РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа №910/8958/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Кремінь"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

про стягнення 420 000,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Келембет І.І. (довіреність)

від відповідача: Гуртова О.А. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Кремінь" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" (відповідач) про повернення грошових коштів у розмірі 420 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договорів вкладу (депозиту) «Преміум класичний» № 2-Ю-0301-ПК-1 від 05.11.2014 та № 2-Ю-0301-ПК-2 від 17.02.2015 в частині своєчасного повернення вкладів на суму 420000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 06.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8958/17 та призначено її до розгляду на 22.06.2017.

21.06.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 22.06.2017 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо обставин справи. Представник відповідача не з'явився, витребуваних судом відзиву на позовну заяву і документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2017 розгляд справи відкладено на 25.07.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

21.07.2017 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких останній зазначив, що не може надати банківську виписку по рахунку № 8083, оскільки у відповідача відсутня банківська ліцензія, однак зазначає, що залишок на рахунку становить 420 000,00 грн.

25.07.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що вдповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10 лютого 2016 року № 68/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 10 лютого 2016 року прийнято рішення № 134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого з 11 лютого 2016 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ». відкликано банківську ліцензію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів, інформацію про що було розміщено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на офіційному сайті ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та в приміщенні ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 1/36, як цього вимагає чинне законодавство України. З метою дотримання вимог чинного законодавства, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів сьомої черги погашення в сумі 420000,00 грн. На даний час банківську ліцензію відповідачу не повернуто, а тому останній позбавлений можливості обслуговувати рахунки клієнтів.

У судовому засіданні 25.07.2017 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, надав щодо нього пояснення.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд її відхилив з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Однак, за висновками суду, наявні в матеріалах справи документи достатні для її розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 25.07.2017 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 25.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" (далі - банк) та Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Кремінь" (далі - вкладник) укладено Генеральний договір банківського вкладу № 2-Ю-0301-ГД.

Відповідно до п. 1.2 генерального договору, розмір залучених коштів, процентна ставка, строк користування банком залученими коштами (строк вкладу/депозиту), порядок та умови виплати процентів, а також повернення банком залучених коштів обумовлюються в Договорах вкладу (депозиту), які є невід'ємними частинами цього Генерального договору.

На виконання умов Генерального договору, між сторонами були укладені наступні договори вкладу:

- договір вкладу (депозиту) «Преміум класичний» № 2-Ю-0301-ПК-1 від 05.11.2014, відповідно до п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди № 2-Ю-031-ПК-/4 від 16.11.2015) вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №8083 з обов'язковим призначенням платежу: «Розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок згідно Договору вкладу (депозиту) «Преміум класичний» №2-Ю-0301-ПК-1 від 05.11.2014», суму грошових коштів у розмірі 230 000,00 грн., строком до 16 лютого 2016;

- договір вкладу (депозиту) «Преміум класичний» № 2-Ю-0301-ПК-2 від 17.02.2015, відповідно до п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди № 2-Ю-0301-ПК-2/3 від 27.11.2015) вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №8083 з обов'язковим призначенням платежу: «Розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок згідно Договору вкладу (депозиту) «Преміум класичний» № 2-Ю-0301-ПК-2 від 17.02.2015», суму грошових коштів у розмірі 190 000,00 грн., строком до 26 лютого 2016.

Відповідно до п. 2.3 зазначених вище договорів, повернення вкладу здійснюється банком в безготівковій формі на поточний рахунок вкладника, зазначений в реквізитах цього Договору, або на інший поточний рахунок вкладника, зазначений ним у відповідній письмовій заяві.

Згідно з п. 4.1.5 договорів вкладу, банк зобов'язується по закінченню строку, зазначеного в п. 1.1 та згідно з вимогами статі 1060 Цивільного кодексу України, повернути вкладнику суму вкладу та сплатити проценти по вкладу в порядку, встановленому чинним законодавством України та умовами договорів, при умові, що майнові права по цьому договору та генеральному договору не знаходяться у застав та (або) не обтяжені іншими договірними зобов'язаннями чи зобов'язаннями, які виникають в силу закону.

За твердженням позивача, яке не заперечується відповідачем, на виконання умов договорів позивач розмістив суму вкладу на рахунку №8083 у розмірі 420 000,00 грн.

Позивач зазначає, що у зв'язку із закінченням строків розміщення вкладів, останнім було направлено лист відповідачу від 30.03.2017 вих. № 40/К про повернення вкладів на суму 420000,00 грн. на реквізити, зазначені в листі.

Листом від 03.05.2017 вих. № 01309/258 відповідач зазначив, що позбавлений можливості здійснювати будь-які операції за рахунками, включаючи видачу сум, оскільки Національним банком України у відповідача відкликано банківську ліцензію.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 420000,00 грн., та зазначає, що відсутність банківської ліцензії не є підставою для звільнення банку від виконання своїх зобов'язань.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Разом з тим, у відповідності до приписів статті 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 10 лютого 2016 р. № 68/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 10 лютого 2016 р. № 134, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ»та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно із яким розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» Тімоніну Олександру Олексійовичу на два роки з 11 лютого 2016 року до 10 лютого 2018 року включно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» опубліковано в газеті «Голос України» № 28 (6282) від 16.02.2016.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

У відповідності до змісту ст.ст. 46, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема письмових пояснень відповідача, які не заперечуються позивачем, вимоги позивача на суму 420 000,00 грн. на вимогу позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів сьомої черги погашення.

Отже, відповідачем не порушені вимоги спеціального законодавства та включені вимоги позивача на спірну суму до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки з моменту запровадження у банку ліквідації задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку, у черговості та в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 420 000,00 грн. є безпідставними, оскільки такі вимоги включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів та будуть задоволені в порядку черговості, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену у цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України у порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

На підставі постанови правління НБУ від 10 лютого 2016 р. № 68/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» у відповідача відкликано банківську ліцензію, у зв'язку із чим із вказаного моменту відповідач обмежений у праві здійснювати банківські операції по перерахуванню коштів.

Не зважаючи на те, що вказана постанова НБУ від 10.02.2016 скасована за результатом розгляду справи в адміністративному провадженні (справа №826/2607/16), з 10.02.2016 відповідач позбавлений банківської ліцензії, що забороняло та забороняє відповідачу здійснювати банківські операції, у силу приписів ст.47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду країни від 20.06.2017 у справі № 910/915/16.

Так, умовами п. 2.3 договорів вкладу встановлено, що повернення вкладу здійснюється банком в безготівковій формі на поточний рахунок вкладника, зазначений в реквізитах цього Договору, або на інший поточний рахунок вкладника, зазначений ним у відповідній письмовій заяві.

Тобто для повернення вкладу відповідачу необхідна банківська ліцензія.

Доказів того, що на час звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача наявна банківська ліцензія, сторонами спору суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на даний час, за відсутності у відповідача банківської ліцензії, вимоги позивача є передчасними, що не позбавляє можливості останнього в подальшому звернутися з позовом до відповідача про повернення вкладу.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Кремінь".

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2017.

Суддя С.О. Турчин