ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р.Справа № 915/296/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Жекова В. І.,

суддів: Аленіна О. Ю., Богатиря К. В.,

(Склад колегії суду визначено, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017р.)

секретар судового засідання - Чеголя Є. О.

за участю представників сторін 19.07.2017 р.:

Від ДП «ТОРЖОК» - Рознін В. А.,

Від ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" - Ферлій А. А.,

Від ТОВ "НІКІНВЕСТ2017" - Ферлій А. А.,

розглянувши апеляційну скаргу ДП "ТОРЖОК"

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 15.06.2017р.

у справі № 915/296/17

за позовом ДП "ТОРЖОК"

до ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ "НІКІНВЕСТ 2017",

про визнання недійсним правочину щодо переходу права власності на об'єкт нерухомого майна

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 р. апеляційну скаргу ДП "ТОРЖОК" на рішення господарського суду Миколаївської області від 15.06.2017 р. у справі № 915/296/17 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 19.07.2017 р.

Учасники судового процесу, відповідно до ст. 98 ГПК України, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні, яке відбулось 19.07.2017 р., оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

06.04.2017 р. ДП «ТОРЖОК» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР», в якому просило визнати недійсним правочин щодо переходу до ТОВ «Первомайськ-кондитер» права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 5023,7 кв.м., за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд.108, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, та стягнути з ТОВ «Первомайськ-кондитер» суму сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 3-4).

В обґрунтування позову, ДП «ТОРЖОК» посилається на умови кредитного договору №19К/К від 19.05.2006 р., договору іпотеки від 19.05.2006 р. за №2563; повідомлення про відступлення права вимоги №4 від 16.12.2016 р.; рішення державного реєстратора від 25.02.2017 р., номер реєстраційної дії 34034747, договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки №1595 та №1594; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; норми ст. 58 Конституції України, ст.ст. 202,203,215,216 ЦК України, ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

ДП «ТОРЖОК» посилається також на те, що ТОВ «ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР» в ході здійснення правочину щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, було допущено низку порушень умов зазначених договорів та вимог чинного законодавства, а саме не була проведена оцінка та не визначена вартість об'єкта та редакція Закону України «Про іпотеку», яка діяла на момент укладення договору іпотеки, не передбачала можливості перереєстрації предмета іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.06.2017 р. (а.с. 135-136) залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ "НІКІНВЕСТ 2017".

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.06.2017 р. зі справи №915/296/17 (суддя Смородінова О.Г.) в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що суд знайшов хибними посилання на те, що редакція Закону України «Про іпотеку», яка діяла на момент укладення договору іпотеки, не передбачала можливості перереєстрації предмета іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснення реєстрації прав власності не є правочином.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ДП «ТОРЖОК» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування апеляційної скарги, апелянт послався також на те, що ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладання договору іпотеки) не передбачала можливість реєстрації прав власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі застереження, що міститься в іпотечних договорах, що також не передбачалось і іншим законодавством, що діяло на момент укладання договору іпотеки №4516.

Також, апелянт наполягає на тому, що реєстрація прав власності нерухомого майна є правочином і він повинен бути визнаний недійсним.

04.07.2017 р. ДП «ТОРЖОК» подало до суду клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи.

19.07.2017 р. ДП «ТОРЖОК» подало до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що правова позиція, викладена в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 р. по справі №915/266/17, може вплинути на рішення з цієї справи та для залучення тексту цієї постанови.

У судовому засіданні 19.07.2017 р. представник ДП "ТОРЖОК" підтримав наведені клопотання та свою апеляційну скаргу.

Представник ТОВ "НІКІНВЕСТ 2017" та ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" проти наведених клопотань заперечує та вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято відповідно до обставин справи, вимог чинного законодавства і просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судова колегія у судовому засіданні, яке відбулось 19.07.2017 р., розглянувши наведені клопотання ДП «ТОРЖОК» про призначення оціночно-будівельної експертизи та про відкладення розгляду справи, відхилила останні як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову виступає оскарження правочину щодо переходу до ТОВ «ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР» права власності на нерухомість (іпотечне майно).

Під оспорюваним правочином ДП "ТОРЖОК" розуміє дію ТОВ «ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР» у вигляді звернення 26.01.2017 р. останнього до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості.

Матеріали справи містять дані з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (індексний номер довідки: 81463676 від 28.02.2017), сторінка 4 з 9, про те, що 25.02.2017 р. державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34034747 (а.с. 72-76).

Відповідно до вказаної реєстраційної дії, право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 5023,7 кв.м., за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108, зареєстровано за ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" (); номер запису про право власності: 19200094 (а.с. 73 на звороті).

