ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р. Справа № 914/1211/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України № 14/5-588в від 09.06.2017

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.06.2017 р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ

про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 22.06.2016

у справі № 914/1211/16 таким, що не підлягає виконанню

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ, м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області

про: стягнення 7 439 140,17 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача: ОСОБА_3 представник;

Права та обовязки представникам сторін відповідно до ст.20,22 ГПК України розяснено.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст.102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Згідно із ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на пятнадцять днів.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 строк розгляду апеляційної скарги продовжено на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.06.2017 у справі № 914/1211/16 (суддя Галамай О.З.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробн6ичого підприємства Енергія Новояворівськ про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1 289 614,97 грн. пені, 291 445,65 грн. - 3% річних, 4 148 561,72 грн. інфляційних втрат - задоволено. Визнано наказ Господарського суду Львівської області від 22.06.2016 у справі №914/1211/16 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія-Новояворівськ на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 1 289 614,97 грн. пені, 291 445,65 грн. - 3% річних, 4 148 561,72 грн. інфляційних втрат - таким, що не підлягає виконанню.

Приймаючи зазначену ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що з врахуванням встановлених у справі обставин про відсутність у боржника заборгованості за спожитий у 2014 р. природний газ, яка була погашена до 29.04.2015, до вступу в законну силу Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, місцевий господарський суд прийшов до висновку про застосування до даних спірних правовідносин положень пункту 3 ст.7 зазначеного Закону, оскільки, на думку суду, додаткові умови для списання сум пені, інфляційних втрат та відсотків річних при відсутності кредиторської заборгованості за спожитий природний газ на день набрання чинності Законом не вимагаються.

ПАТ НАК Нафтогаз України подано апеляційну скаргу № 14/5-588в від 09.06.2017, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.06.2017 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ про визнання наказу Господарського суду Львівської області від 22.06.2016 у справі №914/1211/16 таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що ухвала суду винесена при неповному з»ясуванні та недоведеності фактичних обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що оскільки, заявником не подано доказів участі підприємства у процедурі врегулювання заборгованості у визначеному Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII порядку, та не надано доказів включення підприємства боржника до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, у суду відсутні підстави вважати боржника учасником процедури врегулювання заборгованості перед стягувачем як постачальником природного газу.

Також, скаржник зазначає, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню лише за умови виконання вимог Закону щодо участі у процедурі врегулювання заборгованості. Вважає невірними доводи відповідача про те, що вказаний Закон не вимагає від сторін будь-яких дій і заборгованість визнається списаною автоматично зі вступом в дію цього Закону, оскільки враховуючи вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV, Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії у відповідача з 30.11.2016 (дати набрання Закону №1730 законної сили) виникло право на списання заборгованості зі сплати пені, інфляційних нарахувань, трьох процентів річних, на стягнення яких видано наказ, але не автоматично, як вважає заявник, а відповідно до певної процедури, яка має засвідчуватись певними документами.

Окрім того, скаржник посилається на те, що ч.4 ст.117 ГПК України визначено можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто, обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобовязань боржника.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 06.06.2016 у справі № 914/1211/16, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія-Новояворівськ (81053, Львівська область, Яворівський район, м.Новояворівськ, вул.Б.Пасічника 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001. м. Київ. вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 1 289 614,97 грн. пені, 291 445,65 грн. - 3% річних, 4 148 561,72 грн. інфляційних втрат та 105 288,56 грн. судового збору. В решті позовних вимог, а саме: в стягненні 1 331 129,88 грн. пені, 4 608,32 грн. -3% річних та 373 779,63 грн. інфляційних втрат, відмовлено.

На виконання рішення суду від 06.06.2016 видано судовий наказ від 22.06.2016.

Згідно наказу Господарського суду Львівської області від 22.06.2016 у справі №914/1211/16, який відповідач просить визнати таким, що не підлягає виконанню в частині, стягуються пеня, інфляційні втрати та 3 % річних, які нараховані за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2013 щодо оплати отриманого природного газу, а також судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 рішення Господарського суду Львівської області від 06.06.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2016 Господарського суду Львівської області від 06.06.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 у даній справі залишено без змін.

10.05.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ подано Господарському суду Львівської області заяву про визнання наказу щодо стягнення пені, інфляційних втрат і 3 % річних таким, що не підлягає виконанню з підстав списання цих сум відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідач обґрунтовує заяву положеннями частини 3 статті 7 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який набрав чинності 30 листопада 2016 року.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 1 ст. 116 ГПК України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону № 1730-VIII реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону № 1730-VIII учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 1 Закону № 1730-VIII визначено яка саме кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ підлягає врегулюванню.

Це кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (ч.1 ст. 1 Закону № 1730-VIII).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Матеріалами справи підтверджується, що заявник визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення. На відповідні види господарської діяльності йому видано відповідні ліцензії Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 1730-VIII встановлено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1730-VIII доручено Кабінету Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом прийняти нормативно-правові акти, передбачені цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року № 93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.06.2016 року у справі №914/1211/16 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Енергія Новояворівськ до порушення провадження у справі погасило 29.04.2015 перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" борг за поставлений газ за січень-грудень 2014 на умовах договору від 27.11.2013 №1103/14 ТЕ-21, проте за несвоєчасне виконання зобов'язань боржник має відшкодувати кредитору втрати від інфляції, 3 % річних та пеню. Отже, до набрання чинності Законом заборгованість боржника за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, була погашена.

Згідно з ч.3 ст. 7 Закону № 1730-VIII, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону № 1730-VIII є підставою для ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Енергія Новояворівськ списати з відображенням у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності сум пені, інфляційних втрат і річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, яка погашена до 30 листопада 2016 року

За змістом частин 2 і 4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, якщо обов'язок відсутній повністю чи частково і перелік підстав для того не є вичерпним.

З огляду на викладене, відповідач не має заборгованості за спожитий у 2014 році природний газ, оскільки така була погашена до подання позову до суду та до 30.11.2016 року, тобто, до вступу в законну силу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Доводи скаржника щодо відсутності відповідача у реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, спростовуються імперативними приписами ч.3 ст.7 Закону №1730-У111, якою списання неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, поставлено в залежність від набрання чинності вказаним Законом.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону № 1730-VIII для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 № 197, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Мінрегіон є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства, а також забезпечує формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 1730-VIII порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, з порушенням встановленого законом місячного строку лише 21 лютого 2017 року постановою Кабінету Міністрів України № 93 був затверджений Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, яка набрала чинність 28.02.2017.

Згідно з п.п. 4, 5 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року № 93 формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру. Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону.

Реєстр є відкритим для всіх його користувачів (п. 17 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром).

Судова колегія зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ 10.05.2017 звернулось до Господарського суду Львівської області з заявою про визнання наказу №914/996/15 від 21.07.2015 року щодо стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних таким, що не підлягає виконанню з підстав списання цих сум відповідно до частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII.

Метою прийняття Закону № 1730-VIII, згідно пояснювальної записки до нього, було забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій, поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості.

Таким чином, несвоєчасне затвердження органами державної влади положення, що стосувалось реалізації закону № 1730-VIII, унеможливило реалізацію положень ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII.

Враховуючи в сукупності викладене, колегія суддів приходить до висновку про винятковість та особливість вищезазначених обставин, які, в свою чергу, є підставою для визнання наказу №914/1211/16, виданого 22.06.2016 Господарським судом Львівської області таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру. У справі Горнсбі проти Греції суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

До легітимних сподівань Суд, зокрема, відносить існування заборгованості, підтверджене обовязковими й такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, оскільки це надає особі право розраховувати, що заборгованість буде їй сплачено. Отже, така заборгованість становитиме її майно в розумінні ст.1 Першого протоколу. Водночас скасування такого судового рішення прирівнюється до втручання в її право на мирне володіння майном (див. рішення у справі Брумареску проти Румунії)

Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є очевидними та вагомими. Серед іншого, встановлюється наявність спірної ситуації. При цьому, коли питання суспільної користі дійсно виникає у справі, ЄСПЛ вимагає від державних органів влади реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю (див. рішення у справах Василеску проти Румунії та Бейлер проти Іспанії).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ про визнання наказу у справі №914/1211/16, виданого 22.06.2016 Господарським судом Львівської області, в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства Енергія Новояворівськ на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 1 289 614,97 грн. пені, 291 445,65 грн. - 3% річних, 4 148 561,72 грн. інфляційних втрат - підлягає задоволенню.

Окрім того, в суд апеляційної інстанції заявником надано копію наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №173 від 12.07.2017, яким підтверджується включення товариства до Реєстру теплопостачальних організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб»єктів господарювання.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи наведені в апеляційній скарзі, оскільки скаржником не спростовано фактів, покладених в основу оскаржуваної ухвали, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів тих фактів, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що ухвала суду прийнята із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.49 Закону України Про судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.06.2017 у справі № 914/1211/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.