ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Справа № 924/1148/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Карабаня В.Я., Кондратової І.Д.,
за участі представників: позивача: відповідача: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: не з'явився ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"
на рішення та постановуГосподарського суду Хмельницької області від 11 січня 2017 року Рівненського апеляційного господарського суду від 09 березня 2017 року
у справі№ 924/1148/16
за позовомкомунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради
додочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаЖитомирська обласна рада
про стягнення 700 973,21 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 700 973,21 грн, з яких 578 640,41 грн - основна заборгованість за договором оренди, 89 887,42 грн - пеня, 23 884,38 грн - інфляційні втрати, 8 561,00 грн - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.01.2017 (суддя - Музика М.В.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 (головуючий - Павлюк І.Ю., судді - Крейбух О.Г., Савченко Г.І.), позов задоволено частково.

Стягнуто з дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на користь комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради 578 640,41 грн заборгованості зі сплати орендної плати, 23 884,38 грн інфляційних втрат, 8 561,00 грн 3% річних, 43 942,63 грн пені та судовий збір.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи при вирішенні спору, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення і в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, 3-ї особи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що одна особа (наймодавець) передає або зобов'язується передати іншій особі (наймачеві) майно у користування за плату на певний строк за договором найму (оренди).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами попередніх інстанцій, 05.06.2014 між КП "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (орендодавець) та ДП "Старокостянтинівський молочний завод" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 751, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського,3, що знаходиться на балансі Житомирського комунального комерціоналізованого підприємства "М'ясомолторг" Житомирської обласної ради, вартість яких визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 2 893 080,00 грн без ПДВ, загальною площею 1 847,80 кв.м. Майно передано в оренду з метою розміщення складів.

Відповідно до п. 2.1. договору вступ орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами цього договору та акта приймання-передачі вказаного приміщення.

За п. 2.3. договору приміщення вважається повернутим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - квітень 2014 року, 25,00 грн за 1 кв.м. (за домовленістю сторін). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2014 року визначаться шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень, червень 2014 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця. Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України (п.п. 3.3., 3.4. договору).

Орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення приміщення згідно з актом приймання-передачі (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 3.7 договору орендодавець має право відмовитись від цього договору і вимагати повернення переданого в оренду майна, якщо орендар не вносить плату за користування зазначеним майном протягом трьох місяців підряд. У разі відмови орендодавця від договору оренди, договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.

Пунктом 6.15 договору визначено, що у разі припинення цього договору орендар зобов'язаний повернути балансоутримувачу в 15-денний термін орендоване нерухоме майно в належному стані, не гіршому, ніж під час передачі його в оренду, що засвідчується актом приймання-передачі.

У додатках до договору сторонами погоджено розрахунок місячної орендної плати; акт приймання-передачі орендованого приміщення. Обов'язок щодо складання акта приймання-передачі при передачі об'єкта в оренду покладається на балансоутримувача, а при поверненні об'єкта оренди - на орендаря (розділ 9 договору).

Договір діє з 05.06.2014 по 04.05.2017 включно (п. 8.1. договору).

За актом приймання-передачі від 05.06.2014 Житомирське комунальне комерціалізоване підприємство "М'ясомолторг" ЖОР (балансоутримувач) передало, а ДП "Старокостянтинівський молочний завод" (орендар) прийняв нежилі приміщення (морозильні камери інв. № 3, 4, 6, 14; корисною площею 1 223,60 кв.м; підсобні приміщення № № 1, 2, 5, 16, 17, 18, 35, 36, 37, 38, 39; корисною площею 126,70 кв.м) в будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського, 3, загальною площею 1 847,80 кв.м, вартість яких визначена експертною оцінкою і становить 2 893 080,00 грн, без ПДВ, станом на 30.04.2014.

Цей акт був підписаний представниками балансоутримувача, орендодавця та орендаря та засвідчений їхніми печатками.

21.04.2016 КП "Агенція з питань регіонального розвитку Житомирської обласної ради надіслало на адресу ДП "Старокостянтинівський молочний завод" лист № 801/12, відповідно до якого просило повернути орендоване майно за договором № 751 від 05.06.2014 за актом приймання-передачі та направити уповноваженого представника для оформлення приймання передачі об'єкта оренди. Вказаний лист був отриманий відповідачем, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 19, 20, т. 1).

Як вбачається із матеріалів справи, 26.04.2016 комісією по прийманню нерухомого майна від ДП "Старокостянтинівський молочний завод" за договором оренди нерухомого майна № 751 від 05.06.2014 у складі представників ЖКП "М'ясомолторг", КП "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради та Житомирської обласної ради складено акт про те, що представниками баланстоутримувача, орендодавця та власника майна було знято пломби орендаря та збито замки для прийняття та передачі балансоутримувачу орендованого майна - нежилі приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Сингаївського, 3.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.09.2016 у справі № 906/116/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2016, було встановлено, що згідно з п. 3.7. договору оренди нерухомого майна № 751 від 05.06.2014, останній був розірваний 25.04.2016 (25.04.2016 відповідачем було отримано лист № 801/12 про розірвання договору у зв'язку із тим, що відповідач не сплачував орендну плату впродовж трьох місяців підряд).

Оскільки відповідач орендну плату не сплатив, позивач просить стягнути з відповідача 578 640,41 грн основної заборгованості за договором оренди, 89 887,42 грн пені, 23 884,38 грн інфляційних втрат, 8 561,00 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонам.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Частиною 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, керуючись зазначеними нормами законодавства, а також вимогами ст. 762 ЦК України, ст. 285 ГК України та враховуючи те, що пунктом 3.6. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення приміщення згідно з актом приймання-передачі, а вказане приміщення було повернуто 26.04.2016 (односторонньому порядку), суди правомірно нарахували суму заборгованості за орендну плату до 25.04.2016.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, господарськими судами було правомірно стягнуто з відповідача на підставі зазначеної норми 8 561,00 грн 3% річних та 23 884,38 грн інфляційних втрат за спірний період.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

За п. 3.5. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної НБУ на дату нарахування пені, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

Господарські суди врахувавши те, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання та здійснивши перерахунок пені, прийшли до правильного висновку про часткове задоволення вказаних вимог і обґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача 43 942,63 грн пені.

Також суди прийшли до правомірного висновку, що позивачем не було пропущено строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, а спеціальна позовна давність щодо вимог про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат не може застосовуватись, адже вони не є штрафними санкціями у розумінні ст. 549 ЦК України.

Таким чином, рішення господарських судів, якими позовні вимоги задоволено частково є законними і обґрунтованими.

Щодо доводів відповідача в касаційній скарзі про те, що 01.10.2015 відповідач припинив користуватися приміщенням, доказом чого є вивезення товару з цього приміщення, то вони є безпідставними, адже як вбачається із матеріалів справи дія договору була припинена 25.04.2016, що також було встановлено у справі № 906/116/16, а вивезення з приміщення товару не свідчить про те, що відповідач ним не користувався. Крім того, вказане приміщення було повернуто з оренди 26.04.2016.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що предмет спору у цій справі відсутній і провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, то вони є також безпідставними виходячи з такого.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (п. 1-1 ст. 80 ГПК України). При цьому, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань (п. 4.4 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції").

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Оскільки відповідач орендну плату, 3 % річних, інфляційні втрати за спірний період не сплатив під час розгляду справи, то доводи відповідача в касаційній справі проте, що відсутній предмет спору є неправильними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 січня 2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 09 березня 2017 року у справі за № 924/1148/16 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 січня 2017 року.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя В. Карабань
Суддя І. Кондратова