КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа№ 911/4249/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

За участі представників:

від позивача: Чорноморець Я.А. - представник

від відповідача: Щербина М.Д. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2017 року у справі № 911/4249/16 (суддя: Подоляк Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації

про стягнення 222 039,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.01.2017р. у справі №911/4249/16 позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» 222039,80 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 3330,60 грн. витрат зі сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2017 у справі № 911/4249/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.07.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.07.2017 у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, на підставі розпорядження № 09-53/2570/17 від 10.07.2017 для розгляду справи № 911/4249/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Гончарова С.А. Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.07.2017.

Представник позивача 24.07.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, крім того, позивачем долучено докази виконання відповідачем оскаржуваного рішення.

Представники сторін у судове засідання 26.07.2017 з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Між сторонами у справі укладено договір про співпрацю з відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету від 08.01.2014 № 23 (надалі - Договір) відповідно до умов якого відповідач - платник зобов'язався за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, які здійснюються виконавцем відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету» (зі змінами), від 29.01.2003 № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (із змінами) за видами пільг відповідних категорій громадян, визначених вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України, відшкодувати, компенсувати позивачу - виконавцю понесені ним втрати по наданню телекомунікаційних послуг за користування телефоном пільговим категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги згідно чинного законодавства (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.3.1 Договору сторони погодили, що виконавець має право отримувати від платника кошти, залежно від реального виконання видатків (згідно із кошторисним призначенням), для компенсації витрат з надання послуг пільговим категоріям громадян.

Пунктом 2.4.1 Договору передбачено, що платник зобов'язався перерахувати виконавцю, залежно від реального фінансування видатків (згідно із кошторисним призначенням), кошти для компенсації витрат по наданню послуг пільговим категоріям на підставі розрахунків витрат пов'язаних з наданням пільг та актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги.

У відповідності до пунктів 2.4.2, 2.4.3 Договору платник зобов'язався складати акти звіряння розрахунків за надання населенню послуг, на які надаються пільги з виконавцем про суми відшкодувань за послуги пільговим категоріям населення Макарівського району; готувати дані до Управління фінансів Макарівської районної державної адміністрації про нараховані суми наданих послуг.

Відповідно до 3.1 Договору розрахунки за надання послуг пільговим категоріям-громадян за рахунок субвенції з державного бюджету здійснюються шляхом безготівкового перерахування коштів, а також за взаємозаліками.

Цей Договір набуває чинності з 01.01.2014 та поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2015 та діє до 31.12.2015 (п. 6.1 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.09.2015 до договору).

Додатком № 1 до Договору позивач встановив граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги по цеху телекомунікаційних послуг № 21 смт Макарів для населення.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

У п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; п. 18 ст. 61, п. 10 ст. 62, п. 17 ст. 63, п. 19 ст. 64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; п. 11 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

У п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295 установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу регулюються Бюджетним кодексом України.

Згідно зі ст. 2 Бюджетного кодексу України видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.

Положеннями ст. 30 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги.

У відповідності до підпункту «б» пункту 4 статті 89 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, державні програми соціального захисту.

За змістом статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 (далі - Порядок).

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення):, зокрема, щодо пільг з послуг зв'язку.

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, Кабінет Міністрів України постановою від 29 січня 2003 року № 117 затвердив Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).

Згідно п. 3 Положення Управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Пунктом 11 Положення визначено, що уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга»; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою « 3-пільга»; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами « 4-пільга» та « 6-пільга».

З огляду на викладене, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян при цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України.

Позивач, як оператор телекомунікації на виконання вимог законодавчих актів надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, які мають на це право.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищезазначеного Договору та вимог законів України, позивачем в період з 01.01.2015 до 01.01.2016 надано телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян за пільговими тарифами на загальну суму 292039,80 грн., що підтверджується актами звірки розрахунків за послуги зв'язку пільговим категоріям населення від 09.11.2015 № 23/11, від 04.12.2015 № 23/12, від 07.12.2013 № 23/15, від 31.12.2015 № 23/01, котрі складені між ПАТ «Укртелеком» Київської обласної філії та розпорядником коштів місцевого бюджету - Управлянням соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації. Вказані акти підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін, зі сторони позивача - провідним спеціалістом ЦОА № 29 та спеціалістом ЦОАА № 29, зі сторони відповідача - начальником УСЗН та головним бухгалтером, підписи зазначених осіб скріплені печатками позивача та відповідача. Завірені копії вказаних актів залучені до матеріалів справи.

Здійснення відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг за користування телефоном пільговим категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги згідно чинного законодавства покладається у відповідності до положень укладеного між сторонами Договору та вищезазначених норм законодавства на Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації, як розпорядника коштів Макарівського району на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, до компетенції якого належать питання праці та соціального захисту населення.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань з відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг за користування телефоном пільговим категоріям громадян, позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія від 02.12.2016 № 11/409, якою позивач запропонував відповідачу перерахувати 222039,80 грн. понесених витрат внаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у добровільному порядку до 12.12.2016.

Відповідач листом від 09.12.2016 № 01-20/3988 надав відповідь на претензію, в якому повідомив про необхідність, для задоволення претензії, звірити розрахунки витрат. Листом від 15.12.2016 № 01-20-4050 в доповнення до листа від 09.12.2016 № 01-20/3988, відповідач зазначив, що гарантує сплату заборгованості після надходження коштів з районного бюджету на рахунки управління соціального захисту населення Макарівської РДА в січні - лютому 2017 року.

Проте, відповідач своїх зобов'язань з відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах не виконав, в зв'язку з чим за ним утворився борг в сумі 222039,80 грн. - різниця між перерахованими грошовими коштами та загальним розміром витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Розмір зазначеної заборгованості підтверджується актом звірки розрахунків за послуги зв'язку пільговим категоріям населення від 31.12.2015 № 23/01, який є підсумковий за 2015 рік, відповідно до якого сальдо на користь позивача (поточна заборгованість) станом на 01.01.2016 складала заявлену до стягнення суму в розмірі 222039,80 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін, зі сторони позивача - провідним спеціалістом ЦОА № 29 та спеціалістом ЦОАА № 29, зі сторони відповідача - начальником УСЗН та головним бухгалтером, підписи зазначених осіб скріплені печатками позивача та відповідача, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Заявлена позивачем до стягнення з відповідача грошова сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло надаючи послуги окремим категоріям громадян за пільговими тарифами, встановленими державою у відповідних Законах України.

Проте, всупереч згаданих приписів законну, положень укладеного між сторонами Договору відповідач не виконав своїх зобов'язань з відшкодування понесених позивачем втрат внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у спірному періоді в розмірі 222039,80 грн. Доказів відшкодування позивачу вказаних втрат, станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції, відповідач не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 222039,80 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав, які зводяться до відсутності його вини щодо невідшкодування позивачу понесених ним витрат з надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, оскільки саме позивач неналежним чином виконав свої зобов'язання з надання розрахунків та актів звіряння щодо вартості фактично нарахованих сум за надані послуги окремим категоріям громадян за послуги зв'язку, що в свою чергу призвело до невідповідності розміру фактично нарахованих сум за надані послуги, затвердженому на 2015 рік кошторису для надання пільг окремим категорія громадян, не приймається судом до уваги при вирішені спору та відхиляються з огляду на наступне.

Неналежне, як зазначає відповідач, виконання позивачем своїх зобов'язання з надання розрахунків щодо вартості фактично нарахованих сум за надані послуги окремим категоріям громадян за послуги зв'язку, не впливає на обов'язок відповідача відшкодувати позивачу понесенні ним витрати з надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та такий обов'язок відповідача не стоїть в залежності від моменту надання зазначених вище розрахунків чи їх отримання.

Крім того, заперечення у вказаній частині спростовуються наявними в матеріалах справи актами звірки розрахунків, між сторонами у справі, які складались на підставі первинних документів, а саме розрахунку вартості наданих послуг пільговикам, реєстру пільговиків тощо.

Посилання відповідача на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язання з надання актів звіряння щодо вартості фактично нарахованих сум за надані послуги окремим категоріям громадян за послуги зв'язку не приймаються судом до уваги при вирішені спору та відхиляються з огляду на те, що обов'язок щодо складання та надання вказаних актів звіряння розрахунків за надані послуги у відповідності до положень п. 2.4.2 Договору, укладеного між сторонами у справі та п. 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 покладений на відповідача.

Посилання відповідна на те, що нараховані суми за надані послуги окремим категоріям громадян із послуг зв'язку перевищують кошторис на 2015 рік для надання пільг окремим категорія громадян, що на думку відповідача є підставою для не відшкодування позивачу понесених ним витрат також не приймається судом до уваги при вирішені спору та відхиляються з огляду на наступне.

Обов'язок по оплаті наданих позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за договором про співпрацю з відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету від 08.01.2014 № 23 та у відповідності до перелічених вище норм законодавства покладено на відповідача - Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації, як розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення відповідного району.

Як свідчать матеріали справи, заперечень щодо нарахованих сум за надані позивачем телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян у період з 01.01.2015 до 01.01.2016 відповідач позивачу не надавав та матеріали справи таких заперечень не містять.

Нараховані позивачем суми за надані ним телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян у період з 01.01.2015 до 01.01.2016 відображені в актах звірки розрахунків за послуги зв'язку пільговим категоріям населення від 09.11.2015 № 23/11, від 04.12.2015 № 23/12, від 07.12.2013 № 23/15, від 31.12.2015 № 23/01, котрі складені між ПАТ «Укртелеком» Київської обласної філії та розпорядником коштів місцевого бюджету - управлянням соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації, які підписані в двосторонньому порядку представниками сторін та їх підписи скріплені печатками.

Відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не може бути підставою для звільнення особи від обов'язку виконання свого зобов'язання належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

За таких обставин, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011, постановах Верховного суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Зважаючи на викладене та враховуючи вищезазначені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 222039,80 грн. є обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2017 року по справі № 911/4249/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/4249/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров