РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа №910/8906/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд»

до Приватного підприємства «Рось»

про стягнення 67486,70 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Плющ О. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Рось» про стягнення заборгованості за Договором поставки №0506-15/1т від 05.06.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов зазначеного договору, поставив відповідачеві товар, однак відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору отриманий товар оплатив лише частково, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 39080,04 грн.

Крім того, позивач просить стягнути, за порушення грошового зобов'язання, нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 8349,86 грн., 15% штрафу в сумі 5862,01 грн., 3% річних в розмірі 1777,30 грн. та інфляційні втрати в сумі 11635,89 грн. та 2% за користування грошовими коштами у розмірі 781,60 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 67486,70 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та просив суд задовольнити позов.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» (далі - позивач, постачальник) та Приватним підприємством «Рось» (далі - відповідач, покупець) укладено Договір постачання товару на умовах відстрочення платежу №0506-15/1т, відповідно до умов якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою Угодою №2 від 30.12.2016), постачальник зобов'язується передати у власність (поставити) покупцеві товар (товари), покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товару за цим договором здійснюється партіями (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, предметом поставки є автомобільні товари в асортименті (товар).

Згідно з п.1.3 Договору, кількість, найменування, одиниці виміру, загальна вартість, асортимент та ціни кожної партії товару погоджуються додатково під час підписання сторонами відповідних видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього договору. Видаткові накладні підписуються керівниками або представниками сторін, уповноваженими на отримання й видачу товару.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що асортимент товару визначається у відповідних видаткових накладених.

У відповідності до п.3.1 Договору, передача товару здійснюється на складі Нової Пошти (м. Ромни, вул.. Полтавська, 41) або зі складу постачальника.

Зобов'язання постачальника щодо поставки (передачі) товару за цим договором вважаються виконаними після передачі товару покупцю та підписання ними товарно-транспортних та/або видаткових накладних. Ризик випадкового знищення товару переходить до покупця з дати поставки (передачі) товару (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.3.4 Договору, підписана сторонами товарно-транспортна або видаткова накладна є достатнім допустимим доказом, що підтверджує факт передачі (поставки) покупцю товару за цим договором.

За умовами п.4.1 Договору, загальна сума договору визначається вартістю товару, поставленого протягом дії цього договору.

Згідно з а.4.2 Договору, покупець оплачує твар, поставлений за цінами, які вказані у відповідних видаткових накладних. Оплата товару здійснюється в порядку безготівкових розрахунків або іншим не забороненим способом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок постачальника. Оплата товару за цим договором здійснюється в національній валюті України - гривні. Покупець, виконуючи безготівкові розрахунки, повинен в платіжному дорученні зазначити номер і дату цього договору.

Оплата товару здійснюється покупцем у строк не пізніше ніж 14 днів (30 календарних днів починаючи з 30.12.2016 з урахуванням Додаткової угоди №2) з дати поставки товару (п.4.3 Договору).

Пунктом 4.4 Договору визначено, що датою оплати вважається дата фактичного зарахування грошових коштів, що підлягають сплаті, на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до в.6.1 Договору, за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

За умовами п.6.2 Договору, у випадку порушення строків оплати вартості товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов'язання покупцем. При цьому покупець зобов'язаний сплатити постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання письмового повідомлення від постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобов'язань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми фактичної заборгованості. Виплата винною стороною неустойки (пені, штрафів, збитків) не звільняє її від неналежного виконання своїх зобов'язань за цим договором.

Згідно з п.6.3 Договору, у випадку несвоєчасної оплати постачальник має право на підставі ст.692 ЦК України вимагати від покупця оплати товару та 2% від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами постачальника з моменту переходу прав власності на несвоєчасно оплачений товар.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов зазначеного договору поставив відповідачеві товар, обумовлений договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №23268 від 08.06.2015, №28352 від 08.07.2015, №39625 від 10.09.2015, №39889 від 11.09.2015, №40471 від 15.09.2015, №4433 від 11.02.2016, №6803 від 24.02.2016, №6809 від 24.02.2016, №18788 від 15.04.2016, №25877 від 23.05.2016, №26007 від 24.05.2016, №28566 від 07.06.2016, №29284 від 10.06.2016, №29287 від 10.06.2016, №33045 від 04.07.2016, №34244 від 08.07.2016, №47929 від 16.09.2016, №909 від 13.01.2017 на загальну суму 486351,72 грн. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності спорів стосовно якості або кількості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Однак відповідач поставлений товар оплатив лише частково та з порушення строків оплати встановлених в договорі, в зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість в сумі 39080,04 грн.

Положеннями ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт існування заборгованості в розмірі 39080,04 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи, зокрема наданою позивачем довідкою про стан заборгованості відповідача, відповідно до якої за останнім станом на 06.06.2017 рахується заборгованість в розмірі 39080,04 грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Позивач звертався до відповідача із Претензіями №120 від 24.04.2017 та №130 від 10.05.2017 в яких просив відповідача сплатити існуючу заборгованість в розмірі 39080,04 грн. Проте відповідач залишив вказані претензії без відповіді та задоволення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 39080,04 грн. заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 1777,30 грн. та інфляційні втрати в розмірі 11635,89 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем при розрахунку вказаних сум заборгованості невірно визначено період нарахування та допущено арифметичні помилки, зокрема, в частині визначення дати початку прострочення заборгованості та не враховано дефляцію.

Провівши власний перерахунок заявлених до стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1718,67 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5332,66 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 781,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст.692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати постачальник має право на підставі ст.692 ЦК України вимагати від покупця оплати товару та 2% від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами постачальника з моменту переходу прав власності на несвоєчасно оплачений товар.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що вказане нарахування проведено у відповідності умов договору та норм чинного законодавства, а відтак грошові кошти в розмірі 781,60 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 8349,86 грн. та штрафу в сумі 5862,01 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За умовами п.6.2 Договору, у випадку порушення строків оплати вартості товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2% від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов'язання покупцем. При цьому покупець зобов'язаний сплатити постачальнику визначену пеню протягом 3 (трьох) банківських днів із моменту отримання письмового повідомлення від постачальника. У випадку прострочення виконання грошових зобов'язань понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми фактичної заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем допущено арифметичні помилки, щодо нарахованої суми штрафу.

Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення зазначеної вимоги та стягнення з відповідача 7039,26 грн. пені та 5862,01 грн. штрафу.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технооптторг-Трейд» (49106, м. Дніпро, вул. Камська, буд. 64; ідентифікаційний код 31497076) 39080 (тридцять дев'ять тисяч вісімдесят) грн. 04 коп. заборгованості, 1718 (одна тисяча сімсот вісімнадцять) грн. 67 коп. 3% річних, 5332 (п'ять тисяч триста тридцять дві) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 7039 (сім тисяч тридцять дев'ять) грн. 26 коп. пені, 5862 (п'ять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 01 коп. штрафу, 781 (сімсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. за користування чужими грошовими коштами та витрати по сплаті судового збору в сумі 1418 (одна тисяча чотириста вісімнадцять) грн. 10 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 31.07.2017

Суддя Я.В. Маринченко