ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017 року Справа № 904/6300/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Кузнецової І.Л., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, адвокат, посвідчення № 73 від 26.05.2008 р., договір про надання правової допомоги від 20.04.2017 р.;

представник позивача у судове засідання не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпромет", м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. у справі №904/6300/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпромет", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива-2010", м. Дніпро

про визнання недійсними додаткових угод

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. (суддя Рудовська І.А.) позовну заяву та додані до неї документи Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпромет" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива-2010" про визнання недійсними додаткових угод повернуто без розгляду на підставі пунктів 4,5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду мотивована порушенням позивачем правил обєднання позовних вимог, оскільки в одній позовній заяві позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними додаткових угод по двісті десяти окремих договорах оренди землі, а також не надано оригіналу квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпромет" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. була залишена без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України в звязку з невиконання апелянтом ухвали суду щодо надання документів.

06.07.2017р. позивач повторно звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. із клопотанням про поновлення строку на її оскарження. На підставі положень ст.ст. 81, 97 Господарського процесуального кодексу України ухвалою апеляційного суду від 20.07.2017р. скарга була прийнята до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач, суддів Кузнецової І.Л., Дарміна М.О.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не зясував всі обставини справи, позивач правомірно обєднав в одній позовній заяві спірні вимоги, оскільки ст. 58 Господарського процесуального кодексу України надає стороні та суду таке право та обєднання цих позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, економії бюджетних коштів, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливить винесення різних рішень за однакових обставин. Також апелянт вказує, що закон не вимагає надання з позовом саме оригіналу квитанції про сплату судового збору. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до господарського суду Дніпропетровської області для відкриття провадження.

Представник Позивача в судове засідання не зявився, витребуваних судом документів не надав, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку її розгляду на 15 днів, подібне клопотання надійшло також від Відповідача. Клопотання мотивовані відсутністю представників сторін у звязку із знаходженням у відпустці (клопотання позивача від 26.07.2017р.) та відрядженні (клопотання відповідача від 26.07.2017р.).

Розглянувши подані клопотання апеляційний суд враховує, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін це процесуальне право, яким сторони зобовязані користуватися добросовісно. Крім того, сторони зобовязані виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку незявлення в засідання господарського суду представників сторін справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, повідомлених належним чином про час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В матеріалах справи наявні копія позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, копії доказів про направлення відповідачу копії позовної заяви та квитанції про сплату судового збору (а.с.5-21).

Зважаючи на викладене, неявка представника Позивача, повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті за наявними матеріалами справи, оскільки саме вказані документи були підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

З викладеного суд доходить висновку про зловживання Позивачем своїми процесуальними правами та відхиляє його клопотання про відкладення розгляду скарги.

До судового засідання від Відповідача зявився адвокат ОСОБА_1, на підтвердження повноважень якого останнім надані договір про надання правової допомоги від 20.04.2017р., підписаний керівником ТОВ «Нива-2010» ОСОБА_2, та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 305/н від 26.05.2008р.

Зважаючи на те, що зміна керівництва Відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відбулася з 30.04.2017р. та керівником з цієї дати є ОСОБА_3, договір на надання правової допомоги підписаний попереднім керівником товариства, доказів його розірвання чи визнання недійсним не надано, тому апеляційний суд вважає за можливе допустити до участі у справі адвоката ОСОБА_1, повноваження якого є належним чином підтвердженими.

Адвокат ОСОБА_1 надав заперечення проти апеляційної скарги, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін. Зазначив, що Відповідач зазнав рейдерського нападу з боку Позивача, про що зареєстроване кримінальне провадження № 0000510 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Судом першої інстанції вірно встановлено факт порушення правил обєднання позовних вимог а також відсутність доказів сплати судового збору за розгляд позовної заяви у повному обсязі; позовні матеріали не містять жодної з додаткових угод, про які йдеться у позові; Відповідач як землекористувач жодних додаткових угод про розірвання договорів не укладав; Позивач зловмисно затягує вирішення судового процесу з метою блокування роботи Відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, в ній наявний також відзив відповідача від 05.07.2017р., підписаний директором ОСОБА_3, в якому викладена позиція скаржника щодо підстав для скасування ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. по справі № 904/6300/17 та направлення справи до господарського суду Дніпропетровської області для відкриття провадження.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 106 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Загальні правила подання позовних заяв до господарського суду визначаються приписами статей 54-58 Господарського процесуального кодексу України, зокрема відповідно до положень статті 58 цього Кодексу в одній позовній заяві може бути обєднано кілька вимог, звязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Вказані вимоги є обов'язковими та безумовними для прийняття позовної заяви до розгляду, порушення вказаних вимог відповідно до п. 5 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Вивчивши копію позовної заяви, що була подана до господарського суду Дніпропетровської області 30.05.2017р. та зареєстрована за №6297/11, апеляційний суд встановив, що позивач просить визнати недійсними додаткові угоди про розірвання договорів оренди землі в кількості 210 договорів (210 вимог); кожен договір стосується окремої земельної ділянки, договори укладені з різними фізичними особами та в різний час. Також позивач просить зобовязати керівництво ТОВ «Нива-2010» () отримувати в учасника Товариства згоду на розірвання, зміну та укладення договорів оренди землі.

