ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 року Справа № 923/494/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі Крутьковій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" м.Херсон,

до: Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія", м.Херсон

про стягнення заборгованості 84 138,30 грн. за постачання теплової енергії за період з листопада 2016р. по березень 2017р.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 дов. № 492-03-15 від 17.02.2017

від відповідача - ОСОБА_2 дов. вих. № 30-1/07 від 30.12.2016

Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" (позивач) звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" (відповідач) про стягнення 84 138,30 грн, з яких - 68539,57 грн основного боргу за період з листопада 2016р. по березень 2017 р., 646,54 грн 3% річних, 7866,28 грн пені, 2288,14 грн втрат від інфляції та 4797,77 грн 7% штрафу.

Позов подано саме до Господарського суду Херсонської області, оскільки ухвалою від 24 грудня 2014 року Господарський суд Херсонської області порушив справу №923/1804/14 про банкрутство Відповідача - Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" м. Херсон, вул. Адмірала Макарова, 203, .

Суди керуються приписами пункту 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до Боржника, у тому числі вимоги про стягнення заробітної плати

Ухвалою від 02.06.2017 суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі та призначив справу до розгляду в засіданні господарського суду 06.07.2017.

Відповідач 05.07.2017 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти стягнення 646,54 грн 3% річних, 7866,28 грн пені, 2288,14 грн втрат від інфляції та 4797,77 грн 7% штрафу, посилаючись на те, що ці нарахування позивачем здійснені в порушення ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено, що протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові санкції за невиконання зобов'язань, не застосовується індекс інфляції та 3% річних.

В засіданні суду 06.07.2017 судом оголошено перерву до 25.07.2017 відповідно до ст. 77 ГПК України.

24.07.2017 позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України та ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Даною заявою позивач просить стягнути з відповідача 68539,57 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Оскільки вищевказана заява не суперечить законодавству, не зачіпає інтересів інших осіб і не порушує охоронюваних законом їх прав, суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи вищезазначену заяву позивача.

З огляду на викладене, має місце нова ціна позову 68539,57 грн, в межах якої вирішується спір між сторонами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

в с т а н о в и в:

Між Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" (позивач, виробник) та Публічним акціонерним товариством "Таврійська будівельна компанія" (відповідач, споживач) 10.01.2012 було укладено договір № 126 про постачання теплової енергії (далі Договір), за умовами якого (п.1.1.) позивач зобов'язався виробити та поставити відповідачу теплову енергію в обумовлених договором обсягах, а відповідач зобовязався приймати енергію і оплачувати її за встановленими тарифами у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що теплова енергія постачається відповідачу в обсягах, зазначених в додатку № 1 до договору, на потреби опалення протягом опалювального періоду. На момент укладення цього договору тариф на теплову енергію становить 314,36 грн/Гкал з урахуванням ПДВ в розмірі 20% (п. 6.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за спожиту теплову енергію здійснюється в грошовій формі за тарифами, затвердженими у установленому порядку.

Згідно з п. 6.6. Договору, передбачено, що оплата за теплову енергію здійснюється позивачем не пізніше 25 числа місяця, що наступає за розрахунковим.

Пунктом 11.1 Договору сторони узгодили, що договір діє з 01 жовтня 2011 р. до 01 жовтня 2012 р. і вважається щорічно продовженим на такий же термін на останніх умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде письмова мотивована заява від однієї із сторін про наміри розірвання договору.

15.09.2015 між сторонами укладено додаткову угоду № 16 до Договору про постачання теплової енергії № 126 від 10.01.2012. Цією додатковою угодою п. 6.2 Договору викладено в наступній редакції: Тариф на теплову енергію становить 583,78 грн/Гкал без урахування податку на додану вартість. Додатково нараховується податок на додану вартість відповідно до Податкового кодексу України.

Позивач виконуючи умови договору № 126 від 10.01.2012 поставив відповідачу теплову енергію з листопада 2016 р. по березень 2017 р. на загальну суму 98539,57 грн, що підтверджено наступними актами здачі-приймання робіт (надання послуг): № 883 від 31.03.2017 на суму 12690,8 грн, № 471 від 28.02.2017 на суму 24492,19 грн, № 68 від 31.01.2017 на суму 24040,84 грн, № 2428 від 31.12.2016 на суму 21292,94 грн, № 1885 від 30.11.2016 .

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати належним чином не виконував.

Так, враховуючи часткову сплату за отриману теплову енергію, відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 68539,57 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір № 126 від 10.01.2012, укладений між сторонами, станом на день розгляду справи не розірваний, не визнаний судом недійсним, тому є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

З огляду на викладене, несплата відповідачем 68539,57грн. основного боргу є порушенням господарських зобовязань за вказаним договором, і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 68539,57грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача.

Вступна та резолютивна частини рішення, прийнятого у нарадчій кімнаті, оголошена сторонам у судовому засіданні 25.07.2017.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" (вул. Адмірала Макарова, 203, м. Херсон, 73011, ) на користь Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (м. Херсон, Острівське шосе, 1, , р/р 2749 в АТ "Ощадбанк" МФО 352457) 68539,57грн (Шістдесят вісім тисяч п'ятьсот тридцять дев'ять гривень 57 коп. ) основного боргу та 1600 (Одна тисяча швстьсот ) грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

(Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом).

Повне рішення складено 27.07.2017.

Суддя Т.Г. Пінтеліна