КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р. Справа№ 910/3166/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Кузьмик І.П. - представник;

від відповідача: Савенко О.І. - представник;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 27.04.2017р.

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про відшкодування в порядку регресу 58274,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2017р. позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування" 58274,87 грн. Страхового відшкодування в порядку регресу, 1600,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просив оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом неповністю з'ясовані обставини, що мають значення по справі, порушено норми матеріального права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2017 сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., судді: Майданевич А.Г., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/3166/17, справу призначено до розгляду.

Ухвалою від 24.11.2015 року розгляд справи відкладено на 15.12.2015р. для витребування у сторін додаткових доказів.

04.07.2017р. у судовому засіданні оголошено перерву.

Розпорядженням начальника управління №09-53/2761/17 від 20.07.2017р. , у зв'язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3166/17.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2017 сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., судді: Іоннікова І.А., Отрюх Б.В.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та надавши їм юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

1. Обставини справи.

01.12.2015 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 702/15-Тз/Дп/05 (далі - договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: "Ford", державний номер НОМЕР_1.

29.11.2016 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Ford", державний номер НОМЕР_1, та автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5.

Згідно з постановою Святошинського районного суду міста Києва від 28.12.2015 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_5

Майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Volkswagen", державний номер НОМЕР_2, застраховані Приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" за полісом АК/1234853 (далі договір-2). Умовами договору-2 передбачено ліміт за шкоду майну у розмірі 100000,00 грн., франшизу - 1000 грн..

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено відповідні страхові акти.

Страховик виплатив страхувальнику 74842,91 грн. страхового відшкодування.

2. Висновки суду першої інстанції.

Суд прийшов до висновку, що позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача, тому стягнув заявлену суму страхового відшкодування в порядку регресу з відповідача.

3.Доводи та обґрунтування апеляційної скарги.

Основні доводи, на яких грунтується апеляційна скарга, полягають у наступному:

1.На момент звернення до суду права позивача порушены не були, оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, а отже у відповідача не було обов'язку приймати рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

2.У порушення вимог методики оцінки колісних транспортних засобів на огляд пошкодженого транспортного засобу не було запрошено всіх зацікавлених осіб, в тому числі відповідача та водія застрахованого у відповідача авто, а отже не розраховано коефіціенту фізичного зносу, хоча відповідно до протоколу огляду колісного транспортного засобу від 02.12.2016р. авто містить пошкодження, що не пов'язані з ДТП.

3. Не застосовано коефіціент фізичного зносу транспортного засобу при розрахунку суми страхової виплати.

5.1 Висновки суду за результатами розгляду справи в апеляційному провадженні.

Згідно з ст. 38.2.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з положень статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" страховик отримує право вимоги потерпілої особи, яке може бути реалізовано шляхом подання відповідного позову після виплати останній страхового відшкодування, і не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування (постанова Верховного суду України від 28.08.2012 N 23/279).

Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України від 12.07.2001, № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

В силу ст. 7 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до висновку додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу № 747-1/16 від 05.01.2017, наданого судовим експертом Ковалем І.М., вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ford", державний номер НОМЕР_1, становить 95555,64 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 59274,87 грн. (висновок додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу № 747-1/16 від 24.04.2017).

Суд вважає доведеним, що оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 59274,87 грн..

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 58274,87 грн. (59274,87 -1000).

5.2 Спростування доводів апеляційної скарги.

1.Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем вимог ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не звернення до відповідача з вимогою - відповідно до рішення Конституційного суду Суду України від 09 липня 2002 р. №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі і судовий. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Тобто, отримавши право вимоги потерпілої особи після виплати останнім страхового відшкодування, позивач не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Крім того, позивачем заявлено до стягнення лише суму страхового відшкодування, без застосування штрафних санкцій.

2.Щодо тверджень відповідача про неналежність висновку експерта, як доказу по справі, у зв'язку з тим, що на проведення даної експертизи не було запрошено представника відповідача - виклик заінтересованих осіб є правом експерта, а не його обов'язком.

3.Щодо тверджень відповідача про невірний розрахунок страхового відшкодування через незастосування коефіцієнту фізичного зносу до рахунків СТО - позивачем було надано експертну оцінку з визначенням шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та позовні вимоги були зменшені з урахуванням даної оцінки.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені повно та об'єктивно, доказам по справі надана належна юридична оцінка, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали Господарського суду міста Києва немає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки неправильні дії останнього призвели до звернення з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду м. Києва від 27.04.2017р. у справі № 910/3166/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 27.04.2017р. у справі № 910/3166/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3166/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

Б.В. Отрюх