ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 липня 2017 року Справа № 920/1277/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівМачульського Г.М. Коробенка Г.П., Дроботової Т.Б.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації
на постановуХарківського апеляційного господарського суду
від23.03.2017
у справі№ 920/1277/16
Господарського судуСумської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доУправління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації
простягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Касаційна скарга Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації не може бути прийнята до розгляду з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.1113 цього кодексу касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, до неї не додано доказів сплати судового збору, проте Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації просить звільнити від сплати судового збору у зв'язку з тим, що згідно положень пункту 19 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" воно звільнене від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Посилання відповідача на те, що згідно положень пункту 19 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги є безпідставними, оскільки дана норма закону регулює питання щодо звільнення від сплати структурного підрозділу місцевої державної адміністрації, на який покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення, тоді як з матеріалів справи вбачається, що спір виник з приводу заборгованості з компенсування витрат на пільгове перевезення окремих категорій громадян автомобільним транспортом, що є відмінним від вирішення відповідачем питань соціального захисту населення.

Відповідно до приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (ч.1). Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч.2).

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 наведеного Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Подібна правова позиція викладена у третьому розділі постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами).

При цьому слід зазначити, що Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 №484-VIII на Кабінет Міністрів України було покладено обов'язок забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Отже обов'язок забезпечити відповідне фінансування державних органів на Кабінет Міністрів України було покладено ще у травні 2015 року, і, як вбачається, з тих пір такий обов'язок належним чином не виконаний, тому обмежене фінансування бюджетної установи або відсутність фінансування щодо витрат зі сплати судового збору не є підставою для звільнення від його сплати, у тому числі зважаючи на приписи статті 129 Конституції України, якою визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, як зазначив Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20.11.2011 зі справи "Рисовський проти України", на державні органи покладено обов'язок дотримуватися принципу "належного урядування", і державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказане рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Відтак клопотання Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Відмовити Управлінню соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі Господарського суду Сумської області №920/1277/16, повернути особі, що її подала.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

Т.Б. Дроботова