донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

24.07.2017 справа №908/3327/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 Адвокат ОСОБА_5 довіреність №1/А/Б від 25.10.2016 р. ОСОБА_6 представник за довіреністю б/н від 10.02.2017р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, м.Монастирище, Черкаська область
на рішення господарського суду Запорізької області
від27.02.2017 р.
у справі№ 908/3327/16 (суддя К.В. Проскуряков)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, м. Монастирище,Черкаська область
до про за зустрічним позовом до про Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області стягнення 946 295, 97 грн. Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області Товариства з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, м.Монастирище,Черкаська область визнання укладеною додаткової угоди № 1 від 12.10.2016р. до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 № 005-ЩВ від 26.02.2016р.
У судовому засіданні 03.07.2017 р. оголошено перерву до 24.07.2017р.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Державного підприємства Дослідне господарство ІЗВЄСТІЯ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" про стягнення 946 295,97 грн.(т.1, а.с.3-9)

У січні 2017 року до господарського суду Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства Дослідне господарство ІЗВЄСТІЯ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 - Агро про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016. (т.1, а.с. 185-188)

Відповідачем за первісним позовом, 27.02.2017 р. було подано до господарського суду Запорізької області заяву на підставі ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої Державним підприємством Дослідне господарство ІЗВЄСТІЯ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України", здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи №9000334; зміну повного найменування, зміну скороченого найменування. Відповідно д Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, повне найменування Державне підприємство Дослідне господарство ШИРОКЕ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, місцезнаходження 72250, Запорізька область, Веселівський район, с. Широке, вул. Центральна, 1 ( т.2, а.с. 33 -42, 48 - 49).

Відповідно до нової редакції Статуту Державного підприємства Дослідне господарство ШИРОКЕ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, , підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. Місцезнаходження: вул. Центральна, 1, с. Широке, Веселівський район, Запорізька область, Україна, 72250. Підприємство є правонаступником в частині землі, майна, майнових та немайнових прав і зобовязань Державне підприємство Дослідне господарство ІЗВЄСТІЯ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України. Діюче найменування підприємства визначено постановою Національної академії аграрних наук України Про перейменування Державного підприємства Дослідне господарство ІЗВЄСТІЯ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України від 21.10.2015 (Протокол № 12, т.2, а.с. 50 - 59).

З огляду на викладене, відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) є Державне підприємство Дослідне господарство ШИРОКЕ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 по справі №908/3327/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, м. Монастирище Черкаської області, до Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області, частково задоволено. Стягнуто з останнього 42 938, 48 грн. пені, 51 220, 86 грн. 35% річних, 63 121, 23 грн. інфляційних втрат, 4 491, 52 грн. 35% штрафу, 2 426, 58 грн. судового збору та 19 000, 00 грн. витрат на послуги адвоката (том2, а.с.64- 68).

У задоволенні зустрічних позовних вимог Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області, до Товариства з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, м. Монастирище Черкаської області, про визнання укладеною Додаткової угоди № 1 від 12.10.2016 до Договору поставки ЗЗР в кредит 2016 № 005-ЩВ від 26.02.2016 відмовлено. (т.2, а.с.64-68)

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Седна-Агро, м. Монастирище Черкаської області, звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №41/А/С від 04.04.2017 р. на рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 р. (том 2, а.с.85- 95).

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу у розмірі 784 523,88 грн., визначеного пунктом 7.5 договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016 р. у розмірі 35% від суми несплаченої сплаченої вартості товару у разі порушення покупцем строків оплати за товар (його партію), встановлених договором та/або специфікаціями. Тому, що вважає, що саме в зазначеній частині рішення, прийнято з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи оскільки, судом першої інстанції помилково застосовано норми матеріального права, які не підлягали застосуванню (ч.ч. 1,2 ст.231 Господарського кодексу) щодо застосування тридцяти денного строку, це порушення призвело до прийняття неправильного рішення в частині щодо відмови в стягненні вищевказаних сум штрафу в розмірі 784 523,88 грн.

Позивач за первісним позовом частково не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині щодо відмови в задоволені вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом, штрафу в розмірі 784 523,88 грн., визначеного пунктом 7.5. договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016 р. у розмірі 35% від суми несплаченої вартості товару у разі порушення покупцем строків оплати за товар (його партію), встановлених договором та/або специфікаціями.

Також, зазначає, що оскаржуване саме зазначений частині рішення, прийнято з неправильним застосуванням, судом першої інстанції норм матеріального права, а висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи оскільки, судом першої інстанції помилково застосовано норми матеріального права, які не підлягали застосуванню (ч.ч.1,2, ст.231 ГК) щодо застосування тридцяти денного строку, відтак це порушення на думку позивача призвело до прийняття неправильного рішення в частині щодо відмови в стягненні вищевказаних сум штрафу в розмірі 784 523, 88 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 19.04.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Попкова Д.О., Стойка О.В.(том 2. а.с.83)

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017 р. прийнято апеляційну скаргу у справі №908/3327/16 до провадження, з подальшим призначенням до розгляду на: 29.05.2017р. на 14:00 год.(том 2, а.с.84).

19.05.2017 р. від Державного підприємства Дослідне господарство Широке Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, с. Широке Веселівського району Запорізької області надійшов відзив б/н, від 15.05.2017 р. на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу ТОВ «Седна-Агро» на рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017р. у справі №908/3327/16 відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін (том 2, а.с.107-109), який було розглянуто судовою колегією та долучено до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату суду №861 від 26.05.2017р. по справі №908/3327/16 у звязку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії ОСОБА_3 через перебування у учбовій відпустці на дату слухання справи 29.05.2017 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3327/16 (том 2, а.с.113).

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 26.05.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Зубченко І.В., Стойка О.В.(том 2, а.с.114).

У судовому засіданні 29.05.2017 р. було оголошено перерву до 03.07.2017 р.(том 2, а.с.117-118).

Розпорядженням керівника апарату суду №1164 від 30.06.2017р. по справі №908/3327/16 у звязку із перебуванням судді-члена колегії ОСОБА_7 у відпустці на дату розгляду справи 03.07.2017 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3327/16 (том 2, а.с.119).

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 26.05.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Радіонова О.О., Стойка О.В.(том 2, а.с.120).

У судовому засіданні 03.07.2017 р. було оголошено перерву до 24.07.2017 р.(том 2, а.с.122-123).

Розпорядженням керівника апарату суду №1284 від 21.07.2017р. по справі №908/3327/16 у звязку із перебуванням судді-члена колегії ОСОБА_8 у відпустці на дату розгляду справи 24.07.2017 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3327/16 (том 2, а.с.124).

Протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 26.05.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Радіонова О.О., Попков Д.О.(том 2, а.с.125).

Представник позивача у судовому засіданні 24.07.2017 р. посилається на порушення умов договору та ст.231 Господарського кодексу України, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі у повному обсязі та просив суд рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 р. скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 35% штрафу в розмірі 784 523,88 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Державеного підприємства «ДГ «Широке» ОСОБА_9 України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» 35% штрафу в сумі 789 015,40 грн., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №908/3327/16.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 р. підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Седна-Агро постачальник- та ДП "ДГ "ІЗВЄСТІЯ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України " покупець укладено договір поставки ЗЗР в кредит № 005-ЩВ (далі - договір з усіма змінами, додатками та доповненнями), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується продати та поставити у власність покупця засоби захисту рослин (далі - товар), а покупець зобовязується приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим договором порядку. Поставка товару здійснюється за рахунок постачальника згідно замовлень покупця, за умови наявності товару на складі постачальника. Замовлення можуть подаватися покупцем шляхом надіслання постачальнику відповідних повідомлень телефонним звязком, електронною поштою, факсом або поштою. (т.1, а.с. 21-23 )

Асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати та характеристики товару визначаються сторонами на підставі замовлення покупця та виходячи з наявності товару на складі постачальника й вказуються у відповідній специфікації та видаткових накладних, які складають невідємну частину цього договору (п. 1.2. договору).

Ціна товару та /або його окремої партії визначається та вказується в специфікаціях до цього договору та/або видаткових накладних на дату їх складання, що є невідємними частинами. Сторони встановлюють та вказують ціну товару (та/або кожної партії товару) у національній валюті України гривні, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, доларах США та/або Євро про що зазначають в специфікаціях. Загальна сума договору становить суму вартості замовленого і поставленого товару за даним договором згідно укладених сторонами специфікацій та/або видаткових накладних на товар в період дії цього договору (п.п. 3.1., 3.4. договору).

Згідно із п.п. 4.1. 4.3. договору покупець зобовязується здійснити оплату за товар у строки (терміни) встановлені в Специфікаціях до цього договору. Товар оплачується покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в національній валюті гривні, згідно цін вказаних у специфікаціях до договору, скоригованих у порядку визначеному п. 3.2. цього договору та є грошовими зобовязаннями покупця перед постачальником з оплати товару. При перерахуванні коштів на банківський рахунок постачальника, покупець зобовязується вказувати в призначенні платежу, номер та дату укладання цього договору. У разі відсутності таких реквізитів постачальник самостійно визначає порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення існуючих зобовязань покупця. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника. Всі рахунки та/або видаткові накладні, специфікації до цього договору, що виписані в період дії договору є його невідємною частиною.

Відповідно до п.п. 7.3., 7.5., 7.6. договору у разі прострочення строків (термінів) оплати товару визначених у п. 4.1. договору та специфікаціях, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобовязань та припиняється в день виконання винною стороною зобовязань за договором, забезпечених санкцією. В разі порушення покупцем строків оплати за товар (його партію), встановлених договором та /або специфікаціями покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 35 % від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання. Крім того, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання, покупець зобовязується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 35 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

За приписами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено наступні специфікації до договору: № 1 від 26.02.2016, № 2 від 03.03.2016, № 003 від 12.03.2016, №4 від 18.03.2016, №5 від 24.03.2016, № 006 від 06.04.2016, № 7 від 15.04.2016 на загальну суму 3 179 480,74 грн. (т.1,а.с.24-30). Умовами вказаних специфікацій передбачено: строк оплати до 12.10.2016.

Позивач на виконання умов договору згідно із видатковими накладними №544, 548 від 09.03.2016, № 911 від 18.03.2016, № 1218, № 1226, 1219 від 29.03.2016, № 2024, 2021, 2023 від 12.04.2016, № 2207 від 15.04.2016, № 2235 від 18.04.2016, № 2022 від 12.04.2016 (т. 1 а.с. 31 - 42) та товарно-транспортними накладними ( т. 1 а.с. 49 - 57) поставив, а відповідач на підставі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей: № 47 від 09.03.2016, № 60 від 18.03.2016, № 74 від 28.03.2016, № 97 від 07.04.2016, № 98 від 07.04.2016, № 105 від 15.04.2016, ( т.1 а.с. 43 - 48) отримав товар в асортименті (найменування), кількості, за ціною вказаній у видаткових накладних та вищевказаних специфікації на загальну суму 3 179 480, 74 грн.

Відповідач порушив виконання своїх грошових зобов'язань. Основний борг за отриманий товар сплатив із порушенням строків, визначених специфікаціями №1 - 7. Остаточний розрахунок відповідач здійснив 14.11.2016, що підтверджується матеріалами справи ( т.1 а.с. 62 63, 109 - 153).

Позивач направив відповідачу претензійні вимоги № 18/11 від 18.11.2016 про зобовязання сплатити штрафні санкції у розмірі 1 415 718,62 грн., які були отримані відповідачем 11.10.2016, про що свідчить роздруківка відстеження пересилання поштового відправлення з офіційного веб-сайту УДППЗ Укрпошта (т.1 а.с. 58-61). Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, нараховані штрафні санкції не сплатив.

Листом від 20.12.2016 № 32/С/А позивач направив відповідачу ОСОБА_10 звірки взаєморозрахунків на загальну суму 946 295,97 грн. ( т.1 а.с. 105 106, 219 - 222). В матеріалах справи міститься Акт про відмову ДП ДГ ІЗВЕСТІЯ ОСОБА_9 України від підписання акту звірки взаєморозрахунків (І т. а.с. 223).

Листом від 11.01.2017 № 16 відповідач повідомив позивача, що надісланий на його адресу Акт звірки крім сум основного боргу містить суми нарахованих штрафних санкцій, які є предметом спору у справі № 908/3327/16. Відповідач запропонував позивачу направити на його адресу Акт звірки щодо основної суми боргу (І т. а.с. 107).

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну (ч. 2 ст. 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст. 549 цього Кодексу, а саме неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач, на підставі п. 7.3 договору, заявив до стягнення з відповідача пеню за період з 12.10.2016 по 10.11.2016 у розмірі 42 938, 48 грн. Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, здійснений судом першої інстанції, доходить висновку, що він є арифметично вірним та відповідає вимогам чинного законодавства,отже, підлягає задоволенню.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 230 Господарського кодексу України, яка передбачає, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статті 216-219, 223 Господарського кодексу України для учасників господарських відносин передбачають саме господарсько-правову відповідальність, а також містять визначення цього поняття, її заходи впливу у вигляді господарських санкцій, умови, принципи, підстави, строки її застосування тощо.

Частиною 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачено, що у сфері господарювання заходами впливу господарсько-правої відповідальності до правопорушника є господарські санкції, які поділяються на такі види: відшкодування збитків; штрафні санкції: оперативно-господарські санкції. У сфері господарювання також передбачена можливість одночасного застосування до правопорушника (тобто разом) всіх видів господарських санкцій, що передбачені Господарським кодексом України, за одне й те саме правопорушення.

Відтак, одночасне застосування до правопорушника різних заходів впливу, що передбачені в рамках одного виду юридичної відповідальності, навіть всіх разом, але кожний з них один раз, за одне й те саме правопорушення, не є подвійним застосування до правопорушника одного виду юридичної відповідальності.

Позивач у своєму позові в цій справі просить суд застосувати господарсько-правову відповідальність один раз у вигляді штрафної санкції (певної грошової суми) у вигляді пені і штрафу, що передбачені договором за порушення строків виконання грошового зобов'язання.

Так, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть саме господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 і ч. 1 ст. 218 ГК).

Одним із видів господарських санкцій відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК є штрафні санкції, до якої віднесено як штраф, так і пеню.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У справі, що розглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже, відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару.

Також, відповідачем не надано ані контррозрахунку суми позову, ані арифметичних зауважень до розрахунків позивача.

Щодо посилання відповідача на п. 10.1. договору, відповідно до якого договір вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2016 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. Зобовязання сторін виконані. Частиною 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як вбачається із матеріалів справи, в пункті 7.5. договору поставки сторони передбачили, що в разі порушення покупцем строків оплати за товар (його партію), встановлених (договором та/або специфікаціями), покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 35 і (тридцять пять відсотків) від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару. Штраф сплачується покупцем за кожне порушення строків проведення оплати встановлених договором (та/або специфікаціями). Крім того, нарахував штраф у розмірі 789 015,40грн. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 35 % штрафу підлягають задоволенню частково у розмірі 4 491,52 грн. за прострочення сплати платежу у розмірі 12 832,92 грн., з відмовою у стягненні 784 523,88 грн.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд помилково застосував, саме до спірних господарських правовідносин, абзац третій частини другої статті 231 Господарського кодексу України, здійснивши вибіркове посилання на положення про кількості днів прострочки, а саме: понад 30 календарних днів, оскільки передбачене абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі N 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі N 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі N 3-11гс11 та від 04.02.2014 р. у справі N 3-1 гс14. В даному спорі відповідач порушив виконання саме грошового зобовязання, а саме, зобовязання, здійснити повний розрахунок за отриманий товар в розмірі 3 179 480 грн. 74 коп. в строк до 12 жовтня 2016 р.

Таким чином, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин норми в тому числі строків визначені абзацом третім частини другої ст. 231 Господарського кодексу України.

Таким чином, відсутні будь-які суперечності між нормами абзацу 3 ч. 2 ст. 231 ГК України та визначеної сторонами правочину, відповідальності в пункті 7.5. договору поставки, як про це невірно зазначає суд першої інстанції. Судова колегія зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовані зазначені норми матеріального права та залишено поза увагою, відсутність для такого застосування наявність та сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій : передбачений договором: якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки: якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (абзац 4 пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 р. N 11-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду 1дових рішень господарських судів").

Відповідно до вищевказаного, судова колегія зазначає, що нарахування суми 35 % штрафу, здійсненні позивачем правильно, виходячи з того, що сума основної заборгованості, яка була у відповідача станом на 12 жовтня 2016 р. складала 2 254 329 гри. 74 коп.: 2254329,74 гри. 100 х 35 = 789 015 гри. 40 коп.

Але, суд першої інстанції залишив поза увагою, що положення та умови пункту 7.5 договору поставки не визнанні недійсними, неоскаржені та не скасовані, а отже є дійсними та такими, що підлягають до виконання сторонами. Відсутні будь-які, рішення судів та інших органів до компетенції, яких відноситься встановлення недійсності або невідповідності умовам закону пункту 7.5. договору поставки, що в свою чергу відповідає положенням ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відтак, судом першої інстанції порушені вимоги ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України, а саме, визначення періоду та суми на яку здійснюється нарахування 35 % штрафу без урахування положень п. 1.9. Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Отже, судова колегія вважає, що висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, частково не відповідають обставинам справи та судом помилково застосовані норми матеріального права України, тому рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017р. по справі №908/3327/16 підлягає скасуванню в частині відмови про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 789 015 грн. 40 коп. та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви розподіляються пропорційно розміру задоволених вимог з урахуванням ставок судового збору в іншій частині оскаржуване рішення залишається без змін як законне та обґрунтоване.

Положеннями п.7.6. договору передбачено, що крім того, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання, покупець зобовязується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 35 % річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 35 % річних у розмірі 51 220,86 грн. та втрати від інфляції за жовтень 2016 у розмірі 63 121,23 грн. Суд першої інстанції перевіривши розрахунок позивача дійшов вірного висновку про задоволення вищевказаних вимог.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні обставин,зокрема, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, якими доказами вони підтверджуються, та чи не виявлено у процесі розгляду справи цих фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; та яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма полягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегій дійшла висновку, про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Седна-Агро», та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 року по справі №908/3327/16 в частині відмови про стягнення штрафу у розмірі - 784 523 грн. 88 коп.

Крім того, Державне підприємство Дослідне господарство ІЗВЄСТІЯ Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" звернулося до суду першої інстанції з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 - Агро про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 № 005-ЩВ від 26.02.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2016р. позивач за зустрічним позовом направив на адресу відповідача за зустрічним позовом лист № 376 від 12.10.2016 з додатком: Додатковою угодою № 1 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 № 005-ЩВ від 26.02.2016, відповідно до якої пропонував внести зміни у п. 4.1. договору, а саме: Покупець зобовязується здійснити оплату за товар у строк (термін) не пізніше 31.12.2016. Вказаний лист з пропозицією було отримано відповідачем за зустрічним позовом 22.10.2016 ( т.1 а.с. 101- 104, 212 - 215).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.( ч.1-2 ст. 642 ЦК України)

Листом від 19.10.2016 № 19/10, який був направлений Товариству з обмеженою відповідальністю Седна-Агро на адресу позивача за зустрічним позовом та отриманий останнім 01.11.2016 (з урахуванням поштового обігу), відповідач за зустрічним позовом в черговий раз нагадав боржнику про необхідність негайної сплати заборгованості та штрафних санкцій, а також в категоричній формі відмовився від укладення будь-яких додаткових угод, які продовжують терміни розрахунків за отриманий товар. Зокрема в листі чітко вказано: Товариство з обмеженою відповідальністю Седна-Агро не погоджується на продовження термінів розрахунків по зазначеним договорам та відмовляє в укладенні додаткових угод щодо продовження термінів погашення визначеної заборгованості ( т.1 а.с. 241 - 244).

Відповідно до ст. 188 ГК України сторона, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Вказаний строк було дотримано відповідачем за зустрічною позовною заявою.

За таких обставин, суд першої інстанції ретельно дослідивши обставини справи, дійшов вірного висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, частково не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовані норми матеріального права України, тому рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017р. у справі №908/3327/16 підлягає скасуванню в частині відмови про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 789 015 грн. 40 коп., та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, в іншій частині оскаржуване рішення залишається без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу адвокату у сумі 19 000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012р., де зазначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надано договір про надання правової допомоги №4 від 17.11.2016р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №345 від 19.10.2009р., акт прийому передачі виконаних робіт №1 по договору №4 від 17.11.2016 р. про надання правничої допомоги та ведення справи в господарському суді за позовною заявою ТОВ «Седна-Агро» до ДП «ДГ «ІЗВЕСТІЯ» ОСОБА_9 України» про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків визначених договором (т.1, а.с. 72-82).

Приймаючи до уваги ціну позову 946 295 грн.97 коп., складність справи та час, який міг витратити на підготовку матеріалів позовної заяви, апеляційної скарги кваліфікований фахівець, присутність адвоката в судових засіданнях, співрозмірність зазначеної до стягнення суми, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтований розмір витрат за послуги адвоката по даній справі складає 19,000 грн. 00 коп., є вірним.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро», м. Монастирище, Черкаська область задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області 27.02.2017 р. в частині стягнення 35% штрафу і судового збору змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 р. в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити».

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 р. в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «ШИРОКЕ» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України» (72250, Запорізька область, с.Широке, Веселівський район, вул.Центральна, буд.1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (19100, Черкаська область, м.Монастирище, вул. Соборна, 3 ) пеню у розмірі 42 938 (сорок дві тисячі девятсот тридцять вісім) грн., 35% річних у розмірі 51 220 (пятдесят одна тисяча двісті двадцять) грн. 86 коп., втрати від інфляції у розмірі 63 121 (шістдесят три тисячі сто двадцять одна )грн. 23 коп., 35% штрафу у розмірі 789 015 (сімсот вісімдесят девять тисяч п'ятнадцять) грн. 40 коп., судовий збір у розмірі 14 194 (чотирнадцять тисяч сто девяносто чотири) грн. 44 коп., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 19 000 (девятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Абзац третій резолютивної частини рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 р. виключити.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2017 року у справі №908/3327/16 - залишити без змін.

Стягнути Державного підприємства «Дослідне господарство «ШИРОКЕ» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України» (72250, Запорізька область, с. Широке, Веселівський район, вул. Центральна, буд.1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Седна-Агро» (19100, Черкаська область, м. Монастирище, вул. Соборна, 3 ) 17 373 (сімнадцять тисяч триста сімдесят три) грн. 88 коп. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

ОСОБА_11ОСОБА_1

Судді Д.О.Попков

ОСОБА_2

Надруковано 5 прим.

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.ДАГС;

1прим.-ГСЗО.