ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Справа № 910/22761/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі - АМК),

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017

зі справи № 910/22761/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", м. Київ (далі - Банк),

до АМК

про визнання недійсним рішення від 27.09.2016 №435-р,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України, м. Київ (далі - НБУ).

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Слюсаря О.Б.,

відповідача - Потапова М.А.,

третьої особи - Косенка Е.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.01.2017 (суддя Марченко О.В.) у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 (колегія суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий, Тищенко О.В. і Іоннікова І.А.): задоволено апеляційну скаргу Банку; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято нове рішення, яким: позов задоволено; визнано недійсним рішення АМК від 27.09.2016 № 435-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - оспорюване рішення); з АМК стягнуто на користь Банку 1 378 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 516 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України АМК просить: скасувати оскаржувану постанову апеляційної інстанції з даної справи, а рішення суду першої інстанції від 10.01.2017 залишити без змін; витрати зі сплати судового збору покласти на Банк. Скаргу з посиланням на положення Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про банки і банківську діяльність", Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано прийняттям згаданої постанови з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності викладених у ній висновків обставинам справи.

У відзиві на касаційну скаргу Банк заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність та про правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, і просить оскаржувану постанову залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від НБУ відзив на касаційну скаргу не надходив.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з урахуванням такого.

Суд першої інстанції у розгляді справи виходив з таких обставин та висновків.

АМК проводився збір та аналіз доказів у справі № 20-26.13/183-15 за ознаками вчинення ТОВ "Укргеоекологія" і ТОВ-НПП "Укргазгеоавтоматика" порушення, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів. Під час проведення розслідування було встановлено, що названі суб'єкти господарювання мають рахунки, відкриті в Банку.

Банку було надіслано вимогу Голови АМК від 08.02.2016 № 20-26.13/01-1161 (далі - Вимога), в якій запропоновано у 20-денний строк з дня її отримання надіслати АМК інформацію стосовно операцій [із зазначенням дати, суми коштів по дебету та кредиту, ідентифікаційного коду (коду ЗКПО) та/або індивідуального податкового номера платника та одержувача, реквізитів рахунків контрагента, призначення платежу тощо] у паперовому та в електронному вигляді за всіма рахунками в Банку за період з 01.01.2014 по 01.10.2015 зазначених суб'єктів господарювання.

Вимога отримана уповноваженим представником Банку 10.02.2016.

Банк листом від 18.02.2016 № 33-23/136"БТ" (одержаний АМК 22.02.2016) інформацію надав у неповному обсязі, а саме - стосовно операцій за рахунками ТОВ "Укргеоекологія" і ТОВ-НПП "Укргазгеоавтоматика" із зазначенням дати, суми коштів по дебету та кредиту. Інформації щодо ідентифікаційного коду (коду ЗКПО) та/або індивідуального податкового номера платника та одержувача, реквізитів рахунків контрагента, призначення платежу тощо за рахунками зазначених суб'єктів господарювання Банк не надав.

У зв'язку з наданням Банком інформації, що запитувалася у Вимозі, у неповному обсязі розпорядженням державного уповноваженого АМК від 28.04.2016 № 08/111-р АМК розпочато розгляд справи № 20-26.13/76-16 за ознаками вчинення Банком порушення, передбаченого пунктом 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді подання інформації в неповному обсязі АМК на вимогу Голови АМК у встановлений ним строк.

Листом від 10.10.2016 № 20-26.13/08-10719 АМК надіслав на адресу Банку оспорюване рішення.

Витребувана АМК інформація була необхідна для здійснення АМК передбачених законом обов'язків.

Законом України "Про банки і банківську діяльність", Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці (затверджені постановою Правління НБУ від 14.07.2006 № 267, далі - Правила) не встановлено обмежень щодо надання на вимогу АМК інформації, яка містить банківську таємницю.

Оспорюваним рішенням встановлено, що розмір доходу Банку за 2015 рік становить 6 562 345 134 грн., тому штраф у сумі 82 600 грн. розраховано за приписами частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Судом апеляційної інстанції додатково з'ясовано та зазначено таке.

У Вимозі окрім надання інформації стосовно операцій за рахунками клієнтів Банку АМК вимагав надати інформацію також щодо осіб - контрагентів за цими операціями, які є клієнтами інших банків. У випадку розкриття банківської таємниці в обсязі, який вимагав АМК, Банк вийшов би за межі, встановлені Законом України "Про банки і банківську діяльність" щодо надання інформації стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи за конкретний проміжок часу і надав інформацію щодо операцій інших осіб, які не були зазначені у Вимозі як конкретні юридичні чи фізичні особи, відносно яких вимагається надання інформації. Тому Банк надав інформацію про операції клієнтів Банку без зазначення контрагентів за операціями. Відтак Банк діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

У роз'ясненні НБУ (лист від 30.05.2016 № 18-0005/45625) вказано, що розкриття банківської таємниці, в тому числі на вимогу АМК, здійснюється в обсязі, визначеному статтею 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", і що лише за рішенням суду або за згодою клієнта може бути розкрита особа/особи контрагента та інша інформація. Це роз'яснення було направлене Банком до АМК.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті 12 названого Закону).

