РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа №910/9079/17

За позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії ДП «Український державний центр радіочастот»

до Приватного акціонерного товариства «СІ-ЕС-ТІ-Інвест»

про стягнення 30033,51 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Ізюмська І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії ДП «Український державний центр радіочастот» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «СІ-ЕС-ТІ-Інвест» про стягнення заборгованості за надані послуги на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів в розмірі 30033,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, у порушення умов укладеного між сторонами Договору №20280935 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів від 01.02.2015, відповідно до узгоджених сторонами цін, своєчасно та в повному обсязі не оплачені виконані позивачем роботи, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 27220,80 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 278,91 грн. та пеню в сумі 1829,72 грн. за порушення грошового зобов'язання.

Представник позивача в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2015 між Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії ДП «Український державний центр радіочастот» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «СІ-ЕС-ТІ-Інвест» (замовник) укладено Договір №20280935 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, предметом якого є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, виконавець зобов'язується протягом строку дії цього договору проводити заходи щодо забезпечення ЕМС РЕЗ, які використовує замовник, згідно з дозволами на експлуатацію РЕЗ.

Згідно з п.2.2.2 Замовник зобов'язаний своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» за один календарний місяць, залежить від кількості РЕЗ щодо яких проводилися роботи і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно із законодавством України. Розрахунок ціни робіт наведений у додатку.

Виконання робіт підтверджується відповідними Актами виконаних робіт підписаними обома сторонами (п.3.2 Договору).

За умовами п.3.3 Договору, виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника до кінця місяця, протягом якого виконувались роботи.

У відповідності до п.3.4 Договору, розрахунки між виконавцем і замовником за роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕЗ проводяться шляхом перерахування суми, що вказана в платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця, не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений рахунок.

Згідно з п.4.2 Договору, за порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю суму простроченого платежу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня за кожен день прострочення.

Пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений рахунок до повної сплати замовником суми боргу але не більше ніж 180 днів з моменту, коли зобов'язання мало бути виконане (п.4.3 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що цей договір укладений на строк в 1 (один) календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Дата набрання чинності та строку дії додаткових угод та додатків до цього договору визначається сторонами у тексті самих додаткових угод та додатків.

Відповідно до п.6.2 Договору, цей договір вважається продовжений на наступний строк тривалістю в 1 (один) календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 (тридцять) днів до закінчення строку його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі.

Матеріалами справи підтверджується, що Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії ДП «Український державний центр радіочастот» належним чином виконало умови укладеного між сторонами договору про що свідчать наявні в матеріалах справи Акти виконаних робіт №16-03-4185 від 30.09.2016, №160319261 від 31.10.2016, №160319905 від 30.11.2016, №160320429 від 31.12.2016, №17-03-378 від 31.01.2017, №17-03-819 від 28.02.2017, №17-03-1309 від 31.03.2017, №17-03-1722 від 28.04.2017 та виставленими позивачем рахунками №4185 від 27.09.2016, №19261 від 26.10.2016, №19905 від 24.11.2016, №20429 від 22.12.2016, №378 від 31.01.2017, №819 від 27.02.2017, №1309 від 24.03.2017, №1722 від 26.04.2017, на загальну суму 31124,16 грн. Вказані Акти частково підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності зауважень стосовно якості наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг в повному обсязі не виконав, внаслідок чого, у останнього утворилася заборгованість в сумі 27220,80 грн.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Згідно з п.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 27220,80 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідно до якого сума 3% річних становить 278,91 грн., суд дійшов висновку, що позивачем при розрахунку вказаного нарахування допущено арифметичні помилки та не вірно визначено період нарахування. Так, здійснивши власний перерахунок нарахованої до стягнення суми трьох відсотків річних, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовний вимог в цій частині та стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 215,05 грн.

Разом з тим, щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1829,72 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що за порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю суму простроченого платежу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня за кожен день прострочення.

Пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений рахунок до повної сплати замовником суми боргу але не більше ніж 180 днів з моменту, коли зобов'язання мало бути виконане (п.4.3 Договору).

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку суд дійшов висновку, що при здійснені вказаного нарахування позивачем не вірно визначено період нарахування заявленої до стягнення пені, відтак здійснивши власний перерахунок суми штрафних санкцій, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача пені в сумі 1684,76 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СІ-ЕС-ТІ-Інвест» (02154, м. Київ, бульвар Русанівський, буд. 7; ідентифікаційний код 20280935) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (03179, м. Київ, просп. Перемоги, 15 км; ідентифікаційний код 01181765) в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (49064, м. Дніпро, просп. Сергія Нігояна, буд. 41; ідентифікаційний код 21908235) 27220 (двадцять сім тисяч двісті двадцять) грн. 80 коп. заборгованості, 215 (двісті п'ятнадцять) грн. 05 коп. 3% річних, 1684 (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) грн. 76 коп. пені, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1588 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 61 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 31.07.2017

Суддя Я.В. Маринченко