ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2017 р. Справа № 922/1104/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О. В.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №443 від 09.02.2017), ОСОБА_2 (особисто),

відповідача - ОСОБА_3 (договір про надання правової допомоги від 18.04.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача (вх. №1578 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 у справі № 922/1104/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Ізюм,

до 1) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Буча, Київська область,

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Ізюм,

про стягнення 415462,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено частково.

Розірвано укладений між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 договір підряду, за яким Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 зобов'язався розробити та забезпечити впровадження у діяльність Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності позивача на базі платформи "1С:Підприємство".

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 415462,00 грн на повернення авансу.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 8 631,93 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

Перший відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі.

Скарга обґрунтована тим, що 25.04.2017 під час судового засідання представником першого відповідача було подано клопотання про припинення провадження у справі в частині вимог до першого відповідача, оскільки між позивачем та першим відповідачем був укладений саме цивільно-правовий, а не господарський договір, тому даний спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Отже, на думку апелянта, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що обов'язки сторін виникли саме за господарським, а не за цивільно-правовим договором.

Крім того, як зазначає апелянт, домовленістю між позивачем та ОСОБА_4 не передбачалась сплата позивачем попередньої оплати за виконання робіт. Оплата за роботи здійснювалася після їх виконання ОСОБА_4 та прийняття позивачем по факту, що підтверджується доказами у справі, в яких зазначена саме оплата за виконані роботи, а не попередня оплата (аванс) за виконання робіт.

06.06.2017 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5866), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

08.06.2017 до суду від позивача надійшли додаткові документи (вх.№6037).

25.07.2017 до суду від апелянта надійшли письмові зауваження до протоколу судового засідання (вх.№7816) та додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№7817).

Колегія суддів, відхиляє надані апелянтом зауваження на протокол судового засідання від 08.06.2017, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 4-6 ст.811 ГПК України у судовому засіданні, а також про огляд і дослідження письмових або речових доказів у місці їх знаходження складається протокол. Протокол у триденний строк підписують суддя (суддя - головуючий у колегії суддів) і секретар судового засідання. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколами і протягом п'яти днів після їх підписання подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу. Зауваження на протоколи у всіх випадках долучаються до матеріалів справи. Господарський суд розглядає зауваження на протокол протягом п'яти днів з дня подання зауваження і за результатами розгляду виносить ухвалу, якою приймає зауваження або мотивовано відхиляє їх.

Як свідчать матеріали справи, представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 був присутній у судовому засіданні 08.06.2017, а представник ОСОБА_6 знайомилась з матеріалами справи в повному обсязі 29.06.2017, однак першим відповідачем зауваження на протокол судового засідання від 08.06.2017 надані лише 25.07.2017, тобто з порушення п'яти денного строку, встановленого ст.811 ГПК України для надання письмових зауважень з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу.

26.07.2017 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№7846).

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували. Просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Другий відповідач у судове засідання не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 08.06.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В квітні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про розірвання укладеного між позивачем та першим відповідачем договору підряду, за яким фізична особа - підприємець ОСОБА_4 зобов'язався розробити та забезпечити впровадження у діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності позивача на базі платформи "1С:Підприємство" та стягнення солідарно з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 415462,00 грн на повернення авансу.

Позов обґрунтовано тим, що у квітні 2016 року між позивачем та першим відповідачем було укладено у спрощеній формі відповідно до ст.181 Господарського кодексу України договір підряду, за яким ФОП ОСОБА_4 зобов'язався розробити та забезпечити впровадження у діяльність позивача комплексного програмного продукту -системи обліку господарської (торгової) діяльності позивача на базі платформи "1С:7" в "1С:8".

Протягом квітня - вересня 2016 року першим відповідачем було частково здійснено виконання робіт за вказаним договором. В порядку виконання договору ФОП ОСОБА_4 було отримано від позивача грошові кошти у сумі 415462,00 грн, що підтверджується розписками (на бланках видаткових касових ордерів) від 18 квітня 2016 року на суму 14400 грн; від 20 травня 2016 року на суму 23700,00 грн; від 04 червня 2016 року на суму 38750 грн; від 22 липня 2016 року на суму 86655,00 грн; від 17 серпня 2016 року на суму 200000,00 грн; від 21 вересня 2016 року на суму 52012,00 грн.

Однак, як зазначає позивач, починаючи з жовтня 2016 року перший відповідач припинив виконання договору.

Частина програмного забезпечення, розробленого станом на жовтень 2016 року, фактично є нефункціонуючим набором даних у цифровій формі й своєму призначенню, для використання у господарській діяльності позивача, не відповідає, виконана станом на дату подання позову частина роботи повністю непридатна.

Враховуючи повне і без будь-яких пояснень зупинення першим відповідачем робіт за укладеним з позивачем договором, на думку позивача, є очевидним, що робота не буде закінчена відповідачем у належний строк, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх.№1264 від 14.04.2017) проти позову заперечував, посилаючись на те, що ніяких договорів підряду у письмовому вигляді з позивачем не укладав, а мала місце усна домовленість на виконання переліку робіт з програмування, які були ним виконані в повному обсязі та за виконання яких по факту отримання результатів таких робіт позивачем, першим відповідачем були отримані від ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 415462,00 грн згідно видаткових касових ордерів, що не є 100% оплатою всіх виконаних робіт.

25.04.2017 першим відповідачем до суду надано клопотання (вх.№13787) про припинення провадження у справі з тих підстав, що в квітні 2016 року між позивачем та фізичною особою ОСОБА_4 був укладений саме цивільно-правовий договір підряду, тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

25.04.2017 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 3 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Як свідчать матеріали справи, предметом розгляду даного спору є виконання робіт з розробки та впровадження у діяльність позивача, як суб'єкта господарювання, певного програмного продукту.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань- ОСОБА_4 є суб'єктом підприємницької діяльності. Видами підприємницької діяльності є, зокрема, комп'ютерне програмування; консультування з питань інформатизації; діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування; консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у квітні 2016 року між позивачем та першим відповідачем було укладено у спрощеній формі відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України договір, за яким перший відповідач зобов'язався розробити та забезпечити впровадження у діяльність позивача комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності позивача на базі платформи "1С:7" в "1С:8".

Як вбачається з загального плану впровадження, копія якого міститься в матеріалах справи та який був роздрукований в межах кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 за фактом шахрайства, з вхідної кореспонденції на електронну скриньку позивача, який надійшов від відповідача, виконання робіт було поділено на 8 етапів строком виконання до 31.08.2016 (а.с.89-121).

За таких обставин, виходячи зі змісту правовідносин, що склалися між сторонами, а також характеру господарської (підприємницької) діяльності як позивача, так і першого відповідача, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що і позивач, і перший відповідач діяли з використанням правового статусу фізичної особи-підприємця, тому правовідносини, що склалися між сторонами спору у даній справі є господарськими, в зв'язку з чим даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, за своєю правовою природою укладений в спрощеній формі між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 договір є договором підряду, адже його умовами було передбачено створення програмного продукту, тобто певного результату, який є віддільним від особи виконавця (підрядника), має самостійну майнову цінність й може використовуватись у діяльності замовника певний час після вчинення виконавцем дій щодо створення такого програмного продукту.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК України.

Відповідно до ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як вже зазначалось, та не заперечується позивачем та першим відповідачем, між сторонами було укладено договір підряду зі строком виконання до 31.08.2016 і позивачем було сплачено 415462,00 грн на виконання договору. Сторони підтверджують, що за домовленістю сторін строк виконання робіт було продовжено до жовтня 2016.

Однак, першим відповідачем умови договору виконані не були. В матеріалах справи відсутні належні докази того, що робота щодо виконання якої між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 було укладено відповідний договір підряду, і для виконання якої за цим договором позивачем було сплачено першому відповідачу грошові кошти у сумі 415462,00 грн, виконана першим відповідачем, а її результат переданий позивачу і прийнятий ним.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що: домовленістю між сторонами не передбачалась сплата позивачем попередньої оплати за виконання робіт і, що оплата за роботи здійснювалась після їх виконання ОСОБА_4 та прийняття позивачем по факту; фактична оплата виконаних робіт підтверджується підписаними ФОП ОСОБА_4 та позивачем видатковими касовими ордерами, копії яких було надано до суду, тому позивачем було сплачено саме за виконану першим відповідачем роботу за договором, з огляду на те, що видаткові касові ордери не є актами приймання-передачі виконаних робіт.

Тобто, колегія суддів зазначає, що виникнення прав та обов'язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором, а відповідачем не надано як доказів передання і прийняття робіт на підставі підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт, так і доказів їх реального виконання.

Також, колегія суддів не приймає додаткові докази, додані першим відповідачем до апеляційної скарги, а саме дисковий накопичувач інформації з записами скайп-конференції за участі позивача та першого відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1. ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянт в клопотанні зазначив, що зазначені докази не надавалися в суді першої інстанції, оскільки на момент розгляду справи та ухвалення рішення перший відповідач не мав цих записів та не знав про наявність зазначених відеозаписів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що адвокатський запит ОСОБА_8 (а.с.223) був надісланий адвокатом ОСОБА_3 04.05.2017, тобто після прийняття рішення по справі, а адвокат ОСОБА_3 приймав участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції та мав можливість направити даний запит до прийняття рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.852 Цивільного кодексу України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що враховуючи те, що протягом тривалого часу (понад 10 місяців) перший відповідач не виконав доручену йому позивачем роботу у строк узгоджений сторонами за відсутності будь-яких доказів неможливості такого виконання, вимога позивача про розірвання укладеного між позивачем та першим відповідачем договору є обґрунтованою.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір про оплатне виконання замовлення з розробки та забезпечення впровадження у діяльність позивача комплексного програмного продукту - системи обліку господарської (торгової) діяльності позивача на базі платформи "1С:7" в "1С:8", а кошти, які позивач просить стягнути з першого відповідача отримано останнім у якості оплати за роботи, які повинні бути виконані за договором та які не були виконані, вимога позивача про стягнення суми сплаченого першому відповідачу авансу у розмірі 415462,00 грн є обґрунтованою.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просив суд стягнути зазначену суму солідарно з першого та другого відповідача.

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2016 між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з яким другий відповідач поручився за виконання першим відповідачем (фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4) умов договору підряду на розробку програмного забезпечення, у тому числі щодо відшкодування збитків, повернення у передбачених законом випадках суми авансу, сплати штрафних санкцій тощо.

Відповідно до п.2.2. договору поруки цей договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст.559 ЦК України, при цьому сторони наголошують, що ними встановлено строк поруки з дати укладення цього договору до 31.12.2016 включно.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 6-51цс11 договір поруки за змістом приписів статей 553, 554 Цивільного кодексу України укладається кредитором за зобов'язанням, яке забезпечується порукою, і поручителем. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником (стороною) в зобов'язанні, забезпеченому порукою. Законодавством України не передбачено і не випливає зі змісту правовідносин поруки обов'язку кредитора або поручителя за договором поруки отримувати згоду боржника на укладення такого договору.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

За таких обставин, враховуючи те, що строк договору поруки закінчився 31.12.2016, позивач звернувся до суду 03.04.2017, тобто після припинення наданої другим відповідачем поруки, вимога позивача про стягнення грошових коштів з другого відповідача є необґрунтованою та правомірно не задоволена судом першої інстанції.

Позивачем до матеріалів справи було надано декілька договорів, укладених між позивачем та третіми особами, а саме: договір від 23 лютого 2016 року з фізичною особою ОСОБА_9 на надання послуг зі складання опису бізнес-процесів та контролю виконання завдань програмістами на суму 100000 грн; договір від 16 травня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_10 на надання послуг зі складання опису бізнес-процесів, формування завдань програмістам та навчання співробітників складу на суму 30000 грн; договір від 16 травня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_11 на надання послуг зі складання опису бізнес-процесів, формування завдань програмістам та навчання співробітників оптового відділу та відділу логістики на суму 30000 грн; договір від 16 травня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_12 на надання послуг зі складання опису бізнес-процесів, формування завдань програмістам та навчання співробітників роздрібної торгівлі на суму 30000 грн; договір від 16 травня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_13 на надання послуг консультування в процесі переведення обліку позивача на нове програмне забезпечення на суму 100000 грн; договір від 16 травня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_14 на надання послуг зі складання опису бізнес-процесів, формування завдань програмістам та навчання співробітників бухгалтерії на суму 50000 грн; договір від 16 травня 2016 року з фізичною особою ОСОБА_15 на надання послуг зі складання опису бізнес-процесів, формування завдань програмістам та навчання співробітників відділу закупівлі товару та відділу ціноутворення на суму 30000 грн.

Як зазначив позивач, зазначені договори було укладено у зв'язку з невиготовленням першим відповідачем програмного забезпечення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції встановив, що внаслідок невиконання першим відповідачем укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 договору підряду на розробку та впровадження програмного забезпечення позивачу були завдані збитки у розмірі 370 000 грн, які позивач має сплатити за надання послуг за відповідними договорами з третіми особами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Однак, колегія суддів зазначає, що позивачем вимога про стягнення збитків не заявлялась, тому встановивши, що внаслідок невиконання першим відповідачем укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 договору підряду на розробку та впровадження програмного забезпечення позивачу були завдані збитки у розмірі 370 000 грн, місцевий господарський суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 у справі № 922/1104/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 у справі № 922/1104/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 01.08.2017

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Шевель О. В.