ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 справа № 905/201/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Зубченко І.В., Марченко О.А. , Чернота Л.Ф. ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від третьої особи: Чернопис А.І., довіреність №9 від 30.06.2017р. не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв
на рішення господарського суду Донецької області
від04.04.2017р. (повний текст підписано 06.04.2017р.)
у справі№ 905/201/17 (суддя Г.В. Левшина),судді О.В. Кротінова, О.М. Сковородіна)
за позовомКостянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», м.Костянтинівка Донецької області
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв Державного концерну «Укроборонпром», м.Київ
провизнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит», м.Костянтинівка Донецької області, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв, про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р.

На підставі ст.27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвалою суду першої інстанції від 08.02.2017р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Державний концерн «Укроборонпром», м.Київ.

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.04.2017р. (повний текст підписано 06.04.2017р.) у справі №905/201/17 задоволено позовні вимоги Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит».

Рішення суду мотивоване невідповідність спірного договору вимогам ст.67 Господарського кодексу України (далі - ГК України), постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача, внаслідок відсутності погодження залучення коштів з Державним концерном «Укроборонпром».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду у справі №905/201/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Так, скаржник зазначає, що в ході справи №905/483/16, за наслідками розгляду якої з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп» стягнуто заборгованість, зокрема, за спірним договором, питання про визнання договору недійсним не ставилося.

Крім того, апелянт наголошує, що судом не визначено конкретної підстави визнання договору недійсним у відповідності до вимог ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на ті обставини, що оспорюваний правочин за своєю правовою природою не є договором позики, а є окремим видом надання грошових коштів, внаслідок чого не потребує погодження з Державним концерном «Укроборонпром».

Разом з іншим апелянт стверджує, що з огляду на щомісячне надання позивачем третій особі звітів про стан дебіторської та кредиторської заборгованості із зазначенням контрагента, суми заборгованості, дати виникнення та номеру договору, факт укладення спірного правочину без відома Державного концерну «Укроборонпром» є спростованим.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.04.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Колядко Т.М., Стойка О.В.) у справі №905/201/17 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 06.06.2017р.

На адресу суду апеляційної інстанції від Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією розглянуто та долучено до матеріалів справи.

У зв'язку з перебуванням у відпустках суддів-членів колегії Колядко Т.М. та Стойка О.В. на дату слухання справи, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни сформовано наступний склад колегії: головуючий Зубченко І.В., судді ОСОБА_1., Чернота Л.Ф.

Відповідно до п.9-2 постанови пленуму Вищого господарского суду України №7 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст.102 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.2017р. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Крім того, апелянт звернув увагу судової колегії на те, що, на його думку, спір не підсудний господарському суду Донецької області, оскільки територіальна підсудність повинна визначатися за місцезнаходженням відповідача. Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, для отримання додаткових пояснень, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання апеляційної інстанції в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, на 18.07.2017р. Зобов'язано сторін надати письмові пояснення щодо територіальної підсудності даної справи.

На виконання вимог зазначеної ухвали на адресу суду від сторін надійшли відповідні додаткові пояснення до апеляційної скарги та уточнення до відзиву на апеляційну скаргу, які судовою колегією розглянуті та долучені до матеріалів справи.

У зв'язку зі звільненням у відставку судді-члена колегії ОСОБА_1., на підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.

Представник позивача в судовому засіданні 18.07.2017р. підтримав позицію, висловлену в попередньому судовому засіданні. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників судового процесу про час та місце судового засідання, а також неявку в судове засідання представників відповідача та третьої особи без повідомлення суду поважних причин, враховуючи те, що явка учасників судового процесу не була визнана обов'язковою, а позиція відповідача викладена безпосередньо в апеляційній скарзі та висловлена в попередньому судовому засіданні, судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп» та Державного концерну «Укроборонпром» за наявними матеріалами у справі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, додаткові пояснення до апеляційної скарги та уточнення до відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін в першому судовому засіданні 06.06.2017р. та представника позивача в другому судовому засіданні 18.07.2017р., перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

18.05.2015р. між Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» (далі - позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп» (далі - позикодавець) був підписаний договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги (далі - договір).

За умовами п.1.1 договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, в порядку та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві грошові кошти у визначений договором строк.

Пунктом 1.2 передбачено, що позикодавець надає позичальнику фінансову допомогу на безоплатній основі - без сплати процентів за користування позикою.

Згідно п.1.3 до правовідносин надання фінансової допомоги, що встановлена цим договором, застосовуються відповідні положення про договір позики, що передбачені ЦК України, а також інші норми актів цивільного законодавства України.

Приписами п.2.1 сторони узгодили, що сума поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за даним договором становить 27000,00грн.

Строк надання фінансової допомоги становить один місяць з моменту передання грошей, та вона повинна бути повернута до 30.07.2015р., з дати настання якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві фінансову допомогу, передбачену п.2.1 договору (п.3.1).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору 18.05.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп» на користь Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» перераховано грошові кошти в сумі 27000,00грн., про що свідчить виписка по рахунку за 18.05.2015р.

В обґрунтування заявлених вимог про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р. позивач зазначає, що зазначений договір не відповідає вимогам ст.67 ГК України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту позивача, з огляду на відсутність погодження залучення коштів у відповідача з Державним концерном «Укроборонпром».

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Положеннями ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

За змістом ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст.67 ГК України державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями Закону України від 16.06.2011р. №3531-VI «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», зокрема, статтею 2, передбачено, що до об'єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належать: майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну "Укроборонпром"; майно, передане в установленому порядку Державному концерну "Укроборонпром"; пакети акцій, що належать державі в статутних капіталах акціонерних товариств, що провадять діяльність в оборонно-промисловому комплексі, та передані в установленому порядку в управління Державного концерну "Укроборонпром".

Статтею 3 названого Закону визначено, що суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №993 від 31.08.2011р. прийнято пропозицію Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо передачі із сфери управління Міністерства оборони та Міністерства промислової політики в управління Державного концерну "Укроборонпром" (далі по тексту «Концерн») підприємств, включених до його складу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010р., та затверджено статут концерну, згідно додатку до якого Костянтинівське казенне науково-виробниче підприємство "Кварсит" є учасником вказаного концерну.

Пунктом 13 названої вище постанови Кабінету Міністрів України пердбачено, що учасники Концерну зберігають статус юридичної особи та профіль діяльності. Учасники Концерну зберігають господарську самостійність з урахуванням обмежень, передбачених законодавством та цим Статутом. Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення.

За змістом п.14 постанови учасники Концерну мають право самостійно від свого імені укладати договори з іншими учасниками, Концерном, а також з іншими підприємствами, установами та організаціями.

Як вбачається з аналізу наявного в матеріалах справи статуту Костянтинівського казенного науково-виробничого підприємства "Кварсит", підприємство є державним комерційним підприємством та знаходиться в управлінні Державного концерну «Укроборонпром» (п.1.1).

Пунктом 4.1 статуту визначено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Підприємство має право, зокрема: самостійно планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрями своєї роботи відповідно до стратегічного плану розвитку підприємства, затвердженого Концерном; за погодженням з Концерном залучати внутрішні довгострокові (більше одного року), зовнішні кредити (позики), внутрішні короткострокові (до одного року) кредити (позики), надавати гарантії або поруки за такими кредитами (позиками) в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п.6.1).

Відповідно до п.7.2, 7.5 статуту управління підприємством здійснюється його керівником (директором), який підзвітний Концерну. Керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Концерну.

Згідно положень п.7.7 статуту, керівник підприємства: організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства відповідно до мети та основних напрямів його діяльності; укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банків поточний та інші рахунки; розпоряджається коштами та майном підприємства відповідно до статуту та законодавства; формує адміністрацію підприємства.

Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809.

Зазначений Порядок визначає процедуру погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства (далі - залучення кредиту (позики), у результаті якого виникають зобов'язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями. Залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням погоджується: Мінфіном - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик); органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю (далі - уповноважений орган), - щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик). Для погодження залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантії або поруки за таким зобов'язанням підприємство подає Мінфіну або уповноваженому органу заяву, до якої додаються документи, передбачені порядком. Мінфін або уповноважений орган протягом 30 робочих днів після надходження заяви приймає рішення щодо погодження залучення кредиту (позики), забезпечення підприємством виконання зобов'язань за кредитом (позикою) порукою або гарантією чи відмови у погодженні, про що письмово повідомляє підприємству (п.1-3).

Крім того, відповідно до Законів України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» та «Про заставу», Статуту Державного концерну «Укроборонпром», Наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 23.07.2013р. №242 затверджено Порядок погодження Концерном залучення кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями. За змістом пункту 2 названого Порядку, ним визначено процедуру погодження Концерном залучення підприємствами-учасниками Концерну та акціонерними товариствами, управління корпоративними правами держави щодо яких передане концернові шляхом укладання кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства, у результаті якого виникають зобов'язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями.

Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що підприємство зобов'язане погодити залучення кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням з Концерном. Після отримання погодження Концерну підприємство зобов'язане погодити залучення внутрішнього довгострокового (більше одного року), зовнішнього кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням також з Міністерством фінансів України згідно з чинним порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

На підставі аналізу спірного правочину (договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р.) судова колегія встановила, що його предметом є зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп» надати у власність Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» грошові кошти та, відповідно, зобов'язання Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» у визначений договором строк повернути зазначені кошти відповідачу.

У той же час, за приписами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім того, за змістом п.1.3 договору до правовідносин надання фінансової допомоги, що встановлена цим договором, застосовуються відповідні положення про договір позики, що передбачені ЦК України, а також інші норми актів цивільного законодавства України.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір від 18.05.2015р. за всіма ознаками відповідає договору позики, і, відповідно, на нього розповсюджується дія вимог ст.67 ГК України, постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011р. №809, статуту Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» щодо наявності обов'язкового погодження з Державним концерном «Укроборонпром» у порядку, передбаченому чинним законодавством України, залучення внутрішньої короткострокової (до одного року) позики.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів наявності такого погодження, Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду Донецької області про наявність підстав для задоволення позовних вимог Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про визнання недійсним договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 18.05.2015р.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що оспорюваний правочин за своєю правовою природою не є договором позики, а є окремим видом надання грошових коштів, внаслідок чого не потребує погодження з Державним концерном «Укроборонпром». Спростовуючи зазначені доводи скаржника судова колегія зазначає наступне.

Разом з тим, як було вірно зазначено в рішенні суду першої інстанції, враховуючи приписи ст.1 ЦК України, якими передбачено, що майнові відносини - цивільні відносини регулюються цивільним законодавством, при визначенні правової природи укладеного між сторонами договору суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які містять поняття «позика», а не норми Податкового кодексу України, згідно яких наявні визначення понять як «позика», так і окремо «поворотна фінансова допомога».

Інші доводи апелянта судовою колегією не приймаються, оскільки не спростовують висновків, викладених в рішенні, і не свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.2017р. зазначив про те, що, на його думку, спір не підсудний господарському суду Донецької області, оскільки територіальна підсудність повинна визначатися за місцезнаходженням відповідача.

Однак, зазначене твердження є хибним з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однак, згідно положень ст.510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Як вбачається із правової природи договору позики (фінансової допомоги), обидві сторони є зобов'язаними вчинити певні дії. Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. Враховуючи, що за спірним договором обидві сторони є зобов'язаними, судом першої інстанції правомірно визначена підсудність справи за місцезнаходженням позивача. (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 12.05.2011р. по справі №15/32 (6/476-10), від 13.08.2014р. по справі №908/7653/13, від 23.06.2015р. по справі №904/7370/14).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 04.04.2017р. (повний текст підписано 06.04.2017р.) у справі №905/201/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сана-Груп», м.Миколаїв на рішення господарського суду Донецької області від 04.04.2017р. (повний текст підписано 06.04.2017р.) у справі №905/201/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.04.2017р. (повний текст підписано 06.04.2017р.) у справі №905/201/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.А. Марченко

Л.Ф. Чернота

Надруковано 6 прим: 1 - позивачу;1 - відповідачу;1 - третій особі;1 - ГСДО;1 - до справи;1 - ДАГС.