ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року Справа № 912/2185/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Чус О.В., Євстигнеєва О.С. (зміна складу колегії відбулася на підставі розпорядження керівника апарату суду від 24.07.2017 р. № 1258/17 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.07.2017 р.),

секретар судового засідання: Пінчук Є.С.,

за участю сторін:

від ТОВ "Фінансгарант": Опольський С.В. представник, довіреність №б/н від 15.04.2017 р., від АТ "НВО"Етал": Сокрута О.І., представник, довіреність №15/03/078 від 21.02.2017 р.,

від ПАТ "Піреус Банк МКБ": Булгаков В.С. представник, довіреність №1318/юр від 11.01.2017 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Сбербанк" та публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 р. у справі

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант"

до приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал"

про визнання грошових вимог

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 р. у даній справі (суддя Коваленко Н.М.) у задоволенні усного клопотання від 25.05.2017 р. та письмового №823/05-ІІІ від 26.05.2016 р. кредитора ПАТ "Піреус Банк" про зупинення розгляду кредиторських вимог - ТОВ "Фінансгарант" відмовлено. Визнано грошові вимоги кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСГАРАНТ" до боржника - приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" в сумі 592 332 315,19 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів, зокрема, 363 061 408, 39 грн. до 4 черги та 229 270 906, 80 грн. до 6 черги задоволення.

Згадана ухвала мотивована посиланням на те, заява кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" з грошовими вимогами до боржника є обґрунтованою та підтверджена належними документальними доказами.

Не погодившись з даною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить ухвалу господарського суду скасувати та винести ухвалу про відмову у визнання грошових вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" до боржника.

Скаржник зазначає, що в порушення вимог ст.ст.33,34 ГПК України товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" не надано доказів в підтвердження заявлених вимог.

Так, товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" не надано належних доказів щодо: переходу прав вимоги за договорами солідарного обов'язку згідно підписаних актів приймання передачі за договорами відсутплення права вимоги №№ 169-12, 431-11, 499-07; переходу прав вимоги за договорами солідарного обов'язку згідно підписаних актів приймання передачі за договорами відсутплення права вимоги №№169-12-1, 431-11-1, 499-07-1; виконання за договорами відсутплення права вимоги за №№ 169-12-1, 431-11-1, 499-01-1 в частині здійснення компенсації шляхом перерахування первісному кредитору суми в безготівковому порядку до 28 грудня 2016 р.

ТОВ "Фінансгарант" не надано жодного документу, що свідчив би про реальні наміри щодо виконання істотної умови договору - щодо суми компенсації, не здійснено дій щодо реального виконання взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, на думку скаржника, зважаючи на реальне невиконання правочинів сторонами, наявність умислу обох сторін, спрямованого на укладення договору без реальних правових наслідків (щодо здійснення компенсації у встановлені умовами договору строки), можна зробити висновок про наявність ознак фіктивності за договорами відступлення прав вимоги, який в силу ч.2 ст.234 ЦК України визнається судом недійсним.

Скаржник вважає, що господарським судом безпідставно відхилено його клопотання про витребування документів (актів до договорів відступлення прав вимоги), оскільки заявник був позбавлений можливості самостійно отримати зазначені документи від ПАТ "Банк "Національні інвестиції", ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Фінансгарант", тому що така інформація відноситься до банківської таємниці, і, відповідно може бути надана виключно за рішенням суду.

На думку скаржника, укладаючи договір № 499-07-01 про відступлення права вимоги від 25.12.2015 р. сторони договору не дотримали форму правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні (нотаріальне посвідчення).

В силу ч.1 ст.220 ЦК України, зазначений договір є нікчемним. відтак, правових підстав для визнання кредиторських вимог за нікчемним право чином не має.

ТОВ "Фінансгарант" не надано і не доведено правомірність нарахування відсотків в іноземній валюті (отримання відповідної ліцензії).

