідача у судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні 24.07.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала.

Відповідач у судові засідання 15.06.2017 р. та 24.07.2017 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно. Відзиву на позов до господарського суду від відповідача не надходило.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.07.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено угоди про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку, копії яких наявні у матеріалах справи (оригінали оглянуті судом).

З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_13. У подальшому, у зв'язку з переходом ПрАТ «МТС Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги), особовий рахунок абонента було замінено на № НОМЕР_12.

Відповідно до умов договорів та умов користування мережами мобільного зв'язку Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (далі - умови), що є невід'ємною частиною зазначених договорів, та згоду з якими підтверджено підписом відповідача, останній взяв на себе обов'язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі Приватного акціонерного товариства «МТС Україна», особисто перевіряти залишок авансованого платежу та вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договорами.

Позивач належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання згідно з умовами договорів, надавши відповідачу послуги мобільного зв'язку відповідно до виставлених рахунків № від 30.04.2015 р., № від 31.05.2015 р., № від 30.06.2015 р., № від 31.07.2015 р., № від 31.08.2015 р., № від 30.09.2015 р., № від 31.10.2015 р., № від 30.11.2015 р., № від 31.12.2015 р., № від 31.01.2016 р.

Як зазначає позивач, відповідач, починаючи із рахунку № від 30.04.2015 р., припинив оплачувати надані позивачем послуги і станом на дату подання позову не оплатив отримані ним послуги зв'язку ані особисто, ані на підставі надісланих позивачем на його адресу рахунків.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманих послуг належним чином не виконував, у нього утворилась заборгованість перед позивачем з оплати послуг мобільного зв'язку в сумі 16896,16 грн., у зв'язку з чим відповідач був відключений від мережі зв'язку Приватного акціонерного товариства «МТС Україна».

З метою досудового врегулювання спору позивач 25.09.2016 р. звернувся до відповідача з претензію № С НОМЕР_12/09, в якій просив терміново погасити прострочену заборгованість в сумі 16896,16 грн.

Однак претензія позивача була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим ПрАТ «МТС Україна» і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства.

Умовами надання телекомунікаційних послуг є: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Статтею 68 Закону України "Про телекомунікації" визначено порядок розрахунків за телекомунікаційні послуги, а саме - передбачено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.

У разі невикористання авансу протягом розрахункового періоду залишок суми коштів переноситься на наступний розрахунковий період, якщо інше не передбачено договором. Списання оператором або провайдером телекомунікацій залишку суми коштів абонента, в тому числі на свою користь, забороняється.

Статтею 33 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема, виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у судові засідання представника не направив, відзиву на позов, контррозрахунку суми заборгованості або доказів оплати у повному обсязі отриманих телекомунікаційних послуг суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за виставленими рахунками по усіх укладених договорах, які закріплені за особистим рахунком відповідача № НОМЕР_13 (НОМЕР_12), з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 16896,16 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1, код НОМЕР_11) на користь Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, код 14333937) 16896 (шістнадцять тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 16 коп. основного боргу, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 01.08.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна