РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017Справа №910/9116/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Державної установи «Київський слідчий ізолятор»

про стягнення 33494,57 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Авраменко О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - Ревенко О.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Державної установи «Київський слідчий ізолятор» про стягнення заборгованості за надані послуги з приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 33494,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за Договором на приймання додаткової кількості дощових і снігових вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо приймачі та люки каналізаційних колодязів від 30.04.2014 №142Р в частині оплати наданих послуг з приймання стічних вод, внаслідок чого за період з червня 2014 року по січень 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 24721,31 грн. Також, на вказану заборгованість позивачем у відповідності до умов договору та ст. 625 ЦК України нараховано 5673,66 грн. інфляційних втрат, 896,24 грн. 3% річних та 2203,36 грн. пені, які позивач також просить стягнути.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі про що долучив до матеріалів справи письмову заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 30.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та Київським слідчим ізолятором, правонаступником якого є - Державна установа «Київський слідчий ізолятор» (абонент) укладено договір №142Р на приймання додаткової кількості дощових і снігових вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо приймачі та люки каналізаційних колодязів, відповідно до умов якого, постачальник надає абоненту послуги з приймання додаткового об'єму стічних вод від об'єкта абонента за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливо приймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, в порядку, передбаченому Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190; згідно із змінами до цих правил користування. Затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 27.03.2012 №131; Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва від 12.10.2011 №1879; Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні відомчі системи каналізації населених пунктів України від 19.02.2002 №37 та даними гідрометеослужби і паспорту водного господарства абонента (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, вартість послуг за договором розраховується постачальником щомісячно (в інших випадках на квартал або рік) в залежності від об'ємів відведених стічних вод та на підставі тарифів на послуги з водовідведення, встановлених уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України, і величини рівня атмосферних опадів за даними Гідрометцентру України. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з п.2.2 Договору, оплата послуг здійснюється абонентом на підставі розрахункового документа, який постачальник направляє абоненту в електронному вигляді (дебетові повідомлення) або у паперовому вигляді (вимоги-доручення, рахунки тощо) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника щомісячно (в інших випадках один раз на квартал або рік), у п'ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа абоненту або до банківської установи абонента.

У разі неотримання від постачальника поточного розрахункового документа, абонент самостійно отримує його у постачальника та здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа місяця наступного з звітним періодом. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу (п.2.3 Договору).

У відповідності до п.3.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За умовами п.3.2 Договору, у разі порушення строків оплати послуг, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному розмірі.

Відповідно до п.4.4 Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом одного року. Договір вважається пролонгованим на наступний рік, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представників обох сторін, вказаний договір у період, за який стягується заборгованість, був чинним, сторонами, у порядку, визначеному пунктом 4.4 договору не направлялось повідомлень про закінчення строку дії договору. Додаткових договорів до вказаного договору між сторонами не укладалось, інших договорів на приймання стоків - також не укладалось.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у період з червня 2014 року по січень 2017 року надано відповідачу послуги з водовідведення додаткового об'єму стічних вод за договором з яких відповідачем не сплачено 24721,31 грн., внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Факт надання відповідачеві обумовлених договором послуг за спірний період підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами інформаційних дебетових повідомлень.

Відповідно до п.7.7 Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 №1879 додатковий обсяг стічних вод, що неорганізовано потрапляє у періоди дощів та сніготанення в мережі водовідведення абонентів або через зливо приймачі та колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території абонентів, у мережі водоканалу, визначається відповідно до Правил №190 та договору між Водоканалом та абонентом.

Пунктом 4.10-4.13 Правил №190 врегульовано механізм розрахунку об'єму стічних вод, що утворюються в результаті випадання атмосферних опадів, сніготанення, поливно-мийних робіт і потрапляють в систему зливної каналізації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснювались розрахунки об'єму стічних вод, що утворюються в результаті випадання атмосферних опадів, сніготанення, поливно-мийних робіт на підставі довідок Українського гідрометеорологічного центру, наданих за спірний період.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 24721,31 грн. заборгованості за надані послуги.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 5673,66 грн. та три відсотка річних в сумі 896,24 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що при здійсненні вказаних нарахувань позивачем допущено арифметичні помилки та, зокрема, не вірно визначено періоди нарахування, в той же час, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення сум, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача заявлених до стягнення сум в межах здійснених позивачем нарахувань.

Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 5673,66 грн. інфляційних втрат та 896,24 грн. трьох відсотків річних.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2203,36 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Положеннями п.3.2 Договору визначено, що у разі порушення строків оплати послуг, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному розмірі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд також дійшов висновку, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем допущено арифметичні помилки, та невірно визначено періоди нарахування, відтак здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 1608,29 грн.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 13; ідентифікаційний код 08563694) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; ідентифікаційний код 03327664) 24721 (двадцять чотири тисячi сімсот двадцять одну) грн. 31 коп. заборгованості, 5673 (п'ять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 896 (вісімсот дев'яносто шість) грн. 24 коп. 3% річних, 1608 (одна тисяча шістсот вісім) грн. 29 коп. пені, та 1571 (одна тисяча п'ятсот сімдесят одну) грн. 57 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 01.08.2017

Суддя Я.В. Маринченко