ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р.Справа № 916/1868/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Лисенко В.А.;

Секретар судового засідання Бендерук Є.О.;

За участі представників сторін:

Від ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" - Павшинська Н.С., довіреність №2810/254, від 22.03.17;

від ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ" - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Іллічівський морський рибний порт"

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 року

по справі №916/1868/16

за позовом Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ", м. Чорноморськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Іллічівський морський рибний порт", м. Чорноморськ

про стягнення 10506,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року Державне підприємство „Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП „Морський торговельний порт "Чорноморськ"), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Іллічівський морський рибний порт" (далі - ТОВ „Іллічівський морський рибний порт") про стягнення заборгованості у сумі 8 003 грн. 43 коп. , пені у сумі 1 989 грн. 28 коп., 3% річних в розмірі 144 грн. 46 коп. та інфляційних втрат у сумі 371 грн. 23 коп.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.09.2016 по справі №916/1868/16 позов ДП „Морський торговельний порт "Чорноморськ" задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Іллічівський морський рибний порт" на користь ДП „Морський торговельний порт "Чорноморськ " пеню в сумі 650 грн. 90 коп., 3% річних в сумі 44 грн. 50 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 91 грн. 08 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2016 у справі № 916/1868/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.02.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 916/1868/16 скасовано та передано справу №16/1868/16 на розгляд Господарському суду Одеської області.

Постанова Вищого господарського суду України обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено, до якого типу суден відноситься судно «ROMY TRADER», чи мав застосовуватись в даному випадку при розрахунку вартості наданих позивачем послуг понижуючий коефіцієнт 0,7 за надані позивачем послуги з роботи буксирів судна «ROMY TRADER», та відповідно, яку суму повинен був сплатити відповідач за надані позивачем послуги.

При повторному розгляді справи Господарським судом Одеської області позовну заяву ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" - задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ „Іллічівський морський рибний порт" на користь ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" заборгованість у сумі 8 003 грн. 43 коп., пеню у сумі 1 989 грн. 28 коп. , 3% річних у сумі 144 грн. 46 коп., інфляційні втрати у сумі 371 грн. 23 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „Іллічівський морський рибний порт" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вказане рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, а викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, наказ Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 «Про портові збори», яким встановлені ставки портових зборів, порядок їх справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, не підлягає застосуванню при розрахунку плати за роботу буксирів при виконанні швартовних операцій, ставки на які є вільними та визначені договором про надання послуг №190/13/793-О від 31.12.2013 наказом ДП „Іллічівський морський рибний порт" №494 від 03.12.2014 під час судозаходу „ROMY TRADER" 27.12.2015.

Крім того, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції про правомірність незастосування позивачем коефіцієнту 0,7 до умовного об'єкту цього судна при розрахунку вартості послуг буксирів, не відповідає обставинам справи, оскільки судно т/х „ROMY TRADER" відповідно до класифікаційного свідоцтва за спеціалізацією належить до багатоцільового суховантажного судна, яке обладнане для перевезення контейнерів.

Вказане формулювання є тотожним до поняття „контейнеровоз", а відтак до нього повинен застосовуватися коефіцієнт 0,7.

12.07.2017 до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представники сторін підтримали доводи апеляційної скарги та відзиву на неї з підстав, викладених письмово.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 грудня 2013 року між ТОВ „ Іллічівський морський рибний порт" (Замовник) і ДП „Іллічівський морський торговельний порт" (Виконавець) (згідно наказу Міністерства інфраструктури України №319 від 16.09.2016р. - ДП „Морський торговельний порт "Чорноморськ") укладений Договір про надання послуг №190/13/793-о, згідно з яким Виконавець відповідно до заявки, підписаної виконавчим директором замовника, надає послуги потужністю від 900 до 5440 к.с., а Замовник зобов'язується сплатити вартість наданих виконавцем послуг в погодженому цим договором порядку. (а.с. 12-15)

26 березня 2014 року між ТОВ „Іллічівський морський рибний порт" (Замовник) і ДП „Іллічівський морський торговельний порт " (Виконавець) укладена Додаткова угода, якою сторони, зокрема, продовжили строк дії Договору від 31.12.2013 з дня його підписання сторонами до 31.12.2017, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором та виклали в новій редакції п. 2.1 та п.2.3 Договору. (а.с.16-17)

Згідно з п.2.1 Договору, в редакції Додаткової угоди від 26.03.2014, Замовник сплачує послуги виконавця у розмірі 50% ставки плати за роботу буксирів при швартових операціях (куб.м/операцію), визначеної у Таблиці №2 наказу директора порту від 25.11.2013 №580 та відповідно до п.3.1. цього ж наказу.

Відповідно до п.2.3 Договору, в редакції Додаткової угоди від 26.03.2014, нарахування зборів і плати за послуги, що надаються суднам у акваторії ДП „Іллічівський морський торговельний порт" здійснюється з умовного об'єму судна, який обчислюється в кубічних метрах і дорівнює добутку трьох величин (довжина судна, ширина судна і висота борта судна), зазначених в обмірному свідоцтві (головні розміри) або документі, що його замінює. При цьому умовний об'єм судна полягає округленню у такому порядку по 0,50 куб.м. та відповідно до п.3.1. цього ж наказу.

Умовами п.2.5 Договору сторони погодили, що вартість послуг Виконавця за цим договором оплачується замовником протягом 10 банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунків.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що після надання послуг Виконавцем формується Акт прийому-передачі наданих послуг. Сторони погодились, що Акт прийому-передачі наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін є документом, що підтверджує факт надання послуг.

Відповідно до п.4.1 Договору Замовник зобов'язаний завчасно, не пізніше однієї доби, подати письмову заявку на надання послуг, передбачених п.1.1 даного Договору на тел./факс Виконавця.

27.12.2015 відповідачем надано заявку на виділення буксиру щодо надання швартових послуг т/х „ROMY TRADER". На виконання цієї заявки позивачем надані послуги роботи буксирів при здійсненні швартових операцій, що підтверджується лоцманською квитанцією №3519 від 27.12.2015. (а.с. 18-19)

29.12.2015 позивачем відповідачу був виставлений рахунок №Пр/15440, згідно якого вартість наданих послуг становить 25560,02 грн.(а.с. 21)

Листом від 20.01.2016 №54/03.9-09 позивач надіслав відповідачу перероблений рахунок ПР/15440Р від 31.12.2015 на суму 26 671,42 грн та Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ПР/15440 від 31.12.2015. (а.с. 25)

Вказаний рахунок та акт були одержані відповідачем та оплачені частково в сумі 18 669 грн. 99 коп., про що свідчить виписка по рахунку за 03.03.2016.

Невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати за надані у грудні 2015 року послуги буксирування позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 8 001 грн. 43 коп.

Крім того, умовами п.6.2 Договору передбачено, що у разі порушення Замовником строків оплати за надані послуги він сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що діє на момент нарахування.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного перерахування коштів у якості оплати за надані послуги, на підставі п.6.2 Договору, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 03.02.2016 по 05.03.2016 у сумі 1989грн. 28 коп., яку також просив суд стягнути з відповідача.

Крім того, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу за період з 03.02.2016 по 05.03.2016 3% річних у сумі 144 грн. 46 коп. та інфляційні втрати у сумі 371 грн. 23 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на зазначене, враховуючи невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повної оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 8 001 грн. 43 коп.

Щодо нарахованої позивачем пені, 3% річних та інфляційних, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання за Договором, а саме порушення умов договору в частині прострочення оплати наданих послуг, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення пені за період з 03.02.2016 по 05.03.2016 в розмірі 1989 грн. 28 коп., 3% річних в сумі 144 грн. 46 коп. та інфляційних втрат у розмірі 371 грн. 23 коп.

Колегією суддів відхилено доводи відповідача щодо безпідставного незастосування позивачем коефіцієнту 0,7 при розрахунку вартості послуг буксирів з огляду на наступне.

Як зазначалося раніше, умовами п.2.3 укладеного між сторонами договору передбачено порядок нарахування зборів і плати за послуги, що надаються судном в акваторії ДП «Іллічівський морський торговельний порт»

Як вбачається з умов договору №190/13/793-0 від 31.12.2013 застосування коефіцієнту 0,7 при розрахунку вартості послуг буксирів сторонами не передбачено.

Разом з тим, відповідно до абз.5 п.1.5. наказу Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013, для розрахунку всіх видів зборів умовний об'єм суден РО-РО, РО-ФЛОУ, ОБО, ЛО-РО, контейнеровозів, худобовозів, ліхтеровозів, автомобілевозів застосовується з коефіцієнтом 0,7 за умови використання зазначених суден відповідно до їх спеціалізації. Тип судна та його спеціалізація визначаються за судновими документами.

Аналогічна норма міститься в п. 1.2 наказу ДП «ІМТП» за №494 від 03.12.2014.

З огляду на що, посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції наказу Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 «Про портові збори» є неспроможними та такими, що не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1.2 наказу ДП «ІМТ11» від №494 від 03.12.2014 для розрахунку всіх видів зборів умовний об'єм суден РО-РО, РО-ФЛОУ, ОБО, ЛО-РО, контейнеровозів, худобовозів, ліхтеровозів, автомобілевозів застосовується з коефіцієнтом 0,7 за умови використання зазначених суден відповідно до їх спеціалізації. Тип судна та його спеціалізація визначаються за судновими документами.

Судно т/х «ROMY TRADER" згідно до класифікаційного свідоцтва за спеціалізацією належить до багатоцільового суховантажне судна, яке обладнане для перевезення контейнерів.

За таких обставин, «багатоцільове вантажне судно, обладнане для перевезення контейнерів» та «контейнеровоз» не є тотожними, з огляду на що підстави для застосування коефіцієнту 0.7 при розрахунку вартості послуг буксирів у позивача відсутні, а доводи апеляційної скарги з цього приводу судовою колегією не приймаються.

З огляду на правомірність стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача суми заборгованості за надані послуги, апеляційною інстанцією відхилені доводи апелянта щодо безпідставності нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги судовою колегією розглянуті і відхилені, як такі, що спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Іллічівський морський рибний порт" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 по справі №916/1868/16 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Іллічівський морський рибний порт" на рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 по справі №916/1868/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 по справі №916/1868/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

В.А. Лисенко