РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017Справа №910/7860/17

За позовомКомунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"
До Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик"
Простягнення 89 815,13 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Слободян О.П. - представник по довіреності

Від відповідача Єщенко І.О. - представник по довіреності

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача - Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик" 89 815,13 грн. заборгованості за фактичне користування житловим приміщенням за період з липня 2014 по квітень 2017р., з яких 22 290,40грн. заборгованість по сплаті орендних платежів за фактичне утримання приміщення, 44 580,80грн. неустойки за неповернення орендованого майна, 7 080,48грн. штраф за неповернення орендованого майна, 11 929,85грн. пеню за прострочення оплати орендних платежів, 3 933,60грн. штраф за прострочення оплати орендних платежів за договором оренди житлового приміщення № 4557 від 20.03.2008р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.03.2008р. між сторонами було укладено договір оренди житлового приміщення № 4557, на підставі якого позивач передав відповідачу в користування квартиру АДРЕСА_1, з оплатою визначеною у розділі 2 договору. За доводами позивача, відповідачем було частково оплачено надані послуги, у зв'язку з чим у останнього існує непогашений борг перед позивачем за фактичне утримання приміщення, у розмірі 22 290,40грн. за період з липня 2014 по квітень 2017р. Окрім іншого, позивачем нараховані до стягнення штрафні санкції за договором.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, свої заперечення виклав в письмовому відзиві від 10.07.2017р. №50. Просить суд звернути увагу на те, що фактично Комунальне підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик" не використовує приміщення для власних потреб. Спроби звільнити приміщення від фактичних користувачів -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 результату не надали (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2014 справа № 2610/233212012).

Також Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивач по справі надав розрахунок боргу за період з липня 2014р. по квітень 2017р., але даний розрахунок боргу не відповідає дійсності, оскільки за рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 по справі № 910/3642/16 (суддя Домнічева І.О.) було стягнуто з КПУЖГ "Хрещатик" (Відповідача) на користь КП "Спецжитлофонд" (Позивача) заборгованість за період з липня 2013р. по грудень 2015р. Тобто фактично Позивач намагається стягнути за 18 місяців, по яким вже було рішення суду. Також просить суд зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з Відповідача посилаючись на тяжкий фінансовий стан. В підтвердження свойого тяжкого стану подав до суду Постанови про арешт коштів боржника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15.09.2016р., 21.12.2016р,

В подальшому, Позивач враховуючи рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 по справі № 910/3642/16 (суддя Домнічева І.О.), вважав за необхідне зменшити позовні вимоги.

Позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з Відповідача 11 800,80грн. заборгованість по сплаті орендних платежів за фактичне утримання приміщення за період з січня 2016 по червень (включно) 2017р., 23 601,60грн. неустойки за неповернення орендованого майна, 7 080,48грн. штраф за неповернення орендованого майна, 3 018,91грн. пеню за прострочення оплати орендних платежів, 3 933,60грн. штраф за прострочення оплати орендних платежів за договором оренди житлового приміщення № 4557 від 20.03.2008р.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява про зменшення розміру позовних вимог на підставі ч.4 ст. 22 ГПК України прийнята судом до розгляду, отже відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову (49 435,39грн.), виходячи з якої й вирішується спір по суті.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2008р. між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" та Комунальним підприємством Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик" було укладено договір оренди житлового приміщення № 4557.

Відповідно до п.1.1. договору, орендодавець передає, а орендар на визначений у п.5.1. строк приймає в орендне користування квартиру № 137 у буд № 10 на вул. Борщагівській з характеристикою, викладеною у п.1.2. оплатою, визначеною у розділі 2.

Пунктом 1.2. договору визначено, що житлова площа 39,60 кв.м., загальна площа 59,60 кв.м.

Відповідно до п.5.1. договору, строк дії договору встановлений, з 01.01.2008р. до 30.06.2008р.

Строк дії договору пролонговано додатковими угодами від 03.07.2008 № 2 з 01.07.2008 по 31.08.2008, від 22.10.2008 № 4 з 01.09.2008 по 31.10.2008, від 04.12.2008 № 6 з 01.11.2008 по 31.12.2008, від 24.03.2009 № 7 з 01.01.2009 по 31.05.2009, від 15.07.2009 № 8 з 31.05.2009 по 31.07.2009р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2012 по справі № 5011-18/6693-2012 встановлено факт, що строк дії договору закінчився 01.08.2009р.

Відповідно до п.3.2.5. договору, після закінчення строку дії договору, або у разі його розірвання у порядку, визначено п.5.5. договору, орендар зобов'язаний звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Проте, матеріали справи свідчать, що після закінчення строку дії договору відповідач орендоване приміщення не звільнив, а безпідставно продовжує ним користуватися.

Відповідно до п.2.6 договору, орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

Пунктом 6.4. договору встановлено, що у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п.3.2.5. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п.4.1.4. договору.

Відповідно до п.6.5. договору, неустойка передбачена п.п. 6.3., 6.4. договору, нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобов'язання без будь-яких обмежень строків її нарахування.

Отже, за розрахунком Позивача заборгованість відповідача за фактичне користування житловим приміщенням за період з 01.01.2016р. по 30.06.2017 складає 11 800,80 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 19 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати зазначаються у договорі.

Відповідно до ч.3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Договір оренди є одним з видів зобов'язального майнового найму, правовідносини за яким регламентуються загальними нормами зобов'язального права та майнового найму.

Своєчасне внесення орендної плати за користуванням майном є одним з основних обов'язків наймача (Орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Так, між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" та Комунальним підприємством Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик" було укладено договір житлового приміщення від 20.03.2008 № 4557, відповідно до умов якого, відповідачу було надане в орендне користування житлове приміщення (квартира № 137) у будинку № 10 по вул. Борщагівській, загальною площею 59,60 кв.м.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором, а саме відповідач не повернув приміщення по акту приймання-передачі після закінчення строку дії Договору.

Строк дії Договору закінчився 01.08.2009 (додаткова угода № 8 до Договору).

Відповідно до п.3.2.5. договору, після закінчення строку дії договору, або у разі його розірвання у порядку, визначено п.5.5. договору, орендар зобов'язаний звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Відповідно до п.2.6 договору, орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

Матеріали справи свідчать, що після закінчення строку дії договору Відповідач не передав орендодавцю (Позивачу) приміщення за актом прийому-передачі, а безпідставно продовжує ним користуватись.

Факт наявності боргу у Відповідача за фактичне користування приміщенням, відповідно до п.2.6 договору за період з 01.01.2016 по 30.06.2017р. у розмірі 11800,80 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України встановлена відповідальність за не виконання обов'язку наймачем щодо повернення об'єкта оренди у вигляді сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи, що приміщення за актом не повернуто Відповідачем, інших доказів повернення приміщення суду не надано, суд прийшов до висновку, що обґрунтованою є вимога про стягнення неустойки за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до закону, а саме ч.2 ст.785 ЦК України у розмірі подвійної плати за користування спірним майном за час прострочення, а саме з 01.01.2016р. по 30.06.2017 .

Згідно здійсненого позивачем розрахунку з відповідача підлягає стягненню неустойка у сумі 23 601,60 грн., відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Однак, суд вважає, що розмір неустойки, за можливо зменшити, з огляду на наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Статтею 233 ГК України надано суду можливість пом'якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов'язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог ч.2 ст.13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).

Таким чином, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов'язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідач просить суд, відповідно до ст. 233 ГК України максимально зменшити розмір штрафних санкцій. Просить надати належну оцінку тій обставині, що фактично Комунальне підприємство Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик" не використовує приміщення для власних потреб. Спроби звільнити приміщення від фактичних користувачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 результату не надали (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2014 справа № 2610/233212012), що підтверджує ненавмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем.

Відповідач також просить врахувати, що Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 29.08.2003р. №1613 «Про подальші дії з ліквідації аварії на будинку №37 по вул.Червоноармійській» п.4 передбачено, що в умовах по залученню інвестора по реконструкції житлового будинку, відшкодування останнім витрат, пов'язаних із тимчасовим відселенням аварійно-небезпечного житлового будинку на вул. Червоноармійській,37. А отже фінансові витрати покладено саме на інвестора знесення аварійно-небезпечного будинку.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди №1 від 24.06.2008р. до Договору оренди житлового приміщення від 20.03.2008р. №4557 плата за користування приміщення проводиться за рахунок бюджетних коштів виділених Печерському району м. Києва. Дана умова зазначена і в Додаткових угодах №1, №3 та №5. Однак, бюджетні кошти не виділялись Печерському району м. Києва на плату за користування спірним приміщенням.

Господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання, об'єктивно оцінив всі надані сторонами докази неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, фінансово-економічний стан підприємства, прийшов до висновку, що доводи відповідача заслуговують на увагу з наступного.

Судом прийнято до уваги, що плата за користування приміщенням повинна проводиться за рахунок бюджетних коштів виділених Печерському району м. Києва, однак бюджетні кошти Печерському району м. Києва на плату за користування спірним приміщенням не виділялись.

У даному випадку судом також враховані обставини, за яких господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла з об'єктивних причин.

Враховуючи ступень виконання зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, об'єктивно оцінив всі надані сторонами докази неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, а також враховуючи те, що неустойка - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання у подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, через що суд дійшли висновку про можливість скористатися своїм правом та зменшити розмір неустойки, передбачений ч.2 ст.785 ЦК України, який підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання по договору, до 5 900 грн. 40 коп. В решті частини стягнення неустойки суд відмовляє з підстав вищезазначених.

Щодо заявлених вимог Позивача про стягнення 7 080,48грн. штрафу за неповернення орендованого майна відповідно до п. 7.1 договору, 3 018,91грн. пені за прострочення оплати орендних платежів, 3 933,60грн. штрафу за прострочення оплати орендних платежів, відповідно до п. 6.3 договору № 4557 від 20.03.2008р., суд відмовляє, виходячи з наступного.

Позивач не обґрунтовано, у розрахунку щодо нарахування пені та штрафу за несплату за фактичне користування орендованим приміщенням та штрафу за неповернення орендованого майна, посилається на умови договору, проте суд не встановив договірних відносин між сторонами за спірний період, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені та штрафу.

Наведене випливає з вимог статті 547 та абзацу 1 частини 2 статті 551 ЦК України, відповідно до яких правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається та сторонами не доведено укладення між позивачем та відповідачем у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені, штрафу) за фактичне користування приміщенням, що виключає правові підстави для стягнення 7 080,48грн. штрафу за неповернення орендованого майна відповідно до п. 7.1 договору, 3 018,91грн. пені за прострочення оплати орендних платежів, 3 933,60грн. штрафу за прострочення оплати орендних платежів, відповідно до п. 6.3 договору № 4557 від 20.03.2008р.

Витрати по оплаті судового збору згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (при цьому судом враховано, що позивач помилково звернувся до суду з позовною сумою боргу у розмірі 44 580,80грн.).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства "Хрещатик" (01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 28/19, ) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 34, ) 11 800 (одинадцять тисяч вісімсот) грн. 80 коп. заборгованості за фактичне користування житловим приміщенням, 5 900 (п'ять тисяч дев'ятсот) грн. 40 коп. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, 493 (чотириста дев'ятсот три) грн. 82 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В решті частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.08.2017

Суддя І.І.Борисенко