номер провадження справи 35/97/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 Справа № 908/1274/17

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Авраменко К.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Кононов Д.О., довіреність б/н від 04.01.2017;

від відповідача: Макотченко Л.М., довіреність № 290/2016 від 23.12.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ольвія", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ", м. Запоріжжя

про стягнення в сумі 11756,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

21.06.2017 року до господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ольвія" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" про стягнення в сумі 11756,79 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 17.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ольвія" (підрядник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (замовник, відповідач у справі) укладено договір на виконання робіт з проектування № 021702-ПР (договір). Відповідно до умов якого, на проведення робіт з проектування підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника, своїми силами або залученими силами проектну документацію згідно умов договору на об'єкті розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 23 лютого,83. Загальна вартість згідно п. 2.1 договору складає 10680 грн., в т.ч. ПДВ -1780 грн. У відповідності до умов договору, замовник зобов'язаний оплатити виконані підрядником роботи в наступному прядку: передоплата в розмірі 5340 грн. протягом п'яти банківських днів з моменту підписання цього договору та остаточний розрахунок протягом п'яти банківських днів з моменту передачі акту прийому-передачі робіт. Передоплата у розмірі 5 340 грн. була здійснена заявником 23.02.2015. Позивач виконав свої зобов'язання за договором, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № СК-0000074 від 16.03.2015. Відповідно до п. 5.1 договору, замовник зобов'язаний був до 23.03.2015 року сплатити підряднику 4 980 грн. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4 980 грн. За неналежне виконання замовником договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати, позивачем нараховано пеню за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 року у розмірі 4 435,04 грн., 3% річних за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 року у розмірі 329,50 грн. та інфляційні витрати за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 року у розмірі 2012,25 грн.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором на виконання робіт з проектування № 021702-ПР від 17.02.2015 в розмірі 4 980 грн., пеню у розмірі 4 435,04 грн., 3% річних у розмірі 329,50 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2012,25 грн.

21.06.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл судової справи між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.06.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/97/17 та призначено розгляд справи на 18.07.2017р. о 10 год. 30 хв.

12.07.2017 на електронну адресу господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (17.07.2017 через канцелярію суду), відповідно до якого відповідач вважає, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження виконання робіт за договором, а тому підстав для сплати заборгованості відповідач не вбачає. Разом з тим, відповідач керуючись п. 1, ч. 2 ст. 258 та ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України просить суд застосувати позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені. Суду надано здійснений відповідачем контррозрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні 18.07.2017 підтримав позовні вимоги, надав витребувані судом документи та просив суд позов задовольнити повністю, оскільки роботи виконані, акт прийому-передачі підписаний з боку відповідача без заперечень, а зобов'язання відповідача щодо оплати не здійснено.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.07.2017 проти позову заперечив з підстав викладених у відзиву на позовну заяву від 12.07.2017 № 656, підтримав викладене у відзиву клопотання про застосування строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені.

Справа розглянута за заявою представників сторін без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 18.07.2017, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

17.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ольвія" (підрядник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (замовник, відповідач у справі) укладено договір на виконання робіт з проектування № 021702-ПР (договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що за даним договором на проведення робіт з проектування підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника, своїми силами або залученими силами проектну документацію:

-розділ АР (архітектурні рішення з паспортом опорядження фасаду);

-погодження паспорту фасаду в управлінні архітектури;

-розділ АС проектне рішення на пристрій зони завантаження (тимчасова споруда без фундаментів) і пандуса біля центрального входу на об'єкті розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 23 лютого, 83, а замовник зобов'язаний прийняти, відповідно до чинних в Україні нормативів, виконану підрядником роботу та оплатити її на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, загальна вартість робіт за цим договором складає 8900 грн., крім цього ПДВ 20% - 1780 грн., що разом становить10680 грн. з ПДВ.

Проектування введеться підрядником в одну стацію - РП (робочий проект) (п.1.2 договору).

Пунктом 2.2 договору встановлено вартість робіт за наступними розділами робочого проекту що складає:

- розділ АР (архітектурні рішення з паспортом опорядження фасаду) - 4500 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 900 грн., разом складає 5400 грн.;

- розділ КМ (металеві конструкції) - 2300 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 460 грн., разом складає 2760 грн.;

- розділ ПЗО (паспорт зовнішньої обробки) - 1800 грн., у т.ч. ПДВ 20% 360 грн., разом складає 2160 грн.;

- погодження паспорту фасаду в управлінні архітектури - 300 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 60 грн., разом складає 360 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору, за даним договором замовник зобов'язаний здійснити платежі підрядчику в наступному порядку:

Передоплата в розмірі 5340 грн., у т.ч. ПДВ 890 грн. на протязі п'яти банківських днів з моменту підписання цього договору.

Остаточний розрахунок протягом п'яти банківських днів з моменту передачі акту прийому-передачі робіт.

