РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017№910/3267/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма

«Укрспецприлад»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційні ініціативи»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ

Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко

Сергій Анатолійович

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий

Олексій Сергійович

про визнання недійсним Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних

торгів та витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників судового процесу:

від позивачa: не з'явився;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Барський К.М. за довіреністю від 21.03.2017;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО» (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційні ініціативи» (далі - відповідач-2) про:

- визнання недійсним Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 18, видане 20.01.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО» щодо 11/100 частки квартири загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- витребування із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційні ініціативи» 11/100 частки квартири загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3267/17, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - третя особа-1), залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергія Анатолійовича (далі - третя особа-2), розгляд справи призначено на 22.03.2017 року.

22.03.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.03.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 12.04.2017 року.

Представники позивача та відповідача-2 в судовому засіданні 12.04.2017 року подали додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 24.04.2017 року.

24.04.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 24.04.2017 року подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2017 в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України було продовжено строк розгляду спору у справі № 910/3267/17 на п'ятнадцять днів, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 10.05.2017 року, витребувані додаткові документи, необхідні для вирішення спору по суті.

10.05.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення, відповідно до змісту яких відповідач-2 проти задоволення позову заперечує, оскільки він є добросовісним набувачем і придбав спірне майно за відплатним договором; майно набуто відповідачем-1 у порядку, встановленому для виконання судового рішення, а тому не може бути витребувано у добросовісного набувача; можливість реалізації арештованого майна на аукціоні не суперечила законодавству; доводи позивача про те, що торги ніколи не проводились та про те, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси про стягнення заборгованості з позивача не приймалось, є надуманими; витребування майна суперечить ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.05.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 07.06.2017 року.

13.05.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Сергія Олексійовича.

30.05.2017 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

06.06.2017 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

07.06.2017 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 07.06.2017 року судом розглянуто подану відповідачем-2 заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, та вирішено задовольнити її.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.06.2017 на підставі статей 27, 77 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича та відкладено розгляд справи на 21.06.2017.

Через відділ діловодства суду 16.06.2017 від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшло повідомлення по справі.

Від відповідача-2 21.06.2017 через відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення щодо висновків експертиз, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 05.07.2017 року.

05.07.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-2 подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

05.07.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи-3 надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 05.07.2017 представники відповідача-1 та третіх осіб не з'явилися, про причини неявки не повідомили, витребуваних документів не надали.

У даному судовому засіданні представником позивача було підтримано позовні вимоги у повному обсязі, а представник відповідача-2 заперечив проти задоволення заявленого позову.

В судовому засіданні 05.07.2017 року суд відклав розгляд поданого відповідачем-2 клопотання про припинення провадження у справі до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 17.07.2017 року.

13.07.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані заперечення на заяву відповідача про припинення провадження у справі.

14.07.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.07.2017 року судом розглянуто заяву відповідача про припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України та вирішено відмовити в її задоволенні, враховуючи наступне.

Так, обґрунтовуючи клопотання про припинення провадження у справі відповідач-2 вказує на те, що спірного нерухомого майна, яке просить суд витребувати позивач, не існує, оскільки внаслідок обвалу та руйнування спірна квартира не придатна для проживання, а будинок, в якому вона розташована перебуває в аварійному стані.

Як на тому наголошено у пункті 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Водночас, в матеріалах справи відсутні жодні докази в підтвердження того, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено відомості про знищення спірного нерухомого майна та припинення у зв'язку з цим права власності, внаслідок чого стверджувати про відсутність спірного нерухомого майна неможливо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 17.07.2017 року проти задоволення позову заперечив.

Представники позивача, відповідача-1 та третіх осіб в судове засідання 17.07.2017 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача, відповідача-1 та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 17.07.2017 року судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 11/100 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого 17.09.2013 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. за реєстровим № 9302.

