КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа№ 910/5444/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

За участі представників:

від позивача: Князь С.С. - представник

від відповідача: Гурська Н.П. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5444/17 (суддя: Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі»

про стягнення 774 029,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» про стягнення 774 029,57 грн., з яких сума основного боргу - 500 000,00 грн., неустойка - 187 841,51 грн., інфляційні втрати - 69 500,00 грн., 3% річних - 16 688,06 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва 30.05.2017 року у справі № 910/5444/17 в задоволенні позовних вимог Заступника прокурора міста Києва відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5444/17 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги ТОВ ТОВ «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів та всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права, а висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.07.2017.

Представник відповідача 11.07.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання 12.07.2017 представники сторін з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

13.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕТРОЛ-ПАРК», нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі», (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» (покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів №П-01-64 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти й оплатити нафтопродукти (далі - товар), в кількості, асортименті, за цінами, в строки, відповідно до умов договору, додатків та/або рахунків та/або видаткових накладних, що є невід'ємними частинами цього договору.

При здійсненні поставок товару на умовах і в порядку, встановлених цим договором, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару, строки оплати, строки поставки визначаються сторонами у додатках та/або рахунках та/або видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна товару, що поставляється, встановлюється на момент виписки рахунку та/або складання додатку та не може бути змінена за умови додержання покупцем строків оплати. У випадку прострочення строків оплати постачальник залежно від конюктури ринку може змінити ціну, попередивши при цьому покупця і перевиставивши при цьому рахунок та/або змінити умови додатку.

Згідно з п. 4.3 Договору вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках та видаткових накладних. Рахунок направляється постачальником електронною поштою на адресу покупця, зазначену в реквізитах до договору.

Умови поставки (асортимент, кількість, ціна, місце і спосіб поставки, строки оплати та поставки та інші), зазначені в кожному окремому рахунку, виставленому постачальником до оплати покупцеві, вважаються узгодженими в момент оплати такого рахунку (повністю або частково), або прийняття покупцем відповідної партії товару згідно умов поставки (п. 4.5 Договору).

За умовами п. 5.1 Договору поставка товару в межах даного договору може здійснюватися в порядку і в строки, передбачені умовами договору, на наступних умовах поставки: а) EXW - резервуари нафтобази та або/ б) FCA - станція або пункт відправлення та/або в) FCA - естакади наливу на території та/або г) СРТ - станція або пункт призначення. Сторони можуть погодити й інші умови поставки партії товару у відповідному додатку та/або рахунку до даного договору.

Положеннями п. 5.2.1 Договору сторони погодили, що умови поставки кожної окремої партії товару (місце відвантаження, зобов'язання сторін у зв'язку з поставкою, транспортуванням та інші особливості умов поставки, що можуть відрізнятися від базових по «ІНКОТЕРМС» - 2010), визначаються сторонами умовами договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору постачальник зобов'язується здійснити поставку товару протягом 3-х календарних днів з моменту отримання 100% попередньої оплати партії товару, якщо інше не передбачено умовами договору (додатком або рахунком) до даного договору.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку, якщо інше не передбачено сторонами умовами договору та додатків до нього. У випадку якщо товар було поставлено покупцю без попередньої оплати його вартості, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість товару протягом 3 банківських днів з моменту його отримання.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 7.4 Договору).

Згідно з п. 11.2 Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і проставленням печаток сторін та діє до кінця календарного року, у якому було підписано договір.

У відповідності до п. 11.4 Договору, він вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії ні від однієї зі сторін не надійшло письмового повідомлення про бажання припинити договірні відносини. Договір може бути змінений тільки за згодою сторін, шляхом підписання доповнення до даного договору.

На виконання умов Договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №3 від 13.01.2016 товару: бензин А-92 Євро вид І код за УКТ ЗЕД у кількості 55 тон, загальною вартістю з ПДВ - 1 046 650,00 грн., станція поставки - Коростень.

Також у рахунку зазначені додаткові умови, а саме: попередня оплата 100% вартості товару, термін поставки - 5 днів після 100% попередньої оплати, СРТ - нафтобаза Склад ГСМ ЖД Коростень ж/д станція Коростень, транспортування входить в ціну товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував на рахунок відповідача 500 000,00 грн. в якості оплати за бензин згідно рахунку №3 від 13.01.2016, що підтверджується платіжним дорученням №12 від 14.01.2016.

Листом вих. №23-16 від 19.01.2016 позивач просив відповідача здійснити повернення авансового платежу у зв'язку з не поставкою товару, у відповідь на який відповідач листом №5 від 21.01.2016 зобов'язався повернути авансовий платіж у строк не пізніше 28.01.2016.

Матеріали справи містять претензію позивача №23-16 від 04.07.2016, направлену на адресу відповідача, щодо повернення авансового платежу у розмірі 500 000,00 грн. протягом 2 банківських днів з дня отримання даної претензії.

Доказів повернення вказаної суми відповідачем матеріали справи не містять.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення вимог Договору поставки нафтопродуктів №П-01-64 від 13.01.2016 не здійснив поставку товару та не повернув авансовий платіж у зв'язку із не поставкою товару, у зв'язку із чим він просить суд стягнути з останнього 774 029,57 грн., з яких сума основного боргу - 500 000,00 грн., неустойка - 187 841,51 грн., інфляційні втрати - 69 500,00 грн., 3% річних - 16 688,06 грн.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, є зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як було зазначено вище, пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що покупець зобов'язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку, якщо інше не передбачено сторонами умовами договору та додатків до нього. У випадку якщо товар було поставлено покупцю без попередньої оплати його вартості, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість товару протягом 3 банківських днів з моменту його отримання.

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 7.4 Договору).

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

При здійсненні поставок товару на умовах і в порядку, встановлених цим Договором, загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість товару, строки оплати, строки поставки визначаються сторонами у додатках та/або рахунках та/або видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору).

На виконання умов договору відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №3 від 13.01.2016 товару: бензин А-92 Євро вид І код за УКТ ЗЕД у кількості 55 тон, загальною вартістю з ПДВ - 1 046 650,00 грн., станція поставки - Коростень.

Також у рахунку зазначені додаткові умови, а саме: попередня оплата 100% вартості товару, термін поставки - 5 днів після 100% попередньої оплати, СРТ - нафтобаза Склад ГСМ ЖД Коростень ж/д станція Коростень, транспортування входить в ціну товару.

Позивач перерахував на рахунок відповідача 500 000,00 грн. в якості оплати за бензин згідно рахунку №3 від 13.01.2016, що підтверджується платіжним дорученням №12 від 14.01.2016.

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Дослідивши обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов'язок постачальника поставити покупцю товар виникає протягом 5 днів після 100% попередньої оплати.

Докази того, що сторонами вносились зміни в Договір в частині термінів поставки товару, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, відповідно до рахунку на оплату №3 від 13.01.2016, загальна вартість товару з ПДВ складала 1 046 650,00 грн., в той час як позивач оплатив лише 500 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12 від 14.01.2016.

Колегія суддів приймає посилання позивача на акт звірки взаєморозрахунків, як один з доказів, який підтверджує факт оплати авансового платежу в сумі 500 000,00 грн., однак вказана обставина не спростовує факту, що строк виконання зобов'язання відповідачем, в частині поставки товару, не настав.

Таким чином, оскільки 100% вартості товару покупцем сплачено не було, тобто не було належним чином виконано умови укладеного між сторонами Договору, у постачальника не настало зобов'язання з поставки товару за рахунком №3 від 13.01.2016, у зв'язку із чим відсутній факт прострочення поставки, а тому відсутні підстави й для вимоги про повернення суми попередньої оплати.

При цьому суд першої інстанції правомірно звертає увагу сторін не те, що згідно з п. 11.2 Договору, він вважається укладеним з моменту йог підписання уповноваженими представниками сторін і проставленням печаток сторін та діє до кінця календарного року, у якому було підписано договір та вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії ні від однієї зі сторін не надійшло письмового повідомлення про бажання припинити договірні відносини. Договір може бути змінений тільки за згодою сторін, шляхом підписання доповнення до даного договору у відповідності до п. 11.4 Договору.

Докази визнання недійсним, розірвання чи припинення Договору в матеріалах справи відсутні, а відповідно договір є чинним та має виконуватись сторонами.

У свою чергу, наявні в матеріалах справи листи, на які посилається позивач, не свідчать про внесення сторонами змін до Договору в частині строків та порядку виконання Договору.

Постановою Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі № 43/308-10 зазначено, що умовою застосування норми ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи викладені обставини, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність факту прострочення поставки, оскільки позивачем не було внесено 100% передоплати відповідно до умов Договору та рахунку на оплату №3 від 13.01.2016, у зв'язку з чим, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМІРТРАНС-ЗАХІД» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року по справі № 910/5444/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/5444/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко