ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р.Справа № 916/3442/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів змінено на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.07.2017р.)

Секретар судового засідання: Маленкова О.П.

За участю повноважних представників сторін:

від позивача - Грицюта О.П., за довіреністю;

від відповідача - Осьмінін С.Д., за довіреністю.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «КОМУНАР» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України

на рішення Господарського суду Одеської області від 10 лютого 2017 року

по справі № 916/3442/16

за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «КОМУНАР» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України

до Державного підприємства «Дослідне господарство «ЮЖНИЙ» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України

про повернення предмету позики

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Державне підприємство «Дослідне господарство «КОМУНАР» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України (далі - ДП «Дослідне господарство «КОМУНАР») звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «ЮЖНИЙ» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України (далі - ДП «Дослідне господарство «ЮЖНИЙ») про повернення предмету позики, а саме 20 000 кг зерна фуражного вартістю 40 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором позики від 10.01.2013р. та на приписи ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10 лютого 2017 року по справі № 916/3442/ 16 (суддя Малярчук І.А.) у позові відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, а тому з посиланням на ст. 267 Цивільного кодексу України відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ДП «Дослідне господарство «КОМУНАР» звернулось з апеляційною скаргою, в якої просить скасувати судове рішення внаслідок порушення судом норм матеріального права.

Сторона зауважує, що судом невірно обчислене початок строку позовної давності. За умовами договору позика надана відповідачу на 1 рік , а тому ним не пропущено строку позовної давності.

Крім того, сторона звертає увагу, що позивачем на адресу відповідача направлена претензія, яка ним визнана та відповідач просив відтермінувати термін виконання договору позички до серпня 2016 року.

З урахуванням вимог ст. 264 ЦК України строк з 24 жовтня до 01 серпня 2016 року до нового строку не зараховується і остаточно датою позовної давності є 01 люте 2017 року. Апелянт просить прийняти нове рішення, яким зобов'язати відповідача повернути предмет позики 20 000 кг. зерна фуражного на суму з урахуванням ПДВ 40 000 грн. та судовий збір 1760 грн.

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Дослідне господарство «ЮЖНИЙ» просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи його правомірним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16 березня 2017 року колегією суддів у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів: Гладишевої Т.Я., Ярош А.І., апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В зв'язку з перебуванням 16 травня 2017 року у відрядженні судді-члена колегії Ярош А.І., по справі призначено повторний автоматичний розподіл апеляційної скарги від 15.05.2017р., яка колегією суддів у складі головуючого судді: Лисенко В.А., суддів: Ліпчанської Н.В., Гладишевої Т.Я., прийнята до свого провадження відповідною ухвалою.

В зв'язку з перебуванням судді-члена колегії Ліпчанської Н.В. на лікарняному з 06 червня 2017 року, по справі призначено повторний автоматичний розподіл апеляційної скарги від 06.06.2017р., яка колегією суддів у складі головуючого судді: Лисенко В.А., суддів: Гладишевої Т.Я., Ярош А.І., прийнята до свого провадження відповідною ухвалою.

В зв'язку з перебуванням судді-члена колегії Гладишевої Т.Я. у відпустці з 17 липня по 01 вересня 2017 року, по справі призначено повторний автоматичний розподіл апеляційної скарги від 17.07.2017р., яка колегією суддів у складі головуючого судді: Лисенко В.А., суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І., прийнята до свого провадження відповідною ухвалою.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

За приписами ст. 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 10 січня 2013 року між ДП «Дослідне господарство «ЮЖНИЙ» (користувач) та ДП «Дослідне господарство «КОМУНАР» (позичкодавець) укладено договір позики, за яким позичкодавець передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений цим договором, позичку, яку користувач зобов'язується повернути позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим договором. Об'єктом позички за цим договором є зерно фуражне - 20 т, вартість якого на момент передачі користувачу становить 40 000 грн. Об'єкт позички вважається переданим позичкодавцем користувачу з моменту підписання акту приймання-передачі об'єкту позички уповноваженими представниками сторін та скріплення цього акту їх печатками (п.п.1.1., 1.2., 2.2. Договору).