Відповідно до Свідоцтва, виданого 20.01.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 18, відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 23 липня 2014 року, Товариству з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО» (відповідач-1) належить на праві власності майно, що складається з 11/100 часток у праві власності на квартиру номер 6 у будинку номер 12 по вулиці Богдана Хмельницького у місті Києві, загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, вартістю 31 480,00 грн., що раніше належала Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ковальчук С.П., Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.09.2013 року за реєстровим № 9302, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Ковальчук С.П., Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.09.2013 року, номер запису: 2527590, та придбана Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО» за 70 000,00 грн.

З наведеного вбачається, що оспорюване Свідоцтво було видано нотаріусом у зв'язку з тим, що спірне нерухоме майно було придбано відповідачем-1 на прилюдних торгах, проведених в межах виконавчого провадження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"; 10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. 11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Проте, в матеріалах справи відсутні жодні належні докази на підтвердження видачі у відповідності з чинним законодавством України компетентними органами виконавчих документів щодо позивача, на підставі яких органами державної виконавчої служби могли б бути вчинені виконавчі дії у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до листа Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.03.2017 № 1.20/134/2017 в його провадженні не перебувала та не розглядалась цивільна справа про стягнення з позивача на корись ОСОБА_10 заборгованості у розмірі 2 900 000, 00 грн.

При цьому, суд зазначає, що частинами 1-3 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Перевіркою відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень судом також встановлено, що в провадженні Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.03.2017 не перебувала та не розглядалась цивільна справа про стягнення з позивача на корись ОСОБА_10 заборгованості у розмірі 2 900 000,00 грн.

Частинами 1-4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України.

Також, в матеріалах справи наявний Акт державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О., складений при примусовому виконанні рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2013 про стягнення з ТОВ «ВКФ «Укрспецприлад» на користь ОСОБА_10 заборгованості у розмірі 2 900 000,00 грн., про проведені прилюдні торги, яке проводило Приватне підприємство «Нива-В.Ш.» з реалізації 11/100 часток у праві власності на квартиру номер 6 у будинку номер 12 по вулиці Богдана Хмельницького у місті Києві, загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м.

Зі змісту даного акту вбачається, що переможцем означених торгів став відповідач-1, і цей акт є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та оформлення за відповідачем-1 права власності на спірне нерухоме майно.

Водночас, з листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 21.03.2017 вбачається, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2013 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_10 заборгованості у розмірі 2 900 000, 00 грн. на виконання до Відділу не надходило; державним виконавцем Стельмах О.О. документів для проведення прилюдних торгів з реалізації належного позивачу спірного нерухомого майна та акт державного виконавця не складались.

Аналогічну відповідь Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві надано на запит суду 16.06.2017 року.

Крім того, в матеріалах справи наявний протокол № 12/13/1 від 22.07.2014 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить позивачу, складений ПП «Нива-В.Ш.».

Достовірність відбитків печатки приватного підприємства «Нива-В.Ш» на вищевказаному протоколі та достовірність печатки відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві на акті державного виконавця про проведені прилюдні торги щодо спірної квартири були предметом експертного дослідження, проведеного за постановою слідчого у кримінальному провадженні за фактами неправомірної реєстрації приватним нотаріусом Михайленко С.А. права власності на об'єкти нерухомості.

Згідно з висновком експерта № 322/тдд від 15.03.2017, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за результатами проведення експертизи технічного дослідження документів, призначеної слідчим Пристансковим Р.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2016 за № 0001371, відбиток печатки приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (ідентифікаційний код 33668915) у протоколі № 12/3/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить позивачу від 22.07.2014, нанесено не кліше печатки ПП «Нива-В.Ш.» (ідентифікаційний код 33668915), вільні зразки якої надані для порівняння.

Згідно з висновком експерта № 8-4/658 від 04.04.2017, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за результатами проведення технічної експертизи документів, призначеної слідчим Пристансковим Р.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2016 за № 0001371, відбиток печатки відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у верхній частині на друкованому тексті «ЗАТВЕРДЖУЮ Начальник Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Гоцій Б.І», акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 23.07.2014, б/н щодо 11/100 частки квартири АДРЕСА_3 нанесений не початковою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, зразки якої надані для порівняння.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а тому є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року N 152/361, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тобто є правочином, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків за ним є факт його вчинення.

Водночас, наведені обставини, а саме:

- дані відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва про те, що прилюдні торги стосовно реалізації спірного нерухомого майна не вчинялись, рішення Соснівського суду м. Черкаси про стягнення з позивача на користь ОСОБА_10 заборгованості в сумі 2 900 000,00 грн. на виконання до відділу не надходило, що державним виконавцем Стельмах О.О. документи для проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить позивачу та акт державного виконавця щодо реалізації квартири не складалися;

- дані Соснівського районного суду міста Черкаси про те, що в провадженні суду не перебувала та судом не розглядалась цивільна справа про стягнення з позивача на користь ОСОБА_10 заборгованості 2 900 000, 00 грн., відповідне рішення Соснівським районним судом м. Черкаси не виносилось;

- дані експертиз про підробку відбитку печатки приватного підприємства «Нива-В.Ш.» у протоколі проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить позивачу, та про підробку відбитку печатки відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у акті державного виконавця про проведені прилюдні торги ,-

свідчать про відсутність такого юридичного факту як прилюдні торги з реалізації 11/100 частки квартири загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4, за результатами яких покупцем квартири став відповідач-1.

В свою чергу, відсутність даного юридичного факту свідчить про відсутність підстав для видачі Приватним нотаріусом Михайленком Сергієм Анатолійовичем Свідоцтва, і, відповідно, про невідповідність даного документу як юридичного акту законодавству та його недійсність.

Отже, вимоги позивача про визнання недійсним Свідоцтва є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що відповідач-1 в особі директора Лисенкова Д.Б. (Продавець) уклав з відповідачем-2 (Покупець) Договір купівлі-продажу 11/100 частин квартири, посвідчений 31.03.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., відповідно до п. 1.1. якого Продавець продав та передав Покупцю, а Покупець купив та прийняв від Продавця на викладених нижче умовах 11/100 частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. Вся квартира має загальну площу - 280,00 м.кв., житлову площу - 184, 90 м.кв., розмір 11/100 часток квартири - 31,48 кв.м., надалі - «частина квартири».

Згідно з п. 2 вищевказаного Договору 11/100 частин квартири, що відчужується, належить Продавцю на підставі Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. від 20.01.2016 року за реєстровим № 18, відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 23.07.2014. Реєстрація права власності на вищезазначені 11/100 частин квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 20.01.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2016 за індексним № 51915216. Перехід права власності за вищезазначену частину квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведений 31.03.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., згідно статей 19, 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Продаж 11/100 частин квартири за домовленістю сторін вчинено за 70 000,00 грн. Така вартість визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-кого із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин (п. 3 Договору).

При цьому, відповідно до п. 7 Договору представник Продавця свідчить, що:

- подана ним інформація є правдивою щодо будь-якого питання, пов'язаного із укладенням цього Договору, подані ним документи не є недійсними та/або підробленими, відсутності особи, прав чи інтересів яких може стосуватися укладення цього Договору;

- 11/100 частини квартири, яка є предметом цього договору, відчужується зі згоди засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО», згідно Протоколу (Рішення) загальних зборів учасників (засновників) Товариства № 28/03/16 від 28.03.2016;

- 11/100 частин вищевказаної квартири відчужується зі згоди співвласника Цимбала Костянтина Володимировича, згідно його заяви про відмову від переважного права придбання, згідно ст. Цивільного кодексу України, справжність підпису на якій, засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. від 31.03.2016 за реєстровим № 402;

- на момент укладення цього договору відсутні будь-які особи, що мають переважне право на придбання частини квартири, відсутні претензії третіх осіб на вказане майно, частина квартири нікому не відчужена, не є внеском до статутного капіталу товариств, як юридична адреса не використовується, в оренду не передана, не заставлена, в податковій заставі, під забороною, арештом не перебуває, щодо неї не ведуться судові спори;

- на вищезазначене майно не поширюються права третіх осіб (в тому числі за договорами найму (оренди), інші речові права); внаслідок відчуження квартири не будуть порушені будь-які права та законні інтереси малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осі; за адресою квартири, що є предметом цього договору, в її 11/100 частин, не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти, недієздатні чи обмежено дієздатні особи.

На виконання умов вищевказаного Договору відповідач-2 сплатив відповідачу-1 70 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 75 від 03.11.2016 року.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2776цс16.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Так, вибуття із власності позивача спірного нерухомого майна відбулося на підставі Акта державного виконавця про проведені прилюдні торги та Протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить позивачу, проведені державним виконавцем з метою примусового виконанні рішення Соснівського районного суду м. Черкаси про стягнення з позивача на користь ОСОБА_10 заборгованості в сумі 2 900 000,00 гривень.

Проте, як вбачається з листа Соснівського районного суду м. Черкаси, в провадженні означеного суду цивільних справ за позовом ОСОБА_10 до позивача про стягнення заборгованості в сумі 2 900 000, 00 грн. не перебувало.

Таким чином, враховуючи те, що позивач жодних договорів відчуження спірного нерухомого майна з відповідачами не укладав, суд дійшов висновку, що дане нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волі.

За таких підстав, позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного права на підставі статті 388 ЦК України про повернення майна від добросовісного набувача, оскільки майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, і було відчужене відповідачу-2, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача-2 щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з тим, що останній є добросовісним набувачем спірного майна.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння відповідача-2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача-2, викладені у письмових поясненнях, не спростовують наведених вище висновків суду та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим судом до уваги приймаються.

Що стосується заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюване Свідоцтво, яким порушені права позивача, було видано приватним нотаріусом 20.01.2016 року, і саме з цього строку починає перебіг трирічний строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог, який на момент звернення позивача до суду з даним позовом не сплив, у зв'язку з чим відсутні жодні правові підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

При цьому, посилання відповідача-2 на приписи статті 48 Закону України «Про іпотеку», якою встановлено спеціальний строк позовної давності щодо оскарження прилюдних торгів, суд вважає юридично неспроможними та до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні докази в підтвердження того, що спірне нерухоме майно було передано в іпотеку і на нього звернуто стягнення в установленому законом порядку шляхом продажу на прилюдних торгах.

Так, передбачений статтею 48 Закону України "Про іпотеку" тримісячний строк для оскарження в суді прилюдних торгів за своєю правовою природою є спеціальною (скороченою) позовною давністю стосовно відповідних позовних вимог осіб, зазначених у цій нормі (іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника, іншого учасника прилюдних торгів).

За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні жодні правові підстави для застосовування до спірних правовідносин строків позовної давності, у зв'язку з чим подану відповідачем-2 в порядку статті 267 Цивільного кодексу України заяву залишає без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 18, видане 20.01.2016 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергієм Анатолійовичем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО» (52030, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Обухівка, вулиця Українська, будинок 8; ) щодо 11/100 частки квартири загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4.

3. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційні ініціативи» (03061, місто Київ, вулиця Миколи Шепелєва, будинок 5, офіс 191; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад» (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ) 11/100 частки квартири загальною площею 280 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., яка розташована за адресою місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 12; квартира 6.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційні ініціативи» (03061, місто Київ, вулиця Миколи Шепелєва, будинок 5, офіс 191; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад» (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛИТВА-АГРО» (52030, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище міського типу Обухівка, вулиця Українська, будинок 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад» (02099, місто Київ, вулиця Ялтинська, будинок 5-Б; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп.

6. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.07.2017.

Суддя М.Є. Літвінова