Передоплата у розмірі 5340 грн. була здійснена відповідачем 23.02.2015, що підтверджується банківською випискою (а.с. 14-15).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані роботи на суму 10320 грн., що підтверджується двосторонньо підписаним без заперечень та зауважень актом здачі-приймання робіт № СК-0000074 від 16.03.2015, належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 16).

Однак, відповідачем в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України оплату не було здійснено, а отже, сума несплаченої заборгованості відповідача перед позивачем складає 4980 грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати суми боргу в розмірі 4980 грн. за договором на виконання робіт з проектування № 021702-ПР.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань)

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На день розгляду спору відповідач оплату наданих робіт в повному обсязі не здійснив, оскільки не визнає заборгованості за договором на виконання робіт з проектування № 021702-ПР посилаючись на п. 6.6 договору, яким передбачено, що роботи вважаються виконаними з моменту підписання замовником акта виконаних робіт і накладної передачі науково технічної продукції.

Враховуючи, що відповідачем підписаний акт прийому-передачі робіт № СК-0000074 від 16.03.2015 та дослідивши його вбачається, що позивачем були проведені проектні роботи вартістю 10320 грн. та вказано, що претензій одна до одної сторони по виконанню вказаних робіт за договором на виконання робіт з проектування № 021702-ПР від 17.02.2015 року не мають, а тому суд приходить до висновку, що роботи позивачем виконані, прийняті відповідачем, а тому вартість виконаних робіт у розмірі 4980 грн. має бути сплачена.

Відповідно до п. 5.1 договору, за даним договором замовник зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок протягом п'яти банківських днів з моменту передачі акту прийому-передачі робіт.

Таким чином, відповідно до п. 5.1 договору, оплата виконаних робіт за договором мала бути здійснена до 23.03.2015 року (п'ять банківських днів від 16.03.2016).

Проте відповідач свої зобов'язання за договором на виконання робіт з проектування № 021702-ПР від 17.02.2015 щодо оплати за виконані позивачем роботи не виконав.

За неналежне виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати за виконані підрядником роботи позивач нарахував на підставі п. 8.4 договору пеню за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 року у сумі 4 435,04 грн.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вимоги про стягнення пені за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 в розмірі 4 435,04 грн. позивач обґрунтовує п. 8.4 договору, де сторони погодили, що за порушення замовником строків оформлення актів виконаних робіт, оплати виконаних робіт, останній сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення від суми заборгованості зі кожен день прострочення.

Відповідачем здійснений контррозрахунок, відповідно до якого пеня до стягнення становить 794,18 грн.

При розгляді даної справи відповідач заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені на підставі пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України та ч. 3 ст. 267 ЦК України.

За визначенням, наведеним у статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України, до яких відносяться і правовідносини сторін за спірним договором.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 257 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

При цьому, як вбачається з роз'яснень, наведених у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як свідчить відмітка штампу Укрпошти на конверті, ТОВ "Будівельна компанія "Ольвія" звернулось до господарського суду Запорізької області 15.06.2017, а зобов'язання відповідача щодо оплати виникло з 23.03.2015, та з урахуванням шести місячного терміну передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені припинилось 23.09.2015, а тому, враховуючи загальні правила обчислення строків та приписи пункту 1 частини другої статті 257 ЦК України, суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені сплив.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача пені у повному обсязі.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих робіт позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 24.03.2015 по 06.06.2017 у розмірі 329,50 грн. а також інфляційні втрати за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 у розмірі 2012,25 грн.

Відповідачем надано суду контррозрахунок, відповідно до якого сума 3% річних за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 становить 329,14 грн. та сума інфляційних нарахувань за період квітень 2015 - травень 2017 становить 1812,72 грн.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

За наявності факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, судом встановлено підстави для нарахування відповідачу втрат від інфляції грошових коштів та 3% річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України

Судом за допомогою юридичної інформаційної системи "Законодавство" перевірено нарахування 3% за вказаний період та встановлено, що розрахунок здійснений позивачем вірно, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних за період з 24.03.2015 по 06.06.2017 у розмірі 329,50 грн.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав виконаними невірно. При розрахунку втрат від інфляції позивачем не враховано, що початком нарахування є місяць, наступний за місяцем в якому платіж мав бути здійснений.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом здійснено за допомогою юридичної інформаційної системи "Законодавство" перерахунок, відповідно до якого розмір втрат від інфляції за період з квітня 2015 по травень 2017 року складає 2103,15 грн. Однак суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат задовольняються судом в розмірі заявленому позивачем - 2012,25 грн.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача, пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, б. 25, к. 207; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Ольвія" (49010, м. Дніпропетровськ, вул. Лабораторна, 45; ) основний борг у сумі 4980 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 329 (триста двадцять дев'ять) грн. 50 коп., інфляційні витрати у розмірі 2012 (дві тисячі дванадцять) грн. 25 коп. та судовий збір в розмірі 996 (дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 43 коп. Видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 21.07.2017р.

Суддя О.А. Топчій