Відповідно до умов п.п. 3.1., 3.2., 4.1., 4.2. Договору строк, на який надається об'єкт позички, становить один рік з моменту його передачі. Остаточною датою користування об'єктом позички вважається 30.09.2014р. При настанні дати, вказаної у п. 3.2. цього Договору, користувач зобов'язується протягом трьох календарних днів повернути позичкодавцю 20 тон фуражного зерна. Об'єкт позички вважається повернутим позичкодавцю користувачем з моменту підписання акту приймання-передачі об'єкта позички уповноваженими представниками сторін та скріплення цього акту їх печатками.

На виконання умов Договору, за накладною № 01 від 14.01.2013р. на підставі довіреності № 1 від 10.01.2013р. позивач передав відповідачу у користування зерно фуражне у кількості 20 тон, за ціною 1 666, 67 грн., на загальну суму 40 000 грн. з ПДВ.

Всупереч умовам Договору користувач свого зобов'язання щодо своєчасного повернення об'єкту позички не виконав, у зв'язку з чим 24.10.2015р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 259 057, 00 грн.

Листом від 25.12.2015р. № 206 відповідач відповів на претензію позивача та просив відтермінувати повернення предмету позики до серпня 2016 року.

Невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позички стало підставою для звернення ДП «Дослідне господарство «КОМУНАР» до Господарського суду Одеської області з вказаним позовом.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (п. 1 ст. 1047 Цивільного Кодексу України).

Положеннями п.п. 1, 3 ст. 1049 Цивільного Кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, судовою колегією встановлено факт надання позивачем відповідачу позики за договором позики від 10.01.2013р. та її неповернення відповідачем, а отже, наявність обов'язку відповідача повернути предмет позики а саме, 20 000 кг. зерна фуражного на загальну суму з урахуванням ПДВ 40 000 грн.

У зв'язку з викладеним, судова колегія вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Однак, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності виходячи з такого.

Положеннями ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України).

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз'яснено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт).

Згідно із п.п. 3.2., 4.1. Договору позички від 10.01.2013р., відповідач мав повернути предмет позички не пізніше 03.10.2013р., тобто, 04.10.2013р., а позивач був обізнаний із порушенням відповідачем строку повернення предмета позики. З врахуванням чого, та з огляду на встановлення судом невиконання відповідачем зобов'язань за договором від 10.01.2013р., тобто, порушення матеріального права позивача, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про зобов'язання відповідача повернути предмет позики, так як позовну заяву згідно штемпеля поштового відділення зв'язку на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду, здано до поштової пересилки 06.12.2016р., тоді як строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав сплив 04.10.2016р., у зв'язку з чим з врахуванням клопотання відповідача суд застосовує до позовних вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності, відповідно до чого у їх задоволенні відмовляє.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги та посилання позивача на претензію на суму 259 057 грн. у зв'язку з таким.

Так, у претензії без дати та номера позивач наполягає на поверненні заборгованості у розмірі 238 116 грн. (а.с. 12).

Відносно яких договорів утворилась така заборгованість, з матеріалів справи не вбачається, претензія не містить переліку господарських операцій, з яких можна зробити висновок про те, що в складі цієї претензії присутні вимоги стосовно спірного договору, оскільки в цій претензії відсутні посилання на договір позички від 10.01.2013р. Вказана в претензії сума боргу, яку просив погасити ДП «Дослідне господарство «КОМУНАР», значно перевищує суму за Договором. Прохання у претензії полягає у поверненні заборгованості у грошовій формі, предметом спірного договору є повернення предмету позики, а саме ні у грошовій, а в матеріальної формі.

Викликаний в порядку ст. 30 ГПК України головної бухгалтер ДП «Дослідне господарство «КОМУНАР» не надав первинних документів, що стосуються взаємовідносин між сторонами, з аналізу яких можна зробити висновок про існування кількості договорів, заборгованості за ними, наявності в складі заборгованості суми вартості зерна за спірним договором та зробити висновок, що відтермінування розрахунку з боку ДП «Дослідне господарство «ЮЖНИЙ» стосується також вимог за спірним договором.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте позивачем пропущено строк позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та не доведено поважності причин його пропущення, а відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності відмови в позові у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Отже, на думку судової колегії, місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, фактично повторюють доводи викладені у позові, яким місцевий суд дав належну оцінку та на переконання колегії суддів не доводять помилковість прийнятого місцевим господарським судом рішення, а тому не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 п. 1, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «КОМУНАР» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10 лютого 2017 року по справі № 916/3442/16 - залишити без змін.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош