ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року Справа № 923/496/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс", м.Тараща Київської області

до відповідача: ОСОБА_2 підприємства "Агрофірма "Гаван", с.Богданівка Каховського району Херсонської області

про стягнення 20993,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Агрофірма "Гаван" про стягнення 20993 грн. 01 коп. відповідно до договору перевезення вантажу №26-05/2016 від 26.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 01.06.2017 року порушено провадження у справі, призначено розгляд справи на 21.06.2017 року, зобов'язано сторони надати додаткові докази, пояснення та вчинити певні дії, явка представників сторін визнана обов'язковою.

20.06.2017р. на вимогу суду позивачем надано витребувані докази.

Також 20.06.2017р. позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі його уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.06.2017р. розгляд справи відкладено на 17.07.2017р.

11.07.2017р. позивачем надано до суду завірені належним чином документи, які були долучені останнім до позовної заяви.

В судове засідання 17.07.2017р. представник відповідача з'явився.

Позивач в судове засідання не з'явився, повторно звернувся до суду з клопотанням, в якому просить розглянути справу без участі представника.

Представник відповідача проти вимог позивача в частині основної заборгованості не заперечив, просить застосувати строк позовної давності до вимог в частині штрафних санкцій, зауважив про недопустимість одночасного стягнення штрафу і пені, оскільки це суперечить приписами ст.61 Конституції України.

Ухвалою суду від 17.07.2017р. розгляд справи відкладено на 24.07.2017р.

В судове засідання учасники провадження явку уповноважених представників не забезпечили, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи, 26.05.2016р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" (перевізник, позивач) та ОСОБА_2 підприємством "Агрофірма "Гаван" (замовник, відповідач) було укладено Договір перевезення вантажу №26-05/2016 (а.с.101-103), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених договором, перевізник бере на себе зобов'язання перевезти автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж - зернові та/або олійні культури з пункту навантаження до пункту розвантаження, які вказуються в додатках до договору, та надати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник бере на себе зобов'язання сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно п.п.1.2, 1.3 договору конкретні умови по кожному перевезенню обумовлюються в транспортній Заявці, що є невід'ємною частиною даного договору, яка подається замовником перевізнику не пізніше ніж за 3 робочі дні до запланованого перевезення. Заявка має бути підписана перевізником в разі її прийняття до виконання.

На основі Заявки створюються Додатки до договору, які є його невід'ємною частиною, і в яких зазначається: пункти навантаження та розвантаження вантажу, маршрут, відстань, найменування вантажу, обсяг перевезень, вартість вантажу, вартість перевезення вантажу, упакування, режим роботи по видачі та прийманню вантажу, дата початку перевезення а також додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажу, включаючи, але не обмежуючись організацією проведення аналізів та отримання сертифікатів на вантаж.

За умовами п.1.5 договору факт надання послуг з перевезення перевізником підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

В розділі 4 договору сторони дійшли згоди щодо плати за перевезення вантажу і порядок розрахунків.

Так згідно п.п.4.1-4.3 договору вартість перевезення вантажу визначається в Додатках до даного договору. Вартість включає 20% ПДВ.

Розрахунки між перевізником і замовником здійснюються шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника, при цьому замовник оплачує перевізнику передплату у розмірі 80% від вартості обсягу перевезення протягом двох банківських днів з дати виставлення рахунку. Остаточний розрахунок між сторонами проводиться протягом двох банківських днів після виставлення перевізником рахунку на баланс оплати та надання Акту виконаних робіт.

Перевізник направляє замовнику Акт виконаних робіт протягом трьох робочих днів з моменту надання послуг з перевезення вантажу, а замовник протягом 3-х робочих днів з моменту отримання, повинен підписати такий Акт, або у разі незгоди з Актом, надати протягом вказаного строку свої письмові заперечення перевізнику.

Так 26.05.2016р. замовником ПП "Агрофірма "Гаван" було оформлено перевізнику ТОВ "Віталмар Транс" Заявку №1 до договору (а.с.105) про перевезення 700 т соняшнику з пункту навантаження с.Богданівка, Каховського району Херсонської області в пункт розвантаження - м.Каховка, Херсонської області. У Заявці, підписаній та скріпленій печатками обох сторін, сторони визначили, що вартість перевезення складає 140,00 грн. за одну тонну перевезення вантажу з урахуванням ПДВ. Попередня загальна вартість перевезення складає 98000,00 грн. + - 10%, у т.ч. ПДВ 20%.

На підставі Заявки 26.05.2016р. складено Додаток №1 до договору (а.с.104).

В період з 27.05.2016р. по 31.05.2016р. на виконання замовлення ПП "Агрофірма "Гаван" по перевезенню вантажу, позивачем ТОВ "Віталмар Транс" було надано послуги з перевезення автомобільним транспортом, що підтверджено відповідними товарно-транспортними накладними та ваговими білетами (а.с.109-138).

Відповідно до наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних було перевезено вантажу в загальній кількості 666,16 т на загальну суму 93262,40 грн.

26.05.2016р. відповідач, на виконання умов п.4.2 договору, на підставі рахунку на оплату від 26.05.2016р. №625 (а.с.106) перерахував на рахунок позивач 80% передплати в сумі 78400,00 грн., що підтверджено банківською випискою за 26.05.2016р. (а.с.107-108).

Як зазначає позивач, 31.05.2016р. на електронну пошту відповідача було надіслано рахунок №688 від 31.05.2016р. на оплату залишку заборгованості за надані послуги з перевезення в сумі 14862,40 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання не виконав, що і стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 174 ГК України передбачає, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як встановлено господарським судом, 26.05.2016р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" (перевізник, позивач) та ОСОБА_2 підприємством "Агрофірма "Гаван" (замовник, відповідач) було укладено Договір перевезення вантажу №26-05/2016 (а.с.101-103), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених договором, перевізник бере на себе зобов'язання перевезти автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж - зернові та/або олійні культури з пункту навантаження до пункту розвантаження, які вказуються в додатках до договору, та надати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник бере на себе зобов'язання сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

На виконання умов договору позивачем за замовленням відповідача, відповідно до наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних, було перевезено вантажу в загальній кількості 666,16 т на загальну суму 93262,40 грн.

26.05.2016р. відповідач, на виконання умов п.4.2 договору, на підставі рахунку на оплату від 26.05.2016р. №625 (а.с.106) перерахував на рахунок позивач 80% передплати в сумі 78400,00 грн., що підтверджено банківською випискою за 26.05.2016р. (а.с.107-108).

31.05.2016р. на електронну пошту відповідача було надіслано рахунок №688 від 31.05.2016р. (а.с.140) на оплату залишку заборгованості за надані послуги з перевезення в сумі 14862,40 грн., які відповідачем не відшкодовано.

На вимогу суду позивачем на підтвердження факту направлення відповідачу рахунку від 31.05.2016р. на оплату наданих послуг в сумі 14862,40 грн. надано копію електронного листування та Акту №НП/58-004854 від 10.06.2016р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ "Нова Пошта" (а.с.153-154).

В судовому засіданні 17.07.2017р. представник відповідача підтвердив факт отримання електронною поштою рахунку на оплату наданих послуг з перевезення на суму 14862,40 грн., наявність заборгованості у визначеній сумі визнає, несплату боргу пояснює скрутним фінансовим становищем підприємства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За наведених обставин, з огляду на доведеність позивачем наявної несплаченої відповідачем суми боргу в розмірі 14862 грн. 40 коп., вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині своєчасної оплати наданих послуг, позивач також просить стягнути з останнього 2338,06 грн. пені, 1872,66 грн. інфляційних витрат, 433,65 грн. 3% річних та 1486,24 грн. штрафу за прострочення оплати за надані послуги понад 5 днів відповідно до п.5.4 договору.

Розрахунок заявлених позивачем інфляційних витрат та 3% річних (а.с.72) здійснено за період з 01.06.2016р. по 22.05.2017р., пені - з 01.06.2016р. по 01.12.2016р.

Суд не погоджується з визначеним позивачем початком періоду нарахування означених платежів з огляду на наступне.

Так за умовами п.4.2 договору остаточний розрахунок між сторонами проводиться протягом двох банківських днів після виставлення перевізником рахунку на баланс оплати та надання Акту виконаних робіт.

Як слідує з матеріалів справи, на електронну пошту відповідача рахунок на оплату від 31.05.2016р. було направлено 03.06.2016р. (а.с.153).

03.06.2017р. - п'ятниця, отже наступними двома банківськими днями після отримання рахунку на оплату, протягом яких відповідно до умов договору відповідач мав сплатити заборгованість, є, відповідно, понеділок та вівторок - 06.06.2016р. та 07.06.2016р. Початком періоду невиконання умов договору є 08.06.2017р., отже саме з цієї дати мають бути нараховані пеня, інфляційні витрати та 3% річних.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Положення статті 625 ЦК України, як відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, підлягають застосуванню поза межами договірних відносин, не потребують додаткового договірного врегулювання, оскільки інфляційні нарахування, не являючись штрафною санкцією, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати, а річні - також, не являючись штрафною санкцією, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна позиція викладена в пунктах 3.1. та 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

З огляду на невірно визначену позивачем дату початку розрахунку 3% річних та інфляційних збитків судом здійснено їх розрахунок.

Розрахунок збитків від інфляції:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період Інфляційне збільшення суми боргуСума боргу з урахуванням індексу інфляції
08.06.2016 - 22.05.201714862.401.1352010.1616872.56
Заявлена позивачем сума інфляційних витрат не виходить за межі здійсненого господарським судом розрахунку. Отже вимоги в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 1872,66 грн. є обгрунтованими.

Розрахунок 3% річних:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків
14862.4008.06.2016 - 22.05.20173493 %425.64

Належною до стягнення сумою 3% річних є 425,64 грн.

Таким чином, суд задовольняє вимоги в сумі 1872,66 грн. інфляційних збитків та 425,64 грн. 3% річних.

У задоволенні вимог в сумі 8 грн. 01 коп. 3% річних слід відмовити.

Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так умовами п.5.4 договору сторони визначили, що у разі прострочення визначених п.4.2 договору строків оплати послуг, замовник сплачує перевізнику пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення такого платежу (платежів). У випадку прострочення оплати за надані перевізником послуги понад 5 днів замовник додатково сплачує штраф в розмірі 10% від простроченої суми.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства господарським судом здійснено розрахунок пені з 08.06.2016р. (визначений судом період початку розрахунку) по 01.12.2016р. (визначений позивачем кінцевий період нарахування з огляду на приписи ст.232 ГК України).

Сума боргу (грн.)Період прострочення Кількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
14862.4008.06.2016 - 23.06.20161618.0000 %0.098 %*233.90
14862.4024.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %0.090 %*469.02
14862.4029.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %0.085 %*616.83
14862.4016.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*511.66
14862.4028.10.2016 - 01.12.20163514.0000 %0.077 %*397.95

За розрахунком суду загальна сума пені, яка підлягає стягненню, складає 2229 грн. 36 коп.

У задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 108 грн. 70 коп. слід відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення 1486 грн. 24 коп. штрафу за прострочення оплати за надані послуги понад 5 днів відповідно до п.5.4 договору.

В судовому засіданні представником відповідача з посиланням на приписи ст.61 Конституції України зазначено про недопустимість одночасного стягнення суми штрафу і пені за одне й те саме порушення - а саме порушення строків оплати заборгованості.

Як вже зазначалось, в п.5.4 договору сторони дійшли згоди про те, що у разі прострочення визначених п.4.2 договору строків оплати послуг, замовник сплачує перевізнику пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення такого платежу (платежів). У випадку прострочення оплати за надані перевізником послуги понад 5 днів замовник додатково сплачує штраф в розмірі 10% від простроченої суми.

Таким чином, сторони передбачили сплату пені і штрафу за одне і те ж порушення - прострочення строків оплати послуг.

За приписами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15.

У зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1486 грн. 24 коп. штрафу.

Крім цього, представником відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог зі сплати неустойки (пені і штрафу), з огляду на що суд зазначає наступне.

Так, статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до приписів статті 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

В даному випадку позивачем нарахована пеня за період з 01.06.2016р. по 01.12.2016р., з позовом позивач звернувся до суду 26.05.2017 року, про що свідчить поштовий штемпель підприємства зв'язку на конверті (а.с.77), в якому була направлена позовна заява; відповідно позов в частині стягнення пені заявлено в межах строку позовної давності, а тому суд відхиляє клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 19390,06 грн., з яких 14862,40 грн. основного боргу, 1872, 66 грн. інфляційних збитків, 425,64 грн. 3% річних та 2229,36 грн. пені.

У задоволенні вимог в сумі 1602,95 грн., з яких 8,01 грн. 3% річних, 1486,24 грн. штрафу та 108,70 грн. пені суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, у відповідності до приписів статті 49 ГПК України, суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір у розмірі 1478,40 грн. (виходячи з 92,4 % суми задоволених вимог) покладається на нього.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Агрофірма "Гаван" (, 74834 Херсонська область, Каховський район, с.Богданівка, вул.Спеціалістів, 25) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" (, 09500 Київська область, Таращанський район, м.Тараща, вул.Свердлова, 28) - 14862 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві грн.) 40 коп. основного боргу, 1872 (одну тисячу вісімсот сімдесят дві грн.) 66 коп. інфляційних збитків, 425 (чотириста двадцять п'ять грн.) 64 коп. 3% річних, 2229 (дві тисячі двісті двадцять дев'ять грн.) 36 коп. пені, 1478 (одну тисячу чотириста сімдесят вісім грн.) 40 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України - 31.07.2017р.

Суддя М.Б. Сулімовська