ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 911/870/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белла-Трейд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко»

про стягнення 1 250 991,25 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Белла-Трейд»

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Хафіз І.Ю., предст. за дов. від 22.08.2016;

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Белла-Трейд» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (відповідач) про стягнення 332 581,06 грн. заборгованості за Договором поставки № 871 від 22.12.2015, а також нарахованих 2 041, 04 грн. пені та 218, 69 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що в порушення взятих на себе договірних зобов'язань, відповідач в повному обсязі та вчасно не розрахувався за отриманий на підставі видаткових накладних товар, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.03.2017 порушено провадження у справі № 911/870/17 та призначено до розгляду на 24.04.2017.

18.04.2017 позивачем через канцелярію суду (вх. номер 8086) було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 865 802, 13 грн. заборгованості, у зв'язку із невиконанням зобов'язання з оплати вартості товару, а також 13 142, 76 грн. пені та 1 408,13 грн.3% річних (станом на 14.04.2017). Зазначена заява залучена до матеріалів справи та подальшого розгляду.

В свою чергу, відповідач 24.04.2017 до суду подав відзив на позов (вх. номер 8479), з урахуванням первісно заявлених позовних вимог, в якому він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що наявні в матеріалах справи накладні не підтверджують факт отримання товару, оскільки не містять посади та особистого підпису осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій. Зазначений відзив залучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 24.04.2017 було відкладено розгляд справи на 22.05.2017.

22.05.2017 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку розгляду справи по суті, надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Белла-Трейд» про визнання недійсним договору поставки №871 від 22.12.2015 з тих підстав, що при укладанні договору сторонами не було погоджено істотні умови, зокрема, ціну товару, а тому Договір поставки, на його думку, з урахуванням ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Вказана зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

На підставі ухвали суду від 22.05.2017 було продовжено термін розгляду спору на 15 днів; в судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2017.

09.06.2017 відповідачем за зустрічним позовом було подано відзив, який залучено до матеріалів та відповідно до якого, зустрічні позовні вимоги ТОВ «Фрам Ко» ним не визнаються.

22.06.2017 позивачем за первісним позовом було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в порядку ст. 22 ГПК України, відповідно до прохальної частини якої він просив суд стягнути з відповідача 1 183 369, 22 грн. основного боргу за договором, 60 693,63 грн. пені, 6 928,40 грн. 3% річних, загалом 1 250 991,25 грн. (станом на 14.06.2017).

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що заява про збільшення позову обумовлена несвоєчасним виконання відповідачем договірних зобов'язань, а у відповідності до вищезазначених норм законодавства, ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що має місце нова ціна позову - 1 250 991,25 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

В судовому засіданні 26.06.2017 було вирішено відкласти розгляд справи на 24.07.2017, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача за первісним позовом.

24.07.2017 представник ТОВ «Фрам Ко» повторно в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю участі уповноваженого представника на даному судовому засіданні.

Присутній в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку представника ТОВ «Белла Трейд», суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами.

Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Відповідачем за первісним позовом не подано доказів, що представник, який не мав можливості з'явитись на вказане судове засідання, є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Крім того, у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Таким чином, зважаючи на те, що неявка відповідача за первісним позовом в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а останнім реалізоване право на подання відзиву на позов, інших доказів через канцелярію суду ним подано не було, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача за первісним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 24.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

22.12.2015 року між ТОВ «Белла-Трейд» (продавець) та ТОВ «Фрам Ко» (покупець) було укладено Договір № 871, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця санітарні-гігієнічні, медичні та косметичні вироби (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Кількість, асортимент та ціна товару зазначається у накладних, які є невід'ємними частинами цього договору. Ціна товару, що поставляється формується на підставі Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

У відповідності до п. 1.3 Договору, партією товару за цим договором вважається товар (кількість, асортимент), що поставляється на підставі однієї видаткової накладної.

Згідно п. 2.1 договору, ціни на товар, що поставляється по цьому договору, встановлюються продавцем, зазначається у підписаній сторонами специфікації та вказуються у видаткових накладних, на кожну партію товару. Загальна ціна Договору складає суму всіх поставок, що здійсненні на умовах цього договору.

Відповідно до видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, на виконання Договору № 871, позивач за первісним позовом передав, а відповідач за первісним позовом отримав за період з 12.01.2017 по 10.03.2017 товар, зокрема, що підтверджується наступними накладними: № 4 від 12.01.2017 на суму 158 861,98 грн.; № 8 від 12.01.2017 на суму 31070,71 грн.; № 170112- 00059 від 12.01.2017 на суму 142 648,37 грн.; № 4 від 23.01.2017 на суму 86 146,78 грн.; № 4 від 23.01.2017 на суму 10 469,74 грн.;№ 5 від 23.01.2017 на суму 39 294,48 грн.; № від 30.01.2017 на суму 73 627,63 грн.; №17021-0076 від 01.02.2017 на суму 13 100,98 грн.; № від 01.02.2017 на суму 62 660,28 грн.;№ 3 від 01.02.2017 на суму 128 485,42 грн.; № 19 від 10.02.2017 на суму 59 872,80 грн.; № 170210- 000020 від 10.02.2017 на суму 48 484,92 грн.; № 170210- 100027 від 10.02.2017 на суму 11 078,02 грн.; № 170223- 000013 від 23.02.2017 на суму 63 074,23 грн.; №14 від 23.02.2017 на суму 10 606,08 грн.; №48 від 23.02.2017 на суму 138 388, 97 грн.; № 9 від 23.02.2017 на суму 6 243,84 грн.; № 1 від 10.03.2017 на суму 146 244,07 грн.; № 2 від 10.03.2017 на суму 97 314,55 грн.; № 8 від 10.03.2017 на суму 33 571,01 грн., на загальну суму 1 361 244, 88 грн.

Так, згідно наданих пояснень позивача за первісним позовом згідно накладної № 4 від 12.01.2017 та частково згідно накладної № 8 від 12.01.2017 був повернутий товар на суму 158 861,98 грн. та 19 013, 68 грн. відповідно.

Однак, зважаючи на те, що покупцем вказаний у накладних товар в повному обсязі та вчасно оплачений не був, станом на 14.06.2017 за ним утворилась заборгованість в розмірі 1 183 369,22 грн., яку і просить стягнути позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, позивачем за первісним позовом неодноразово направлялись на адресу відповідача за первісним позовом претензії (копії яких, разом з доказами відправки наявні в матеріалах справи) з вимогою сплатити заборгованість, однак останні залишені без відповіді та належного реагування.

Як зазначалось вище, в запереченнях на позов, відповідач за первісним позовом вказує на той факт, що у видаткових накладних, поданих позивачем за первісним позовом, відсутні відомості про особу, яка брала участь у господарській операції від ТОВ "Фрам Ко", а саме ім'я, прізвище та по батькові уповноваженої особи, підпис, мокра печатка підприємства.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ має містити зокрема та не виключно: назву підприємства від імені якого складеного документ, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що видаткові накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи, містять необхідні реквізити первинного облікового документу, фіксують факт господарської операції, та дозволяють достовірно ідентифікувати відповідача за первісним позовом як особу, яка отримала товар за договором поставки №871.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень п. 5.1,5.2. договору, оплата за товар здійснюється у формі безготівкового перерахування грошових коштів; остаточний розрахунок за поставлений товар проводиться по закінченню 60 календарних днів з моменту приймання товару за ціною вказаною у видаткових накладних.

З огляду на зазначене, підписання відповідачем за первісним позовом спірних видаткових накладних згідно договору без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем за первісним позовом товару свідчить про прийняття цього товару та, відповідно, породжує для відповідача за первісним позовом обов'язок по його оплаті у повному обсязі у передбачені договором строки.

До того ж, часткові повернення відповідачем за первісним позовом вартості поставленого позивачем за первісним позовом, згідно спірних видаткових накладних, товару підтверджують обставини отримання ТОВ "Фрам Ко" зазначеної в накладних продукції.

Враховуючи вищевикладене та те, що товар був прийнятий покупцем, за який він в порушення умов договору та норм законодавства в повному обсязі не розрахувався, доказів оплати суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Фрам Ко» 1 183 369, 22 грн. заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем за первісним позовом не спростованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що ТОВ «Фрам Ко» порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач за первісним позовом також просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 60 693,63 грн. пені, нарахованої у відповідності до п. 8.3 Договору, згідно якого встановлено, що у разі порушення покупцем терміну оплати товару, покупець на вимогу постачальника сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем за первісним позовом, останнім здійснено нарахування пені за загальний період з 14.03.2017 по 14.06.2017, від кожної видаткової накладної окремо із застосуванням подвійної ставки НБУ та з урахуванням встановленого в п. 5.2 договору строку оплати.

Так, перевіривши правильність зазначених позивачем періодів та розрахунків, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», від кожної видаткової накладної окремо, суд встановив, що розмір пені заявлений позивачем в сумі 60 693, 63 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом 3% річних в сумі 6 928, 40 грн. (за загальний період з 14.03.2017 по 14.06.2017) з прострочених сум грошового зобов'язання від кожної накладної окремо.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» за періоди заявлені позивачем за первісним позовом, суд встановив, що 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 6 928,40 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище та те, що факт порушення покупцем договірних зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем за первісним позовом не спростований, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з ТОВ «Фрам Ко» підлягає до стягнення 1 183 369, 22 грн. основного боргу, 60 693,63 грн. пені, 6 928,40 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 18 764, 87 грн., відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача за первісним позовом.

Предметом зустрічного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" про визнання недійсним договору поставки №871 від 22.12.2015 з підстав ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

В обґрунтування відповідно поданого позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зазначило, що в порушення законодавчих приписів у договорі поставки №871 від 22.12.2015 відсутні такі істотні умови, як предмет та ціна, а також кількість продукції та її якісні показники.

Заперечуючи проти заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зустрічного позову, ТОВ «Белла Трейд» зауважило на необґрунтованості викладених у відповідному позові доводів, оскільки Договір укладався на довготривалий термін: з 22.12.2015 до 31.12.2017р., кількість, асортимент та ціна товару узгоджувалась в накладних та Специфікації, які є невід'ємною частиною цього Договору, оскільки погодити ціну майбутніх поставок в Договорі не є можливим. Що ж до найменування товару, коду УКТЗЕД, штрихкоду, коду товару, пакувань в ящику, ціну без ПДВ та ціну з ПДВ за упаковку товару, то зазначені умови були погоджені разом з укладенням Договору та зафіксовані в Специфікації. До того ж, операції щодо поставки та прийняття товару відповідно до умов спірного договору проводились, вартість такого товару відповідач за первісним позовом частково оплачував та повертав, що свідчить про узгодження Договору та викладених в ньому умов, а відтак відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена зустрічна позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, у відповідності до приписів ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Зазначеної позиції дотримується Вищий господарський суд України, про що викладено в п. 2.1 постанови "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11.

Як вбачається з викладених в зустрічному позові підстав для визнання спірного правочину недійсним, позивач за зустрічним позовом вказує на відсутність в договорі істотних умов: предмета, ціни, а також кількості продукції та її якісних показників.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, зазначені в зустрічному позові підстави щодо відсутності істотних умов договору не слід ототожнювати з підставами, встановленими ст.ст. 203, 215 ЦК України, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним. Оскільки недосягнення всіх істотних умов може лише свідчити про те, що договір неукладений.

При цьому, не може бути визнаний правочин недійсним, який не вчинено.

Приписами статей 32 - 36 ГПК України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, зважаючи на те, що ТОВ «Фрам Ко» належних та допустимих доказів, з якими закон пов'язує визнання спірного правочину недійсним не надав, посилання позивача за зустрічним позовом на недійсність договору поставки №871 від 22.12.2015 з огляду на викладені в позові обставини є надуманими та необґрунтованими, у зв'язку з чим в зустрічному позові слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 114, код 39443405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Белла-Трейд» (07543, Київська обл., м. Березань, вул. Адама Міцкевича,15а, код 32119145) -1 183 369 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі триста шістдесят дев'ять) грн. 22 коп. основного боргу, 60 693 (шістдесят тисяч шістсот дев'яносто три) грн. 63 коп. пені, 6 928 (шість тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн.40 коп. 3% річних, 18 764 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 87 коп. судового збору.

3. В задоволені зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 27.07.2017

Суддя О.В. Щоткін