РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа №910/8952/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси"

до Національного комплексу "Експоцентр України"

про стягнення 120014,06 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Яковюк Л.Ю. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Національного комплексу "Експоцентр України" (відповідач) 120014,06 грн., з яких: 117676,65 грн. - основний борг, 2095,61 грн. - пеня, 241,80 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за договором №ЧГ-17/0013 про постачання природного газу від 30.12.2016, у зв'язку із чим у позивача утворилась заборгованість у сумі 117676,65 грн. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивачем, на підставі п. 7.2.1. договору, нарахована пеня у сумі 2095,61 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України - 3% річних у розмірі 241,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8952/17 та призначено її до розгляду на 22.06.2017.

22.06.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов та документи по справі. У відзиві на позов відповідач зазначив, що 30.05.2017, 12.06.2017, 13.06.2017, 14.06.2017 здійснив погашення заборгованості за договором №ЧГ-17/0013 про постачання природного газу від 30.12.2016, а тому заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2017 надав суду клопотання про припинення провадження в частині суми основного боргу в зв'язку зі сплатою її відповідачем та просив стягнути з відповідача нараховані суми 3% річних та пені.

Представник відповідача щодо стягнення суми нарахованих 3% річних, пені зазначив, що покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні 22.06.2017 оголошено перерву до 25.07.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 25.07.2017 підтримав клопотання про припинення провадження в частині суми основного боргу в зв'язку зі сплатою її відповідачем та просив стягнути з відповідача нараховані суми 3% річних, пені.

Представник відповідача в судове засідання 25.07.2017 не з'явився.

В судовому засіданні 25.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" (постачальник) та Національним комплексом "Експоцентр України" (покупець) укладено договір №ЧГ-17/0013 про постачання природного газу від 30.12.2016 (надалі - договір), відповідно до якого постачальник зобов'язався поставити споживачу у 2017 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач - прийняти та оплатити його у відповідності до умов даного договору.

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу газ в обсягах 95000 куб.м. (січень - 45 тис. куб.м., лютий - 30 тис. куб.м., березень - 20 тис. куб.м.). дані обсяги є плановими та можуть зменшуватися або збільшуватися.

Згідно з п. 10.1 договору, сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.03.2017, а в частині не виконаних зобов'язань - до їх повного виконання.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що ціна за 1000,0 кубічних метрів газу, без врахування вартості транспортування природного газу по території України разом з ПДВ становить 8050,20 грн.

Відповідно до п.п. 2.1.2. договору, загальна вартість природного газу складається із сум вартості об'ємів місячних доставок природного газу, без врахування вартості транспортування природного газу по території України та без ПДВ становить 637307,50 грн., крім того ПДВ - 127461,50 грн. Разом 764769,00 грн.

Згідно із п. 2.2. договору, місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, що визначено у п. 2.1. договору, на кількість газу, реалізованого у відповідному місяці. Загальна вартість газу за цим договором визначається як сума місячних вартостей газу.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що моментом оплати вважається день надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

Порядок оплати у відповідності до п. 3.1. встановляється сторонами наступним чином:

Постачальник виставляє споживачу рахунок за спожитий природний газ після підписання із споживачем акту приймання-передачі природного газу, який оформлюються протягом 10 днів після постачання природного газу постачальником (п.п. 3.1.1.).

Споживач оплачує рахунок за поставлений постачальником природний газ протягом 10 днів з дня його отримання (п.п. 3.1.1.1.).

Додатковою угодою №20170101 від 10.01.2017 до договору сторони визначили, що постачальник передає споживачу природний газ в обсягах 86,818181 тис. куб. метрів. Також сторони погодили викласти у новій редакції п. 2.1. договору, відповідно до якого ціна за 1000,0 кубічних метрів газу, без врахування вартості транспортування природного газу по території України та без ПДВ складає 7 379,35 грн., крім того ПДВ - 1475,87 грн. Разом 8855,22 грн.

Додатковою угодою №20170102 від 10.01.2017 до договору сторони визначили, що постачальник передає споживачу природний газ в обсягах 81,2647315 тис. куб. метрів. Також сторони погодили викласти у новій редакції п. 2.1. договору, згідно із яким ціна за 1000,0 кубічних метрів газу, без врахування вартості транспортування природного газу по території України та без ПДВ складає 7 916,70 грн., крім того ПДВ - 1583,34 грн. Разом 9500,04 грн.

