РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/9069/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9069/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком»;

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

про стягнення 19 291,78 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Поліщук О.І., довіреність від 20.06.2017р. за реєстровим № 2902.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (надалі - позивач) з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач) про стягнення 19 291,78 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 448107-764 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 03.12.2013р. у визначений строк не розрахувався за користування об'єктом оренди, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати орендних платежів у сумі 13 727,50 грн., за прострочення оплати якої нараховані 3% річних - 776,62 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4787,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2017р. порушено провадження у справі № 910/9069/17, розгляд справи призначений на 13.07.2017р.

29.06.2017р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, поданому в судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013р. між позивачем (за договором - орендодавець) та Державним підприємством «Донецька залізниця» (за договором - орендар) було укладено договір № 448107-764 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення), відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину спеціалізованого приміщення, розташованого в м. Старобільськ Луганської обл. на 3 поверсі 3-поверхового будинку № 35 по вул. Леніна, загальною площею 1 кв. м. технологічних приміщень для розташування комутаційного обладнання.

Факт передачі та, відповідно, прийняття орендарем об'єкта оренди підтверджується актом від 01.10.2013р. приймання-передавання майна, який є Додатком № 1 до спірного договору.

При цьому, відповідно до п. 12.1 договору останній укладено на період із моменту підписання уповноваженими особами обох сторін на строк до 31.12.2014р. Сторони домовились, що умови цього договору поширюються на відносини між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2013р. (дата фактичної передачі об'єкта оренди позивачем відповідачу). Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Відповідно до підп. 6.1.3 договору, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, визначені договором.

Відповідно до п. 3.4, орендар відшкодовує витрати на електроенергію в порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією, та на підставі рахунку орендодавця у відповідності з діючими тарифами встановленими законодавством України в термін, зазначений в п. 3.6 договору.

Відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим згідно з рахунками, які виставляють орендодавцем, не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, та надаються орендарю разом із актом про надані послуги та податковою накладною.

Так, матеріали справи містять докази виставлення та надіслання відповідачу рахунків із актами про надання послуги.

Відповідно до п. 3.9 договору, у разі закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання, орендна плата за останній місяць розраховується орендодавцем з урахуванням фактичного періоду використання визначеного відповідно до Акта передачі-приймання орендованого майна. Орендна плата за останній місяць сплачується орендарем на підставі рахунку, який складається орендодавцем на дату підписання акта передачі-приймання майна та підлягає оплаті протягом 20 календарних днів.

Відповідно до п. 12.4, договір може бути розірваний на вимогу однієї зі сторін. направленої письмово, або за рішенням суду, в тому числі, в разі порушення строків внесення орендної плати або не внесення її в повному обсязі (пп. 12.4.3 договору).

Матеріали справи не містять доказів розірвання договору його сторонами або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідач всупереч умовам договору та ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України об'єкт оренди не повернув та продовжив користування об'єктом оренди.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то. за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

31.01.2016р. орендар, в особі виконуючого обов'язки начальника структурного підрозділу «Ново-Кіндрашівська дистанція сигналізації та зв'язку» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та в особі заступника начальника структурного підрозділу «Ново-Кіндрашівська дистанція сигналізації та зв'язку» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» передав, а позивач прийняв об'єкт оренди, що підтверджується актом передачі-приймання від 31.01.2016р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Відтак, спірний договір оренди був продовжений у порядку ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, та діяв до моменту повернення

Спір між сторонами виник в результаті порушення відповідачем обов'язку щодо сплати орендних платежів за користування об'єктом оренди за період липень 2014 року - листопад 2015 року в розмірі 13 727,50 грн., що призвело до виникнення у відповідача заборгованості в сумі 13 727,50 грн.

У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати за користування об'єктом оренди в сумі 13 727,50 грн.

Частинами 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно п. 5. ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», як нова юридична особа, утворене згідно з Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі - Закон) та постанови Кабінету Міністрів У країни від 25.06.2014р. №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. № 735, відповідно до якої ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, зокрема, серед яких є й Державне підприємство «Доненька залізниця» (), яке і є залізницею, відповідальною перед позивачем за умовами спірного договору. Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", тобто запису про припинення юридичної особи. Отже, на думку відповідача, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи - попередника з ЄДР. А тому сама по собі вказівка в Законі та постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 та Статуті, а також у виписці з ЄДР про те, що ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту (в тому числі й ДП «Донецька залізниця»), не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і в кінці - припинення юридичних осіб таких підприємств.

Також, відповідач, виходячи з положень ст.ст. 104, 107 ЦК України, стверджує, що відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав та обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи - попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд відхиляє наведені заперечення відповідача та вважає, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування (далі - Товариство) утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (надалі - підприємства залізничного транспорту). Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено ПАТ "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком1.

Додатком 1 до вказаної Постанови є перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ "Українська залізниця", до якого увійшло ДП "Донецька залізниця" (код згідно з ЄДРПОУ - 01074957).

Відповідно до ст. 1 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, ПАТ "Укрзалізниця" є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ст. 2 Статуту).

Разом з тим, реорганізація юридичної особи, як один із видів її припинення, передбачає проведення відповідної встановленої процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб, в тому числі, шляхом злиття, майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство (публічне акціонерне товариство "Українська залізниця") є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, що вбачається з п.2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця", що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2016 у справі № 910/6238/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі.

Комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, системний аналіз ч.ч. 3, 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та послідовність дій зі створення ПАТ "Українська залізниця", визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, дає підстави вважати, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися ПАТ "Українська залізниця" (у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду) мало хронологічно передувати державній реєстрації їх правонаступника (ПАТ "Українська залізниця"), тобто, моменту набуття ним статусу суб'єкта правовідносин у розумінні ст.ст. 91, 92 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2016 у справі № 910/6238/16.

При цьому, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, вказана постанова Кабінету Міністрів України фактично передбачає часткове правонаступництво ПАТ "Українська залізниця" (в частині активів) щодо ДП "Донецька залізниця", розташованого на тимчасово окупованій території та на території проведення антитерористичної операції), оскільки зобов'язання ДП "Донецька залізниця" не відображаються як в балансі правонаступника, так і не включаються до переліків і зведених актів інвентаризації майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2016 у справі № 910/11196/16 та у постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2016 у справі № 905/1774/15.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 у справі № 910/12685/16 (за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"), яке набрало законної сили 18.10.2016, судом було встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Державним підприємством "Донецька залізниця" було складено передавальний акт від 05.08.2015, в якому зазначено, що правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ «Укрзалізниця» на підставі господарського відання до проведення його інвентаризації і оцінки, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Старобільськ Луганської обл., в якому розташований об'єкт оренди за спірним договором, не є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що всі права та обов'язки ДП "Донецька залізниця" перейшли до його правонаступника - ПАТ "Українська залізниця", зважаючи, насамперед, на положення ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", дії щодо реєстрації ПАТ "Українська залізниця" та зміст ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", які визначають положення щодо правонаступництва.

Крім того судом встановлено, що саме ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» «Ново-Кіндрашівська дистанція сигналізації та зв'язку» приймало у позивача, та, відповідно, передало, а позивач прийняв об'єкт оренди, що підтверджується актом передачі-приймання від 31.01.2016р. як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час вирішення спору судом.

Враховуючи вищевикладене, на час розгляду спору у господарському суді, відповідачем не надано доказів оплати оренди за період користування об'єктом оренди липень 2014 року - листопад 2015 року в розмірі 13 727,50 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 13 727,50 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних - 776,62 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4787,66 грн., розраховані окремо за кожний місяць користування об'єктом оренди, в якому виникла заборгованість.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, задовольняє останні за розрахунком позивача, який викладений у позовній заяві та який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Киъв, вул Тверська, 5; код ЭДРПОУ 40075815) на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 18; адреса для листування: 61002, м. Харків, вул. Свободи, 7/9; ) основний борг у сумі 13 727 грн. 50 коп., 3% річних - 776 грн. 62 коп., 4787 грн. 66 коп. - інфляційних втрат та 1600 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.07.2017р.

Суддя А.І. Привалов