Крім того, скаржник зазначає, що кредитором невірно нарахована пеня за неналежне виконання зобов'язань. Так, пеня за неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитним договорам № 169-12 від 30.05.2012 р., № 431-11 від 21.12.2011 р., нарахована в доларах США в період порушення, з зазначенням гривневого еквіваленту на дату пред'явлення вимог, а не на дату порушення зобов'язання.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" просить залишити ухвалу господарського суду без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Аналогічний відзив на апеляційну скаргу надано приватним акціонерним товариством "Науково виробниче об'єднання "Етал".

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" у наданих поясненнях на апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сбербанк" просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду та винести постанову, якою відмовити у визнання кредиторських вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант"

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне засування господарським судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення місцевого господарського суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, просить ухвалу господарського суду скасувати та винести постанову про відмову у визнанні кредиторських вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант".

Скаржник вважає, що відхиляючи клопотання банку про зупинення провадження у справі та відкладення розгляду справи, та розглянувши кредиторські вимоги у його відсутність, судом першої інстанції порушено не тільки процесуальні права апелянта на ознайомлення з матеріалами справи, подання доказів, надання усних та письмових пояснень, подання заперечень проти доводів учасників судового процесу, а й основоположних засад господарського судочинства. Такі порушення норм процесуального права позбавили місцевий господарський суд можливості повно та всебічно дослідити всі обставини справи та призвели до невідповідності його висновків фактичним обставинам справи.

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" зазначає, що відсутність у сторін договорів солідарного обов'язку намірів щодо реального настання обумовлених сторонами правових наслідків підтверджується звітністю боржника та відсутністю належного обліку вказаних договорів АТ "Банк "Національні інвестиції".

Відповідно до баз даних емітентів, опублікованих на офіційному веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України у розділах "Інформація про зобов'язання емітента" та "Річна фінансова звітність емітента" за 2014, 2015 р.р., щодо боржника вказано лише про зобов'язання за кредитним договором № WCLoan/07003 від 21.01.2014 р., укладеним між боржником та АТ "Піреус Банк МКБ" і жодним чином не відображено інформацію по зобов'язанням за договорами солідарного обов'язку, які також ніби укладалися у 2014 році.

Наведене, на думку публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ", свідчить про фіктивність договорів солідарного обов'язку, тобто їх укладання без настання реальних наслідків, або взагалі про відсутність факту укладення у 2014-2015 роках цих договорів та їх подальше підроблення.

Скаржник вважає, що додаткова угода № 11 до кредитного договору № 499-07 від 13.07.2007 р. є недійсною, оскільки рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 р. у справі № 912/1948/15 встановлено юридичні факти перетину кордону у 2014-2015 роках громадянином України ОСОБА_5 Так, судом зазначено, що згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 09.07.2015 р. № 0.64-10115/0/15-15 громадянин ОСОБА_5 11.07.2014 р. покинув територію України та більше на територію України не повертався. Таким чином, ОСОБА_5 не може бути підписантом додаткової угоди № 11 у м.Києві.

14.09.2015 р. господарським судом м.Києва винесено рішення у справі № 910/17085/15, яким стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Свісс Партнерз" на користь публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" заборгованість за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р.

Таким чином, на думку скаржника, за умови наявності договору про встановлення солідарного обов'язку від 11.03.2014 р. на дату розгляду справи та враховуючи необхідність сплати максимального розміру судового збору логічним було б звернення банку з позовом одразу до двох солідарних боржників.

Місцевий господарський суд проігнорував та не надав належної правової оцінку запереченням АТ "Піреус Банк МКБ" щодо нарахування кредитором зобов'язань в іноземній валюті за відсутності ліцензії на здійснення валютних операцій у факторингової компанії.

Враховуючи відсутність у факторингових компаній ліцензії на здійснення валютних операцій та за умови доведення належними доказами виникнення грошових вимог, якими не є надані договори про встановлення солідарного обов'язку, загальна сума вимог мала б становити: 291 424 255,26 грн. сума заборгованості по сплаті кредитів; 31 755 302,01 грн. сума заборгованості по сплаті відсотків; 207 718 898,17 грн. сума пені за несвоєчасну сплату заборгованості; 16 947 778,89 грн. сума пені за несвоєчасну сплату відсотків; 14 232 857,39 грн. сума 3% річних.

У відзивах на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" та приватне акціонерне товариство "НВО "Етал" просять залишити апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" без задоволення, а ухвалу господарського суду залишити без змін.

25.07.2017 р. в судове засідання з'явилися представники АТ "НВО"Етал", ТОВ "Фінансгарант", ПАТ "Піреус банк МКБ". Інші учасники провадження у справі не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

19.07.2017 р. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке обґрунтовано посиланням на те, що 25.07.2017 р. в різних судах України слухатиметься 20 різних справ за участю банку.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для можливості розгляду справи за відсутністю інших учасників провадження у справі, у зв'язку з чим відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє клопотання публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

При цьому, колегія суддів враховує, що клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції подано заявником з порушенням семиденного строку, встановленого ч.2 ст.74-1 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженої ухвали нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи таке.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.06.2016 р. порушено провадження у справі про банкрутство АТ "НВО "ЕТАЛ"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру розпорядження майном боржника на строк 115 календарних днів; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Гусара І.О.

30.06.2016 р. за № 33007 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство АТ "НВО "Етал", в якому зазначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника.

15.07.2016 р. до господарського суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" № 12/07/16 від 12.07.2016 р. з грошовими вимогами до боржника в сумі 592 332 315,19 грн., з яких основного боргу - 363 061 408,39 грн. та неустойки (штрафу, пені) - 229 270 906,80 грн.

Згадана заява обґрунтована посиланням на те, що 25.12.2015 р. між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги №499-07-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" право вимоги за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 p., укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_7, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Зазначені права вимоги ТОВ "Фактор-Комфорт" набуло на підставі договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 p., укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", 22.12.2014 р. між АТ "НВО"Етал " та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" був укладений договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., за яким ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" прийняло на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням ОСОБА_7 за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р., укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_7, в редакції, викладеній у Додатковій угоді №11 від 22.12.2014 р.

За умовами договору від 22.12.2014 р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором від 13.07.2007 р. № 499-07 співпозичальник (АТ "НВО "Етал") прийняв на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням позичальника за кредитним договором №499-07 від 13.07.2007р., укладеним між кредитором та ОСОБА_7

Згідно п.1.3 договору від 22.12.2014 р. з моменту укладення цього договору співпозичальник та позичальник стають солідарними боржниками за кредитним договором та несуть солідарний обов'язок перед кредитором за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитним договором.

За умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.5 договору від 22.12.2014 р. співпозичальник зобов'язався виконувати всі зобов'язання позичальника за кредитним договором нарівні з позичальником у передбачені кредитним договором строки та порядку.

Відповідно до умов договорів відступлення права вимоги, № 499-07 від 17.09.2015 р., укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фактор-Комфорт" та № 499-07-1 від 25.12.2015 р., укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ТОВ "Фінансгарант", (п. 1.1.2) визначення терміну "Основний договір" означає договір, відповідно до якого виникло право вимоги, що відступається за цим договором, а саме: кредитний договір № 499-07 від 13.07.2007 р.

Згідно з пунктом 1.1.4 договорів відступлення права вимоги № 499-07 та № 499-07-1, визначення терміну "Зобов'язання" за цим договором означає зобов'язання боржника за основним договором сплатити суму грошових коштів, включаючи основну суму кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому основним договором, будь-які інші суми, що належать до сплати за основним договором, які нараховані або можуть бути нараховані боржнику за основним договором, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.

За умовами пункту 2.2. вищевказаних договорів відступлення права вимоги, у зв'язку з укладенням цього договору первісний кредитор відступає права сторони-кредитора за основним договором, а новий кредитор приймає всі права первісного кредитора і стає стороною-кредитором за основним договором (кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007р.).

Новий кредитор набуває право вимоги за основним договором до боржника з моменту підписання цього договору. До нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі права первісного кредитора за договором/договорами зазначеними в п. 1.1.5 цього договору. Цей договір не передбачає внесення змін до основного договору та порядку розрахунків боржника з новим кредитором (п.п. 2.3, 2.4, 2.5 договорів № 499-07 та № 499-07-1).

Таким чином, на підставі договору відступлення права вимоги № 499-07-1 від 25.12.2015р. до ТОВ "Фінансгарант" перейшли права кредитора у правовідносинах з АТ "НВО "Етал" щодо виконання останнім умов кредитного договору № 499-07 від 13.07.2007 р.

За умовами кредитного договору № 499-07 від 13.07.2007 р. (з урахуванням додаткових угод) ОСОБА_7 зобов'язувався повернути кредит, наданий у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 736 354,76 (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч триста п'ятдесят чотири доларів США 00 центів) доларів США з процентною ставкою 15 % річних, з строком повернення кредиту до 17 грудня 2015 р. включно.

Згідно п. 5.5 додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07 ОСОБА_7 зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитом в останній робочий день місяця, за який сплачуються проценти.

Відповідно до п. 9.1 додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07 банк вправі вимагати дострокового повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів у разі, якщо позичальник несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив погашення заборгованості за кредитним договором або процентами.

У пункті 7.2. кредитного договору № 499-07 (з урахуванням додаткових угод) сторони погодили, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочення, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня.

ОСОБА_7, у встановлений п. 5.5 додаткової угоди № 11 до кредитного договору строк, не сплатив проценти за користування кредитом за січень 2015 року в сумі 22 384,05 доларів США, а тому ПАТ "Банк "Національні інвестиції" набуло право з 01.02.2015 р. вимагати від ОСОБА_7 та АТ "НВО"Етал", як співпозичальника, дострокового повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування ним та інших платежів.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 р. у справі №912/1948/15 за позовом ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" про стягнення 41 089 420,09 грн., позов задоволено частково, стягнуто з АТ "НВО "Етал" на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції" 41 088 037,05 грн. заборгованість за кредитним договором № 499-07, з яких: 39 141 059,27 грн. заборгованість по сплаті кредиту, 1 825 596,56 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 114 997,95 грн. пені, 6383,27 грн. 3% річних, а також 73072,69 грн. судового збору.

15.09.2015 р. на виконання наведеного вище рішення суду видано відповідний наказ. 12.11.2015 р. постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. відкрито виконавче провадження № 49337112 з примусового виконання зазначеного наказу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2016р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016 р., на підставі договору відступлення права вимоги № 499-07 від 17.09.2015 р. ПАТ "Банк "Національні інвестиції" як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/1948/15 було замінено на його правонаступника - ТОВ "Фактор-Комфорт".

Станом на 29.06.2016 р. заборгованість за кредитним договором № 499-07 не погашена і становить 1 736 346, 56 (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч триста сорок шість доларів США 56 центів) доларів США, що за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання цієї заяви складає 43 151 846,19 гривень.

Заборгованість, згідно розрахунку кредитора, по відсоткам за період з 01.01.2015 р. по дату порушення провадження у справі про банкрутство (29.06.2016 р.) складає 9 673 794,96 грн., пеня 32 732 089,93 гривень, три проценти річних від простроченої суми згідно п. 2 ст. 625 ЦК України - 2 031 690,67 гривень.

Таким чином, загальна сума боргу, яку кредитор заявляє до боржника відповідно до договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 499-07 від 13.07.2007 р. становить 87 589 421,75 грн., з яких сума неустойки (штрафу, пені) 32 732 089,93 грн., сума основного боргу 54 857 331,82 грн.

Договори застави, які б забезпечували виконання вищезазначених вимог, між кредитором та боржником не укладались, вимоги кредитора заставою не забезпечені.

25.12.2015 р. між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 431-11-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Контакт-Центр Україна", в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Зазначені права вимоги ТОВ "Фактор-Комфорт" набуло на підставі договору відступлення права вимоги № 431-11 від 17.09.2015 p., укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції".

11.03.2014 р. між АТ "НВО "Етал" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" був укладений договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., за яким АТ "НВО "Етал" прийняло на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням товариства з обмеженою відповідальністю "Контакт-Центр Україна" за кредитним договором № 431-11, укладеним між ТОВ "Контакт-Центр Україна" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", з урахуванням додаткових угод до нього.

Згідно п. 1.3 договору від 11.03.2014 р. з моменту укладення цього договору співпозичальник та позичальник стають солідарними боржниками за кредитним договором та несуть солідарний обов'язок перед кредитором за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитним договором.

За п.п. 2.1, 2.2, 2.5 договору від 11.03.2014 р. співпозичальник зобов'язався виконувати всі зобов'язання позичальника за кредитним договором нарівні з позичальником у передбачені кредитним договором строки та порядку.

Таким чином, на підставі договору відступлення права вимоги № 431-11-1 від 25.12.2015р. до ТОВ "Фінінсгарант" перейшли права кредитора у правовідносинах з ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" щодо виконання останнім умов кредитного договору № 431-11 від 21.12.2011 р.

За умовами кредитного договору № 431-11 від 21.12.2011 р. (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ "Контакт-Центр Україна" зобов'язувалося повернути банку кредит, наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 5 000 000,00 (п'ять мільйонів доларів США 00 центів) з процентною ставкою 12,1% річних, з строком повернення кредиту до 22.12.2014 р. включно.

Проте, у встановлений кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р. строк позичальник та співпозичальник кредит не повернули та з грудня 2014 р. припинили сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору № 431-11 від 21.12.2011 р. у разі порушення строків погашення кредиту банк має право стягнути з позичальника за кожний день прострочення платежів пеню, у розмірі, що розраховується виходячи із подвійної ставки Національного банку України, що діє у період за який сплачується пеня, та суми боргу. У разі порушення строків сплати процентів за користування кредитом, Банк має право стягнути з Позичальника за кожен день прострочення платежів пеню, яка сплачується у розмірі що розраховується, виходячи із подвійної ставки Національного банку України, що діє у період за який сплачується пеня, та суми боргу (п.6.3. кредитного договору).

Станом на 29.06.2016 р. заборгованість за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011р. не погашена і становить 5 000 000,00 (п'ять мільйонів доларів США 00 центів) доларів США, що за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання цієї заяви складає 124 260 465,00 грн.

Заборгованість, відповідно до розрахунку кредитора, по відсоткам за період з 01.12.2014 р. по дату порушення провадження у справі про банкрутство складає 20 396 352,59 грн., пеня 97 334 662,72 грн., три проценти річних від простроченої суми згідно п. 2 ст. 625 ЦК України - 6 207 768,60 грн.

Таким чином, загальна сума боргу, яку кредитор заявляє до боржника відповідно до договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р. становить 248 199 248,91 грн., з яких сума неустойки (штрафу, пені) - 97 334 662,72 грн., сума основного боргу 150 864 586,19 грн.

Договори застави, які б забезпечували виконання вищезазначених вимог, між кредитором та боржником не укладались, вимоги кредитора заставою не забезпечені.

25.12.2015 р. між ТОВ "Фінансгарант" та ТОВ "Фактор-Комфорт" укладено договір відступлення права вимоги № 169-12-1, відповідно до якого ТОВ "Фактор-Комфорт" відступило на користь ТОВ "Фінансгарант" права вимоги за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р., укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Свісс Партнерз", в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Зазначені права вимоги ТОВ "Фактор-Комфорт" набуло на підставі договору відступлення права вимоги № 169-12 від 17.09.2015 р., укладеного між ТОВ "Фактор-Комфорт" та "Банк "Національні інвестиції".

11.03.2014 р. між ПрАТ "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції" був укладений договір про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р., за яким АТ "НВО "Етал" прийняло на себе солідарний обов'язок по всім зобов'язанням товариства з обмеженою відповідальністю "Свісс Партнерз" за кредитним договором № 169-12, укладеним між ТОВ "Свісс Партнерз" та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", з урахуванням додаткових угод до нього.

Згідно п. 1.3 договору від 11.03.2014 р. з моменту укладення цього договору співпозичальник та позичальник стають солідарними боржниками за кредитним договором та несуть солідарний обов'язок перед кредитором за виконання зобов'язань з повернення кредиту та інших зобов'язань позичальника, передбачених кредитним договором.

За умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.5 договору від 11.03.2014 р. співпозичальник зобов'язався виконувати всі зобов'язання позичальника за кредитним договором нарівні з позичальником у передбачені кредитним договором строки та порядку.

Таким чином, на підставі договору відступлення права вимоги № 431-11-1 від 25.12.2015р. до ТОВ "Фінансгарант" перейшли права кредитора у правовідносинах з АТ "НВО "Етал" щодо виконання останнім умов кредитного договору № 169-12 від 30.05.2012 р.

За умовами кредитного договору № 169-12 від 30.05.2012 ТОВ "Свісс Партнере" зобов'язувалось повернути банку кредит, наданий у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 4 990 000,00 (чотири мільйони дев'ятсот дев'яносто тисяч доларів США 00 центів) з процентною ставкою 15.1% річних, з строком повернення кредиту до 22.12.2014 р. включно.

Однак, у встановлений кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р. строк, позичальник та співпозичальник кредит не повернули та з грудня 2014 року припинили сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору № 169-12 від 30.05.2012 р. у разі порушення строків погашення кредиту банк має право стягнути з позичальника за кожний день прострочення платежів пеню, у розмірі, що розраховується виходячи із подвійної ставки Національного банку України, що діє у період за який сплачується пеня, та суми боргу.

Згідно до п. 6.3. кредитного договору у разі порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк має право стягнути з позичальника за кожен день прострочення платежів пеню, яка сплачується у розмірі що розраховується, виходячи із подвійної ставки Національного банку України, що діє у період за який сплачується пеня, та суми боргу.

Станом на 29.06.2016 р. заборгованість за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012р. не погашена і становить 4 990 000,00 (чотири мільйони дев'ятсот дев'яносто тисяч доларів США 00 центів) доларів США, що за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання цієї заяви складає 124 011 944,07 гривень.

За розрахунком кредитора, заборгованість по відсоткам за період з 01.12.2014 р. по дату порушення провадження у справі про банкрутство складає 26 996 365,82 грн., пеня 99 204 154,15 грн., три проценти річних від простроченої суми згідно п. 2 ст. 625 ЦК України - 6 331 180,49 грн.

Таким чином, загальна сума боргу, яку кредитор заявляє до боржника відповідно до договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 169-12 від 30.05.2012 р. становить 256 543 644,53 грн., з яких сума неустойки (штрафу, пені) - 99 204 154,15 грн., сума основного боргу -157 339 490,38 грн.

Договори застави, які б забезпечували виконання вищезазначених вимог, між кредитором та боржником не укладались, вимоги кредитора заставою не забезпечені.

Загальна сума грошових вимог кредитора до боржника становить: 87 589 421,75 + 248 199 248,91 + 256 543 644,53 = 592 332 315,19 грн., з яких: загальна сума неустойки (штрафу, пені): 32 732 089,93 + 97 334 662,72 + 99 204 154,15 = 229 270 906,80 грн.; загальна сума основного боргу: 54 857 331,82 + 150 864 586,19 + 157 339 490,38 = 363 061 408,39 грн.

ТОВ "Фінансгарант" заявлені грошові вимоги до боржника на підставі кредитних договорів № 169-12, 431-11, 499-07, які включають суму заборгованості з повернення кредитних коштів - 291 424 255,26 гривень, нараховані та несплачені проценти за період до моменту порушення провадження у справі про банкрутство - 57 066 513,37 гривень, 3% річних від суми прострочених платежів за кредитом та процентами станом на момент порушення провадження у справі про банкрутство (на підставі ст. 625 ЦК України) - 14 570 639,76 гривень, та пеню за прострочення повернення кредиту та сплати процентів - 229 270 906,80 гривень.

Детальний розрахунок грошових вимог доданий до заяви про визнання конкурсним кредитором.

Грошові вимоги заявлено в гривні за курсом НБУ станом на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника - 12.07.2016 р., що узгоджується з приписами ст. 23 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання грошових вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" до боржника в сумі 592 332 315,19 грн. із включенням цих вимог до реєстру вимог кредиторів, відповідно до положень ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в тому числі 363 061 408,39 грн. до 4 черги та 229 270 906,80 грн. до 6 черги задоволення.

Щодо включення до реєстру вимог кредиторів розпорядником майна судового збору в сумі 2 756,00 грн., сплаченого кредитором при поданні до господарського суду заяви з грошовими вимогами до боржника, колегія суддів враховує, що вказані вимоги виникли після порушення провадження у даній справі про банкрутство, а тому є поточними, у зв'язку з чим такі вимоги не можуть бути включені до реєстру вимог кредиторів на стадії попереднього засідання суду при затверджені реєстру вимог конкурсних кредиторів, але повинні обліковуватися розпорядником майна в реєстрі вимог кредиторів окремо.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про ненадання кредитором доказів переходу прав вимоги за договорами солідарного обов'язку, оскільки наведене спростовується належними та допустимими доказами, наданими кредитором в підтвердження заявлених вимог.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено клопотання публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про витребування додаткових документів, оскільки останнім в порушення вимог ст.38 ГПК України не надано суду документальних доказів щодо неможливості самостійно надати наведені у клопотанні документи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про ненадання кредитором доказів оплати за відступлення права вимоги, оскільки наявні в матеріалах виписки з рахунків товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" свідчать про те, що зазначене товариство повністю розрахувалося за договорами про відступлення права вимоги.

Твердження публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про недотримання сторонами договору форми правочину при укладенні договору про відступлення права вимоги № 499-07-01 від 25.12.2015 р. колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки цей договір був укладений у письмовій формі, з дотриманням вимог ст. 513 ЦК України, а відступлення прав вимоги за іншими договорами, зокрема, договором іпотеки, не є предметом цього спору.

Щодо посилання скаржників про відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" ліцензії на здійснення валютних операцій, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст.533 ЦК України та п.п. г п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено необхідність отримання ліцензія на здійснення валютних операцій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Матеріали справи не містять, а скаржниками не надано доказів здійснення товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" у спірних правовідносинах платежів у іноземній валюті або отримання платежів у іноземній валюті від позичальників.

Отже, у даному випадку у товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" відсутня необхідність в отримання відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій.

При цьому, колегія суддів враховує, що кредитором, з урахуванням приписів ст.533 ЦК України та ч.2 ст.198 ГК України, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, були заявлені в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи публічного акціонерного товариства "Сбербанк" щодо неправильного нарахування пені, оскільки товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансгарант" розмір пені заявлено у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день подання заяви з вимогами до боржника, що відповідає положенням спірних кредитним договорів та вимогам ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у якій зазначено, якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимоги до боржника.

Умовами спірних кредитних договорів сторони передбачили, що пеня нараховується за кожний день прострочення платежів, включаючи день сплати боргу, у зв'язку з чим, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ч.6 ст.232 ГК України.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" не надано доказів фіктивності спірних договорів про встановлення солідарного обов'язку.

Водночас, при розгляді, у межах даної справи про банкрутство, позовної заяви публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., господарським судом не встановлено обставин недійсності таких правочинів.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.07.2015 р. у справі №912/1948/15 задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" про стягнення заборгованості на підставі договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №499-07. Зазначене рішення свідчить про те, що господарським судом було оглянуто оригінал договору про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором №499-07 та перевірено правомірність його укладення.