На виконання умов договору позивач у січні 2017 року поставив споживачу 5 тис. куб. м. природного газу за ціною 8050,20 грн. на загальну суму 40251,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 та 16.150 куб. метрів природного газу за ціною 9500,04 на загальну суму 153425,65 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017.

18.04.2017 позивач направив відповідачу разом з актами приймання-передачі рахунки на оплату №ЧГ-0000177 від 08.02.2017, №ЧГ-0000200 від 08.02.2017, що були отримані відповідачем 25.04.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №ЧГ-17/0013 про постачання природного газу від 30.12.2016, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 117676,65 грн. - основного боргу, 2095,61 грн. - пені та 241,80 грн. - 3% річних.

Під час розгляду справи позивач заявив клопотання про припинення розгляду справи в частині основного боргу, у зв'язку із здійсненням відповідачем оплати.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 позивач у січні 2017 року поставив відповідачу 5 тис. куб. м. природного газу за ціною 8050,20 грн. на загальну суму 40251,00 грн. та 16.150 куб. метрів природного газу за ціною 9500,04 на загальну 153425,65 грн. Загальна сума поставленого природного газу становить 193676,65 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті п. 3.1. договору сторони погодили, що оплата відповідачем поставленого природного газу здійснюється протягом 10 днів з дня отримання рахунку на оплату.

Як підтверджено наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення рахунки на оплату №ЧГ-0000177 від 08.02.2017, №ЧГ-0000200 від 08.02.2017 були отримані відповідачем 25.04.2017.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи у період з 20.02.2017 по 16.05.2017 відповідач здійснив оплату вартості поставленого газу на суму 76000,00 грн.

Під час розгляду справи, сторонами надано платіжні доручення та банківську виписку в підтвердження здійснення відповідачем заборгованість у розмірі 117676,65 грн.

Так, згідно із платіжними дорученнями та банківською випискою відповідач сплатив 10000,00 грн. - 30.05.2017, 30000,00 грн. - 12.06.2017, 74000,00 грн. - 13.06.2017 та 2162,85 грн. - 13.06.2017.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як встановлено судом, оплата заборгованості у сумі 10000,00 грн. здійснена відповідачем 30.05.2017, тобто до порушення провадження у справі (провадження у справі порушене 06.06.2017).

Оскільки відповідач здійснив погашення заборгованості у сумі 10000,00 грн. до винесення ухвали про порушення провадження у справі, у задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

З урахуванням того, що заборгованість у розмірі 107676,65 грн. сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, суд припиняє провадження у справі №910/8952/17 в цій частині позовних вимог, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Позивачем, також заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 241,80 грн. та 2095,61 грн. - пені, нараховані за період з 05.05.2017 по 29.05.2017.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та пені.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за надані послуги передбачена у п. 7.2.1. договору, відповідно до умов якого сторонами погоджено, що у разі порушення відповідачем строків оплати за цим договором відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу і не обмежується шестимісячним строком згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що розмір пені становить 2082,71 грн., у зв'язку із чим, вимоги у даній частині підлягають задоволенню частково.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Розрахунок 3 % річних у сумі 241,80 грн. є арифметично вірним, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд припиняє провадження, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в частині стягнення основного боргу у розмірі 107676,65 грн., в іншій частині позовні вимоги задовольняє частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 2082,71 грн. та 3 % річних у сумі 241,80 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Також у відповідності до п. 5. ч 1. ст. 7 Закону України "Про судовий збір", оскільки позивачем заявлено про повернення судового збору, суд винесено ухвалу про повернення судового збору у сумі 1615,16 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі №910/8952/17 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 107676,65 грн., на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, припинити.

Стягнути з Національного комплексу "Експоцентр України" (03127, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 1, ідентифікаційний код 21710384) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" (18002, м. Черкаси, вул. Добровольського, будинок 20, ідентифікаційний код 36619059) пеню у розмірі 2082,71 грн., 3% річних у розмірі 241,80 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 34,87 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2017.

Суддя С.О. Турчин