ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017р. Справа № 914/932/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Львівська автобаза №1, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю К-2 Груп, м.Львів

про стягнення 13598,79 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

Права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Львівська автобаза №1 до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю К-2 Груп про стягнення 13598,79 грн., з яких 12840,00 грн. сума основного боргу, 616,32 грн. інфляційні втрати та 142,47 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 16.05.2017 р. порушено провадження у справі, призначено її до розгляду на 31.05.2017 р. Ухвалою суду від 31.05.2017 р. відкладено розгляд справи на 03.07.2017 р. Ухвалою суду від 03.07.2017 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 26.07.2017 р.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак подав клопотання (вх.№26216/17 від 26.07.2017р.) про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень в підтвердження здійснення відповідачем часткових оплат.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був

повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої поштової кореспонденції, яке міститься в матеріалах справи.

Станом на 26.07.2017р. від сторін інших заяв чи клопотань, ніж ті, що зазначені вище, не надходили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд,-

встановив:

02.12.2015р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю К-2 Груп (надалі замовник) та ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Львівська автобаза №1 (надалі перевізник/виконавець) укладено договір №02122015 про надання транспортних послуг, відповідно до умов якого виконавець зобовязується виконати довірені йому замовником перевезення вантажів у внутрішньому сполученні, а також в разі необхідності, надати своїм транспортом земляно-будівельні, технічні та іншого роду роботи згідно замовлення, що будуть виконуватися в безпосередньому місці виконання робіт власним автомобільним транспортом виконавця із подальшим забезпеченням кваліфікованого та придатного до визначеного замовленням виду роботи, водія, а замовник зобовязується сплачувати за такі послуги визначену рахунком та/чи замовленням плату.

Пунктом 2.1. передбачено, що замовник зобовязаний, зокрема, своєчасно оплатити виконане перевезення.

Відповідно до п.3.2. договору, оплата замовником здійснюється шляхом перерахування належних сум на розрахунковий рахунок перевізника протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання ним рахунків та належним чином оформлених товарно-транспортних документів перевізника.

Згідно із п.3.5. договору, юридично значимими будуть підписані акти виконаних робіт, що відіслані сторонами засобами поштового, електронного, факсимільного звязку.

Як стверджує позивач, він належним чином виконав умови договору №02122015 про надання транспортних послуг від 02.12.2015р., надавши відповідачу послуги з перевезення вантажів.

Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору здійснив лише часткові оплати за надані йому послуги з перевезення вантажу, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 12840,00 грн.

Враховуючи наведене позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України було нараховану відповідачу 616,32 грн. інфляційних втрат та 142,74 грн. 3% річних.

Таким чином позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути на його користь з відповідача 13598,79 грн., з яких 12840,00 грн. сума основного боргу, 616,32 грн. інфляційні втрати та 142,47 грн. 3%

річних.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовоити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як вбачається із матеріалів справи 02.12.2015р. між сторонами укладено договір №02122015 про надання транспортних послуг, відповідно до умов якого позивач зобовязується виконати довірені йому відповідачем перевезення вантажів у внутрішньому сполученні, а також в разі необхідності, надати своїм транспортом земляно-будівельні, технічні та іншого роду роботи згідно замовлення відповідача, що будуть виконуватися в безпосередньому місці виконання робіт власним автомобільним транспортом позивача із подальшим забезпеченням кваліфікованого та придатного до визначеного замовленням виду роботи, водія, а відповідач зобовязується сплачувати за такі послуги визначену рахунком та/чи замовленням плату.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором підтверджується наступними актами виконаних робіт: акт №433 від 08.12.2015р. на суму 10100,00 грн., акт №447 від 15.12.2015р. на суму 6000,00 грн., акт №458 від 25.12.2015р. на суму 6000,00 грн., акт №470 від 29.12.2015р. на суму 6000,00

грн., акт №61 від 04.03.2016р. на суму 5740,00 грн. та акт №212 від 19.07.2016р. на суму 4200,00 грн.

Отже, відповідно до вказаних актів виконаних робіт, що підписані обома сторонами, позивачем було надано відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 38040,00 грн.

В матеріалах справи містяться докази здійснення відповідачем наступних часткових оплат: 6000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №332 від 23.12.2015р.), 1000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №344 від 25.12.2015р.), 6000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №348 від 29.12.2015р.), 1000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №347 від 29.12.2015р.), 1000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №389 від 04.02.2016р.), 6000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №412 від 18.02.2016р.) та 4200,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №65 від 25.07.2016р.).

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, та як зазначає позивач у позовній заяві, розмір заборгованості відповідача становить 12840,00 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначалось вище, відповідно до п.3.2. договору, оплата замовником здійснюється шляхом перерахування належних сум на розрахунковий рахунок перевізника протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання ним рахунків та належним чином оформлених товарно-транспортних документів перевізника.

В матеріалах справи міститься докази того, що рахунки та товарно-транспортні документи були відправлені на адресу відповідача засобами поштового звязку листом з описом вкладення 16.12.2016р. (відмітка поштового

відділення на описі вкладення, а також фіскальний чек від 16.12.2016р. про відправлення пріоритетного поштового відправлення на адресу відповідача).

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, що затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28 січня 2014 р. за №173/24950, строк пересилання простої місцевої пріоритетної письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) становить 2 дні, включаючи день подання поштового відправлення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що рахунки та товарно-транспортні документи були отримані відповідачем 17.12.2016р.

Беручи до уваги п.3.2. договору, в якому сторони узгодили порядок розрахунків, суд дійшов висновку, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання починаючи з 24.12.2016р.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 128400,00 грн. основного боргу за надані послуги з перевезення вантажу є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач нараховує інфляційні втрати за період з грудня 2016р. по березень 2017р., а 3% річних з 16.12.2016р. по 01.05.2017р. Однак, як встановлено судом, відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання починаючи з 24.12.2016р.

З врахуванням викладеного судом було здійснено перерахунок інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до здійсненого перерахунку суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 507,05 грн. інфляційних втрат та 136,12 грн. 3% річних.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює

наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №18062 від 14.04.2017р. на суму 1600,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено частиною шостою статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю К-2 Груп (79014, м.Львів, вул.Б.Котика, 4, ідентифікаційний код 39518941) на користь ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Львівська автобаза №1 (79036, м.Львів, вул.Пасічна, буд.127, ідентифікаційний код 01268489) 12840,00 грн. основного боргу, 507,05 грн. інфляційних втрат, 136,32 грн. 3% річних та 1586,40 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 26.07.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 31.07.2017 р.

Суддя Гоменюк З.П.