ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Справа № 908/2575/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргикомунального підприємства "Водоканал"
напостанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.17 та рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.16
у справі№908/2575/16 господарського суду Запорізької області
за позовомкомунального підприємства "Водоканал"
докомунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя"
простягнення 2 902,73грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - Гриценко О.І.,

від відповідача - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

03.10.2016 комунальне підприємство "Водоканал" звернулися до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" 2 902,73грн. додаткової плати за скид понаднормативних забруднень згідно договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації від 01.01.2010 №979/3.

Обгрунтовуючи свої вимоги, КП "Водоканал" вказували на порушення КП "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" умов договору від 01.01.2010 №979/3, оскільки за результатами проведеного контрольного відбору проб стічних вод аеропорту складено акт від 30.07.2013, протоколом аналізу стічних вод від 02.08.2013 встановлено перевищення рівня вмісту забруднюючих речовин у стічних водах підприємства, на підставі чого у відповідності до пунктів 7.1., 7.7., 9.3., 9.6 Правил №167 Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя, виконано розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень на весь обсяг стічних вод, що скинуті у мережу міської каналізації через ФНС з 01.05.2013 по 31.07.2013, що складає 2 902,73грн.

У свою чергу КП "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" проти позову заперечили та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що суб'єктивних та об'єктивних причин перевищення ДК показника азоту амонійного у стічних водах аеропорту не має. На думку аеропорту, на рівень цього показника може вплинути тільки кількість людей або тварин через вивід їхніх продуктів життєдіяльності.

20.12.2016 рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Корсун В.Л.), залишеним без змін 30.01.2017 постановою Донецького апеляційного господарського суду (судді Стойка О.В., Зубченко І.В., Радіонова О.О.) у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якого клопотав відповідач.

У касаційній скарзі комунальне підприємство "Водоканал" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просили судові акти скасувати та задовольнити позовні вимоги шляхом ухвалення нового рішення.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, 01.01.2010 між КП "Водоканал" (водоканал) та ДП "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" (абонент) було укладено договір №979/3 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації, відповідно до умов якого водоканал забезпечує абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам м. Запоріжжя.

Розглядаючи цей спір та приймаючи рішення у справі, попередні судові інстанції виходили з того, що усупереч ст.ст.11, 509, 525, 526 ЦК України, відповідач порушив умови укладеного договору, факт перевищення відповідачем рівня вмісту забруднюючих речовин у стічних водах КП "Міжнародний аеропорт Запоріжжя" та наявності зобов'язання щодо сплати відповідачем плати за скид понаднормативних забруднень у розмірі 2 902,73грн. є доведеним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі ст.267 ЦК України за спливом строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що у розумінні ст.261 ЦК України перебіг позовної давності для позивача почався з перебігу встановленого загальною нормою ч.2 ст.530 ЦК України семиденного строку від дня, коли у позивача виникло право пред'явити вимогу про виконання оплати, тобто з моменту встановлення лабораторією останнього факту перевищення допустимої концентрації забруднень в стічних водах відповідача.

При цьому, господарські суди визнали безпідставними доводи позивача, що початок перебігу строку позовної давності слід обчислювати з урахуванням шестимісячного терміну направлення претензії на підставі Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя, оскільки такий строк надіслання претензії наданий позивачу, а не відповідачу, та на можливість захисту порушеного права позивачем жодним чином не впливає.

Зазначені висновки судів попередніх інстанцій є необгрунтованими, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 267 ЦК України визначає правові наслідки спливу позовної давності, частиною 3 якої встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Зі змісту оскаржуваних судових актів видно, що господарськими судами встановлено факт пропуску позивачем строку позовної давності, а заява про його застосування була подана відповідачем до ухвалення рішення у справі.

Положеннями ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до приписів ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з того, що Правилами №167, затвердженими органом місцевого самоврядування, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, встановлено обов'язковість направлення претензії в шестимісячний строк, а за своїм змістом претензія виступає вимогою про сплату нарахованої додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій і вона має бути розглянута в місячний строк, то перебіг строку позовної давності слід обчислювати з 13.09.2013.

Погодившись з доводами відповідача щодо застосування строку позовної давності, попередні судові інстанції не врахували, що перебіг цього строку починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду, а не з дати проведення останнього відбору проб, про що помилково зазначено судами обох інстанцій.

Беручи до уваги викладене, рішення обох інстанцій підлягають скасування з направленням справи для нового розгляду, під час якого господарському суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, встановити дійсні права та обов'язки сторін, і в залежності від установленого правильно застосувати норми матеріального та процесуального права, якими урегульовано спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу комунального підприємства "Водоканал" задоволити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.17 та рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.16 скасувати, а справу №908/2575/16 направити для нового розгляду до суду першої інстанції.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяЖ.О. Корнілова