В силу процесуального закону (ст. 24 ГПК) у спорах про визнання договору недійсним відповідачами у справі повинні бути обидві сторони правочину (позивач за його твердженням не є стороною договорів, а є учасником товариства), оскільки рішення у справі вплине на їх права та обовязки відносно предмету спору.

В силу ст. 4-7 Господарського процесуального кодексу України суд повинен встановити всі обставини справи окремо щодо кожного заявленого позивачем правочину з різним складом сторін, сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору. Вказані вимоги не повязані підставами виникнення та поданими доказами, оскільки ґрунтуються на різних договорах, які є різними доказами у справі.

Посилання апелянта, що законом йому надане таке право та обєднання цих позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, економії бюджетних коштів, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливить винесення різних рішень за однакових обставин, не відповідає ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, яка не містить таких підстав для обєднання позовних вимог.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем порушені встановлені правила обєднання позовних вимог.

Крім того, враховуючи наведене апеляційним судом, Позивачу слід визначитися із колом відповідачів по кожній вимозі та в звязку з цим визначитися з територіальною підвідомчістю та підсудністю кожного спору в залежності від субєктного складу сторін.

Другою підставою для повернення позову без розгляду суд вказав п.4 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, тобто не подання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, обґрунтувавши тим, що чинним законодавством передбачено, що допустимим доказом оплати судового збору є виключно оригінал квитанції, а не її копія, а подана копія квитанції була використана у іншій справі №904/5857/17, що підтверджено довідкою господарського суду №30/17 від 30.05.2017р.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в силу ст. 9 Закону України «Про судовий збір» належним доказом є сам факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, сплаченого саме за тим позовом, з яким позивач звертається до суду. Разом з тим, судом вірно зазначено, що такого факту позивачем не доведено та як вбачається із копії квитанції від 15.05.2017р. збір було сплачено в сумі 3200 грн.

Відповідно до п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1600,00 грн.

Позивач в своїй позовній заяві обєднав 211 позовних вимог немайнового характеру, та сплаті підлягав судовий збір в сумі 1600 грн х 211 = 337600 грн, доказів сплати якого у встановленому порядку та розмірі суду першої інстанції надано не було.

З наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність доказів сплати судового збору за заявленими позовними вимогами.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпромет" були порушені вимоги пункту 3 частини 1 статті 57, статті 58 Господарського процесуального кодексу України та судом першої інстанції правомірно повернуто позовну заяву без розгляду на підставі п. 4, 5 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право подати до суду будь-який позов, який стосується її прав і обовязків, та в подальшому оскаржувати будь-яке рішення суду у апеляційній та касаційній інстанції.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

В силу статті 129 Конституції України та згідно статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів вважає посилання заявника апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідачем при зверненні до господарського суду з позовною заявою не виконані вимоги Господарського процесуального кодексу України, які регулюють порядок її подання, та які є загальновідомими, а їх виконання в силу закону є обовязковим.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Таким чином, верховенство права, передбачене конституційною нормою щодо судового захисту, не позбавляє сторону у справі, в даному випадку ТОВ "Торговий Дім "Дніпромет", після усунення обставин, що стали підставою для повернення позовної заяви, повторно звернутися із позовом з дотриманням правил підвідомчості та територіальної підсудності спору за захистом своїх порушених прав чи законних інтересів у спосіб, як це передбачено чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вище зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Торговий Дім "Дніпромет" позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. по справі №904/6300/17 прийнята без порушень норм процесуального права, а доводи відповідача, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для її скасування.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни ухвали суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дніпромет", м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. у справі № 904/6300/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. у справі № 904/6300/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 02.08.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя М.О. Дармін