Посилання публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на те, що у справі № 910/17805/15 публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" звернулося з позовом лише до товариства з обмеженою відповідальністю "Свісс Партнерз", а не до обох співпозичальників, не свідчить про відсутність договору про встановлення солідарного обов'язку. У даному випадку публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" скористалося свободою вибору способу захисту своїх прав та реалізувало свої процесулаьні права на власний розсуд.

Відсутність у базі даних емітентів, опублікованих на офіційному веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України інформації щодо укладення спірних договорів про встановлення солідарного обов'язку свідчить виключно про неправильність складання звітності та спростовує доводи публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" про недійсність цих договорів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" щодо недійсності додаткової угоди № 11 до кредитного договору № 499-07, оскільки факт правомірності даної додаткової угоди підтверджено господарським судом Кіровоградської області під час розгляду справи № 912/1948/15.

Відповідно до норм ст.533 ЦК України та ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" ліцензія видається лише на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, наявність чи відсутність ліцензії не впливає на обсяг грошових вимог за кредитними договорами, тому розрахунки публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Щодо посилання публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" про порушення його прав судом першої інстанції, у зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю представника банку в іншому судовому засіданні та відмовою у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів враховує наступне.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в установленому порядку (п.3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 р. №18).

З наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвалу господарського суду від 10.04.2017 р. про призначення судового засідання для розгляду заяви кредитора - ТОВ "Фінансгарант" отримано скаржником 14.04.2017 р. (т.24 а.с.190).

Таким чином, скаржник був належним повідомлений про час та місце розгляду кредиторських вимог ТОВ "Фінансгарант", проте, не скористався наданим йому процесуальним правом прийняти участь у судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді.

Зважаючи на те, що про дату судового засідання скаржника було попереджено заздалегідь, а отже, у останнього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду, а тому колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім цього, відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, норми ст. 79 ГПК України у справі про банкрутство підлягають застосуванню з урахуванням особливостей процедури банкрутства.

Статтею 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено судові процедури, які застосовуються щодо боржника. Зокрема, згідно з ч. 1 цього Закону щодо боржника застосовується процедура розпорядження майном боржника.

У відповідності зі ст. 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство зазначається про введення процедури розпорядження майном. Процедура розпорядження майном вводиться господарським судом на строк, визначений ч. 2 ст. 22 цього Закону, одночасно з прийняттям ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" процедура розпорядження майном боржника вводиться строком на сто п'ятнадцять календарних днів і може бути продовжена господарським судом за вмотивованим клопотанням розпорядника майна, комітету кредиторів або боржника не більше ніж на два місяці.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що у даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі до вирішення справи за позовом ПАТ "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним договору від 11.03.2014 р. про встановлення солідарного обов'язку за кредитним договором № 431-11 від 21.12.2011 р., оскільки Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що у справі про банкрутство судові процедури щодо боржника та процесуальні дії учасників провадження у справі мають вчинятись у строки, встановлені цим Законом, а порушення строків, в цьому випадку, проведення процедури розпорядження майном призводить до безпідставного затягування розгляду справи про банкрутство та порушенню прав кредиторів на своєчасний розгляд кредиторських вимог інших кредиторів, збільшення витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням процедури розпорядження майна, зростанню витрат щодо грошової винагороди розпорядника майна у справі тощо.

При цьому, колегія суддів враховує, що ухвалою господарського суду від 29.05.2017 р. публічному акціонерному товариству "Піреус Банк МКБ" було відмовлено у задоволенні зазначених вище позовних вимог.

Враховуючи викладене, доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції та не визнаються судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103,105,106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційних скарг публічного акціонерного товариства "Сбербанк" та публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" відмовити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.05.2017 р. у справі №912/2185/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Постанова складена у повному обсязі 31.07.2017 р.

Головуючий суддя: В.О.Кузнецов

Суддя О.В. Чус

Суддя О.С.Євстигнеєв