Згідно з пунктом 5 статті 17 того ж Закону голова територіального відділення Антимонопольного комітету України наділений, зокрема, такими повноваженнями: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічний за змістом припис містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету від 23.02.2001 № 32-р.

Статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, зокрема, що:

- вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України в межах його компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ним строки, якщо інше не передбачено законом;

- невиконання вимог голови територіального відділення Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Статтею 221 цього ж Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, інші юридичні особи, їх посадові особи та працівники зобов'язані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Згідно із статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність":

- інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею;

- банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації.

За приписами пункту 3 частини першої статті 62 цього Закону інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, органам Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу.

Відповідно до частини другої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна: бути викладена на бланку державного органу встановленої форми; бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою; містити передбачені цим Законом підстави для отримання цієї інформації; містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації.

Згідно з пунктом 3.3 Правил вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинна відповідати нормам частини другої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Банки повинні надавати інформацію, що містить банківську таємницю, і в тому разі, коли до належним чином оформленої вимоги відповідного державного органу додається перелік найменувань конкретних юридичних осіб та/або прізвищ, імен та по батькові фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та номерів їх рахунків.

Пункт 14 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначає подання інформації в неповному обсязі АМК у встановлені органами АМК строки як порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до абзацу четвертого частини другої та частини шостої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачені пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф; рішення про накладення штрафів у розмірах понад чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймаються виключно Антимонопольним комітетом України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України на їх засіданнях.

З огляду на наведене суд першої інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у судовому рішенні зі справи необхідного мотивування, встановивши обґрунтованість висновків відповідача стосовно наявності в діях Банку порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації АМК у встановлені його Головою строки, за що в межах розміру, визначеного Законом України "Про захист економічної конкуренції", накладено штраф, - дійшов обґрунтованого висновку стосовно відсутності передбачених статтею 59 названого Закону підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним, а тому й правомірно відмовив Банку в задоволенні його позовних вимог.

Натомість суд апеляційної інстанції у повторному розгляді даної справи припустився неправильного застосування наведених норм Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про банки і банківську діяльність" та скасував рішення місцевого господарського суду за відсутності підстав для цього передбачених статтею 104 ГПК України, припустившись у зв'язку з цим порушення також зазначеної норми процесуального закону. Зокрема, не можна погодитися з висновком апеляційного господарського суду про те, що "норми Закону України "Про банки і банківську діяльність" більш повно і точно регулюють порядок та обсяг розкриття банківської таємниці на вимогу Антимонопольного комітету України", а тому нібито норми статті 62 названого Закону та Правил "слід вважати спеціальними по відношенню до загальних норм статті 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України". Адже "повнота і точність регулювання" по-перше, в даному разі є поняттям суб'єктивним і допускає множинність його розуміння й тлумачення, по-друге, вони не є критерієм оцінки співвідношення законодавчих приписів як "загальних" і "спеціальних". Натомість таким критерієм у цьому випадку слід вважати регулювання спірних правовідносин у даній конкретній справі саме нормами антимонопольно-конкуренційного законодавства, які відтак і виступають спеціальними стосовно загальних законодавчих приписів про банківську таємницю (а не навпаки, як помилково вважав апеляційний господарський суд).

Поряд з тим Вищим господарським судом України не приймається посилання Банку на лист НБУ від 30.05.2016 № 18-0005/45625, оскільки відповідний лист не є нормативно-правовим актом та не має обов'язкового характеру для, зокрема, господарського суду у вирішенні даного спору, а відображає правову позицію, яка в даному разі не узгоджується з наведеними приписами Закону України "Про Антимонопольний комітет України".

Таким чином, оскаржувана постанова відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду як законне і обґрунтоване слід залишити в силі.

Згідно із статтею 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача (Банк).

Керуючись статтями 49, 1119 - 11111, 122 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017

зі справи № 910/22761/16 скасувати.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 10.01.2017 зі справи № 910/22761/16 залишити в силі.

4. Здійснити поворот виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 зі справи № 910/22761/16 у частині стягнення з Антимонопольного комітету України на користь публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" 1 378 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 516 грн. судового збору за подання апеляційної скарги - в разі подання Антимонопольним комітетом України відповідних заяви та довідки.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" на користь Антимонопольного комітету України 1 653,60 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

6. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець