ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 р. Справа № 909/470/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М., секретар судового засідання Вакалюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича,

бул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01014

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 302 498,64 грн.

за участю:

від позивача: Лисенко В.В. - представник, (довіреність б/н від 22.05.2017 р.);

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подав позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 324 576,64 грн.

18.07.2017 року позивач подав суд клопотання вих.№7715 від 18.07.2017 року (вх.№7624/17 від 18.07.2017) у якому вказує на те, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2012 року по справі №5010/1248/2012-9/49 позовні вимоги АТ "Дельта Банк" до ФОП ОСОБА_2 задоволено в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 22, 078 грн., а тому позивач просить суд врахувати вказане при прийнятті рішення по даній справі.

Розглянувши подану заяву, в суду є всі підстави розцінювати її, як заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення судом зменшити розмір позовних вимог. З огляду на вказану норму ГПК, суд приймає таке клопотання позивача і розглядає справу в межах вимог в сумі 302 498, 64 грн.

19.06.2017 року та 03.07.2017 року від відповідача по справі надійшли заяви згідно яких відповідач просить суд припинити провадження у справі, оскільки є рішення суду, який вирішив спір про той же предмет і з тих же підстав. В підтвердження своїх вимог відповідач подав суду копію наказу суду №1161 від 16.11.2012 року по справі №5010/1248/2012-9/49 та копію постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного наказу.

Розглянувши вказане клопотання, суд вважає за потрібне вказати таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав

Відповідач, як на підставу припинення провадження у справі посилається на рішення суду по справі №5010/1248/2012-9/49, відповідно до якого з відповідача на користь ПАТ "Дельта Банк" через невиконання відповідачем зобов'язань по договору №ВКЛ-2006794 стягнуто кошти в розмірі: 174 107грн.00коп. (сто сімдесят чотири тисячі сто сім гривень) - заборгованість за кредитом; 22 078грн. 00коп. (двадцять дві тисячі сімдесят вісім гривень) - заборгованість за відсотками ; 477грн.65 коп. (чотириста сімдесят сім гривень шістдесят п'ять копійки) - пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача коштів в розмірі 302 498, 64 грн., що є простроченими процентами по договору №ВКЛ-2006794 за період з 21.06.2011 року по 01.04.2017 року.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту №ВКЛ-2006794 від 20.06.2011 року відповідачу в період з 21.06.2011 року по 01.04.2017 року нараховано 324 576, 64 грн. заборгованості по відсотках. Рішенням суду у справі №5010/1248/2012-9/49 з відповідача стягнуто 22078 грн. заборгованості по відсотках. Таким чином даний спір стосується стягнення з відповідача заборгованості по іншій частині відсотків в розмірі 302498, 64 грн., і в суду відсутні підстави для застосування п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, подані відповідачем клопотання про припинення провадження у справі задоволенню не підлягають, а відтак спір підлягає вирішенню по суті.

Ухвалою суду від 23.05.2017 року порушено провадження у справ і призначено розгляд справи на 06.06.2017 року. Ухвалою суду від 06.06.2017 року відкладено розгляд справи на 20.06.2017 року. Ухвалою суду від 20.06.2017 року відкладено розгляд справи на 04.07.2017 року. Ухвалою суду від 04.07.2017 року відкладено розгляд справи на 18.07.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити з врахуванням клопотання вих.№7715 від 18.07.2017 року (вх.№7624/17 від 18.07.2017).

Відповідач в судове засіданні не з'явився, причини неявки суду невідомі, проте відповідач належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, підтвердженням чого є повідомлення відділення пошти про вручення поштового відправлення (вх.№7465 від 14.07.2017 року).

Відповідно до підпункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив таке.

20.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №ВКЛ-2006794 з наступними змінами до доповненнями.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 174 107 грн., зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 % процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 19.06.2014 року включно.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на фінансування поточної діяльності. Відповідно до п.3.1 Кредитного договору позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1 або зміненої відповідно до п. п. 3.5-3.7 цього договору.

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Позивач вказав, що свої зобов'язання за Кредитним договором банк виконав належним чином в повному обсязі, а заборгованість відповідача за простроченими процентами станом на 10.04.2017 року становить 302 498, 64 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не подав, в судові засідання не з'являвся.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2006794 від 20.06.2011 року.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 174 107 грн., який зменшується рівними частинами в останні 6 місяців відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25, 99% процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 19.06.2014 року включно, на умовах визначених цим договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.5.1. договору позичальник зобов'язується належним чином виконувати свої зобов'язання за цим договором.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.3.1. договору позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в п.1.1., або зміненої відповідно до п. п. 3.5-3.7. цього договору.

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в період (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту відповідачу в період з 21.06.2011 року по 01.04.2017 року нараховано 360 610, 45 грн. відсотків, з яких 36033, 81 грн. сплачено відповідачем, а 22 078 грн. стягнуто за рішенням суду від 01.11.2012 року по справі №5010/1248/2012-9/49 /заява позивача про зменшення позовних вимог вх.№7624/17 від 18.07.2017/.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відсутність належних доказів з боку відповідача про виконання взятих на себе зобов'язань дає право суду на висновок про порушення відповідачем умов договору, а в конкретному випадку несплата відповідачем процентів за користування кредитом в розмірі 302 498, 64 грн.

За таких обставин суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 302 498, 64 грн.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 599, ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 43, 44, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" /01014, м. Київ, бул. Дружби народів, 38, / заборгованість по сплаті відсотків за кредитним договором №ВКЛ-2006794 від 20.06.2011 року в сумі 302 498, 6 4 грн. (триста дві тисячі чотириста дев'яносто вісім гривень 64 коп.) та судовий збір в розмірі 4537,48 грн. (чотири тисячі п'ятсот тридцять сім гривень 48 коп.).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.07.17

Суддя Фрич М.М.