Підставою виникнення права власності в інформаційній довідці зазначено: Договір іпотеки, серія та номер: 2563, виданий 19.05.2006, видавник: Яковлева Н.П., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області; Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1595, виданий 13.12.2016, видавник: Заєць І.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1594, виданий 13.12.2016, видавник: Заєць І.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

19.05.2006 р. між ДП "Торжок" ТОВ "КИТ - Кэпитал", правонаступником якого є ДП "Торжок" (далі - позичальник), та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - кредитодавець), було укладено кредитний договір №19/К-К (а.с. 7-14), умовами якого передбачено, що кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі за текстом - кредит в сумі 4000000,00 доларів США, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину Договору (п.1.1, пп. 1.1.1 Договору № 19/К-К).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором №19/К-К, між ДП "Торжок" ТОВ "КИТ - Кэпитал", правонаступником якого є ДП «Торжок» (іпотекодавець), та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (іпотекодержатель), було укладено Договір іпотеки від 19.05.2006 р. (а.с. 15-19), який зареєстрований в реєстрі за № 2563, відповідно до умов якого ДП «Торжок» (іпотекодавець) з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки (пп.1.1 Договору іпотеки).

Предметом іпотеки за вказаним Договором визначено: нежитловий об'єкт, який знаходиться у м. Миколаєві, розташований по вул. Малій Морській, 108, та в цілому складається з адміністративної будівлі залізобетонної за Літ. А-8, загальною площею 5003,0 кв.м., торгівельного центру залізобетонного за Літ. А1-6, загальною площею 21029,1 кв.м., вхід у підвал залізобетонний Літ. М-1, воріт 4, огорожі 5, покриття 1, навіс без обшивки А3-1.

Відповідно до п.7.4. договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору.

Відповідно до п.7.5. договору, іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.4 цього договору.

Відповідно до п.7.6. договору, за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку:

Згідно з п.7.6.1. договору, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого придбання, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності без урахування ПДВ. Сплата ПДВ здійснюється згідно законодавства України, діючого на момент переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. Право вибору суб'єкта оціночної діяльності сторони за взаємною згодою надають іпотекодержателю. Проведення оцінки предмета іпотеки здійснюється за рахунок коштів іпотекодавця.

У випадку перевищення вартості предмета іпотеки над сумою заборгованості позичальника по кредитному договору, зафіксованою на дату переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель повертає суму перевищення вартості іпотекодавцю, згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він дає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність.

Згідно з п.7.6.2. договору, шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України "Про іпотеку". Сплата податків при такому продажу регулюється діючим законодавством України про оподаткування.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем. У випадку відсутності згоди сторін відносно ціни продажу, дана ціна встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Право вибору суб'єкта оціночної діяльності сторони за взаємною згодою надають іпотекодержателю. Проведення оцінки предмета іпотеки здійснюється за рахунок коштів іпотекодавця.

Після задоволення всіх вимог іпотекодержателя по кредитному договору, залишок коштів повертається іпотекодателю, згідно ст. 38 Закону України "Про іпотеку"

Іпотекодавець підписанням цього договору, засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім цього договору та договору купівлі-продажу предмета іпотеки, укладеного іпотекодержателем з покупцем предмета іпотеки, для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений іпотекодержателем з покупцем (покупцями), мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки до покупця по договору купівлі-продажу, укладеному з іпотекодержателем.

Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги №4 від 16.12.2016 р., враховуючи договори про відступлення права вимоги №1595 та №1594 від 13.12.2016 р. за договором іпотеки, право первісного іпотекодержателя відступлено ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" (а.с. 20-22).

Судова колегія, проаналізувавши посилання ДП «Торжок» в апеляційній скарзі на те, що редакція Закону України "Про іпотеку", яка діяла на момент укладення договору іпотеки, не передбачала можливості перереєстрації предмета іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, повністю погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що зазначені обставини є недоведеними, з огляду на наступне.

Згідно з ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, що діяла на 19.05.2006 р.), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, що діяла на 19.05.2006 р.), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Згідно з ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції Закону №800-VI від 25.12.2008 р., що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Як вірно встановлено місцевим судом, за змістом положень ст. 36 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.7.6 договору іпотеки від 19.05.2006 р. за №2563, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України "Про іпотеку".

Як свідчить вищезазначене, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки.

Отже, у даному випадку, відсутність факту реалізації домовленості сторін щодо укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке за змістом вимог Закону України "Про іпотеку" свідчить про те, що сторони домовилися про позасудовий порядок врегулювання спору, не є обставиною, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", підставою набуття права власності на предмет іпотеки є не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вірно встановлено судом, договір іпотеки містить в пп.7.6.1 передбачене Законом України "Про іпотеку" застереження, яке встановлює, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки (майно), шляхом переходу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання.

Відповідно до пп.7.6.1 договору іпотеки, ДП «Торжок» надало свою згоду на прийняття іпотекодержателем (ТОВ «ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР») одностороннього рішення про задоволення вимог у випадку порушення іпотекодавцем умов договору позики у позасудовому порядку за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що реалізація цієї умови іпотечного договору спричиняє набуття вказаним договором характеру правовстановлюючого по відношенню до майна, яке є предметом іпотеки.

Судова колегія вважає, що застереження у даному випадку, дорівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Колегія суддів також цілком погоджується й з висновком суду першої інстанції щодо того, що іпотечне застереження містить правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Обставина, що перехід права відбудеться в майбутньому в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, є обставиною, яка обумовлює виникнення права власності (передачу майна) залежно від стану виконання зобов'язань за договором.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що місцевим судом взято до уваги те, що палата в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10.10.2011 р. у справі №21-131а11 та від 18.09.2012 р. у справі №21-236а12 вирішила, що нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-ІV, викладена у пдп.17 п.4 розділу III Перехідних положень Закону № 800-VІ, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VІ загалом, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Також, судова колегія не приймає до уваги й посилання ДП "ТОРЖОК", в якості підстави задоволення позовних вимог, на те, що при подачі документів для реєстрації права власності і його безпосередньої реєстрації, ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" не визначалася вартість об'єкта, оскільки його оцінка не проводилась, у зв'язку з чим правочин по реєстрації права власності на об'єкт нерухомості є недійсним, а придбання права власності на зазначений об'єкт нерухомості є незаконним, з тих підстав, що вважає правомірним взяття до уваги місцевим судом надану ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" копію звіту про оцінку нежитлової будівлі, загальною площею 5023,7 кв.м., що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, будинок 108, ідентифікатор за базою ФДМУ1557098_16012017_NA02-170116-006 (а.с. 140-150).

Згідно з висновком про вартість об'єкта незалежної оцінки, на дату проведення оцінки 16.01.2017 р., оціночна вартість нежитлової будівлі складає 5370335 грн., оцінювач - ФОП - ОСОБА_5.

Таким чином, твердження ДП "ТОРЖОК" про відсутність проведеної ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" оцінки та невизначення вартості об'єкта не відповідає дійсності, оскільки дана оцінка щодо визначення вартості предмета іпотеки на момент придбання його у власність визначалась за вартістю на момент такого набуття, згідно оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Не приймаються також до уваги й посилання ДП «ТОРЖОК» у скарзі на те, що звіт про оцінку об'єкту не відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, є неякісним та не може бути використаний, оскільки рецензія на цій звіт (а.с. 188-189), скріплена печаткою ПП «Форкіс-Н», в якій викладені наведені посилання, не може бути прийнята в якості акту, що скасовує звіт про оцінку нежитлової будівлі.

Однак, як вірно зазначено місцевим судом, предметом позовних вимог у даній справі є визнання недійсним правочину.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", оцінка майна, за якою воно надходить у власність іпотекодержателя, впливає тільки на право іпотекодавця отримати 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, відсутність чи наявність такої оцінки не впливає на виникнення у ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" права власності на майно та припинення прав ДП "ТОРЖОК" на це майно та на захист прав останнього відповідно до предмету позову.

Крім того, ДП "ТОРЖОК", як правильно вказано у спірному рішенні, не позбавлений можливості оспорювання оцінки майна, наприклад, при розгляді його вимог щодо відшкодування різниці між вартістю іпотечного майна та розміром забезпечених іпотекою вимог.

Отже, в межах розгляду позовних вимог в даній справі, оцінка майна не є доказом, який має відношення до предмету спору.

Також, апелянт зазначив, що 23.05.2017 р. господарський суд Миколаївської області прийняв рішення зі справи №915/266/17, яким відмовив ДП «ТОРЖОК» у задоволенні позовної заяви до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», ТОВ «ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР» про визнання недійсними п.п.7.6.1,7.6.2 договору іпотеки №2563 від 19.05.2016 р., який є аналогічним договору іпотеки №4516 від 08.09.2008 р., у зв'язку з пропуском позовної давності, тобто суд встановив порушення прав позивача.

З цього приводу, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ДП «ТОРЖОК» не позбавлений права на звернення до суду з заявою про перегляд рішення зі справи №915/296/17 за нововиявленими обставинами, якщо рішенням у справі №915/266/17 будуть встановлені такі обставини, які зможуть бути визнані нововиявленими при перегляді рішення у справі №915/296/17.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що ДП "ТОРЖОК" не доведено порушення його законних інтересів оспорюваним правочином та не наведено обґрунтованих підстав для визнання недійсним правочину щодо переходу до ТОВ "ПЕРВОМАЙСЬК-КОНДИТЕР" права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 5023,7 кв.м., адреса: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, тобто вважає правомірною відмову в задоволенні позову ДП "ТОРЖОК".

Крім того, цивільне законодавство України, а саме глава 16 ЦК України, якою встановлено визначення правочину, їх види, правові наслідки їх виконання та інше, не визнає реєстрацію прав власності правочином.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 85, 99, 101-105 ГПК України,

колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 15.06.2017 р. зі справи №915/296/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "ТОРЖОК" - без задоволення.

Постанова, відповідно до вимог ст. 105 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2017 р.

Головуючий суддя: Жеков В. І.

Судді: Богатир К. В.

Аленін О. Ю.