ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 922/1344/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю НМА 713276 від 12 квітня 2017 року.

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (вх. № 2040Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2017 р. у справі № 922/1344/17

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Кіровоград
до ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків
про стягнення 294202,89 грн.
ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача: ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 210000,00 грн., 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 46692,98 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн., посилаюсь на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору поставки №649 від 19.07.2016р., який був укладений між відповідачем та ТОВ "Трейд Комьюніті", а до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором поставки згідно договору про відступлення права вимоги від 20.02.2017р. укладеного між ТОВ "Комьюніті" та позивачем. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2017 р. у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" на користь ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 274757,51 грн., з яких: сума основної заборгованості у розмірі 210000,00 грн., 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційні у розмірі 27247,60 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн. та судовий збір у розмірі 4121,36 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних у розмірі 19445,38 грн. у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Так, відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що договір про відступлення права вимоги від 20.02.2017р. укладений між ТОВ "Трейд Комьюніті" та ФОП ОСОБА_2, згідно якого до позивача перейшло право вимоги по договору поставки №649 від 19.07.2016р. укладеному між ТОВ "Трейд Комьюніті" та відповідачем суперечить п.9.1. договору поставки, в якому міститься застереження щодо передачі зобов'язань за договором третім особам без письмової згоди іншої сторони, та оскільки відповідач не повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним. Також, відповідач зазначав, що суд першої інстанції прийняв рішення, щодо стягнення саме з ПАТ «Харківський хлібокомбінат «Слобожанський» грошових коштів, а не з приватного акціонерного товариства «Харківський хлібокомбінат «Слобожанський», чим, на думку апелянта, порушив вимоги ст. 25 ГПК України, хоча, як зазначає відповідач, ним у своєму відзиві відповідач повідомляв суд, що Загальними зборами акціонерів від 28 квітня 2017 року, відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. № 514-VІ було прийнято рішення про зміну типу (найменування) акціонерного товариства з «ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА» на «ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО». При цьому, організаційно-правова форма господарювання «акціонерне товариство», визначена пунктом 3.2.1 Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004 Державного класифікатору України, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 р. № 97, залишається незмінною. Відповідно аб. 3 ч.2 ст.5 Закону № 514- VІ зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Враховуючи вищенаведене, просив врахувати, що з 28 квітня 2017р. ПАТ «ХАРКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ «СЛОБОЖАНСКИЙ» було перейменоване (змінено ТИП) на ПрАТ «ХАРКІВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ «СЛОБОЖАНСКИЙ». Реєстрацію змін до статутних документів проведено 04.05.2017р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.07.2017 р.

В судове засідання, призначене на 24.07.2017 р. представник відповідача не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи сторони, заслухавши представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2016р. між ПАТ "Харківський Хлібокомбінат Слобожанский" (покупець) та ТОВ "Трейд Комьюніті" (постачальник) було укладено договір поставки №649 (далі по тексту - договір).

Відповідно до умов договору в порядку та на умовах визначених цим договором постачальник зобов'язується передати власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити товар (цукор білий) в кількості, асортименті та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях та накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.4. договору перехід права власності на товар у покупця виникає з моменту передачі йому товару постачальнику та підписання видаткових накладних.

Як вбачається з видаткової накладною №17-07 від 27.07.2016р. ТОВ "Трейд Комьюніті" (постачальник) поставив відповідачу у справі товар на загальну суму 288860,00, відповідач вказаний товар прийняв, про що свідчить підпис повноважної особи від відповідача на видатковій накладній за довіреність №82.

Відповідно п.4.3. договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом п'яти банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару покупцем.

Таким чином, прострочення оплати за поставлену продукцію з 04 серпня 2016 року.

Покупцем (відповідачем) здійснено оплати товару вказаного у видатковій накладній №17-07 від 27.07.2016р. на загальну суму 78860,00 грн. у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ "Трейд Комьюніті" у розмірі 210000,00 грн.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2017р. між ТОВ "Трейд Комьюніті" (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (новий кредитор та позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги (далі по тексту - договір уступки).

Відповідно до п. 1.1. договору уступки, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, щодо стягнення грошових коштів за договором поставки №649 від 19 липня 2016 року, укладеним між публічним акціонерним товариством "Харківський Хлібокомбінат "Слобожанський" та товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Комьюніті", у розмірі 210 000 (двісті десять тисяч) гривень - суми основного зобов'язання, що залишилась невиплаченою станом на момент укладення даного договору.

За умовами договору уступки до позивача перейшли також права вимоги до відповідача на стягнення 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 46692,98 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн.

Частинами 1, 3 ст.512 ЦК передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем сума боргу перед ТОВ "Трейд Комьюніті" за договором поставки №649 від 19.07.2016р. не сплачена, відповідачем на спростування наявності заборгованості доказів не надано, а до позивача перейшло право вимоги за вказаним договором колегія суддів вважає за необхідне суму заборгованості у розмірі 210000,00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, відповідно до цього колегія суддів вважає позов в цій частині задовольнити.

Також, у зв'язку із наявністю суми боргу у відповідача були нараховані 3% річних у розмірі 3280,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 46692,98 грн., пеню у розмірі 34229,91 грн., право вимоги за якими також перейшли до позивача у справі за договором уступки.

Відповідно до пункту 8.3. договору поставки, покупець за порушення терміну, визначеного у п.4.3. цього договору зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.8.2. Договору у разі прострочки поставки (оплати) продукції, винна сторона сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, що не звільняє винну сторону від виконання своїх обов`язків за договором.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши нарахування пені та 3% річних колегія суддів дійшла висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за період заявлених у позовних вимогах, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Колегією суддів здійснено перерахунок, та встановлено, що позивачем невірно нараховано суму інфляційних втрат, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та становлять суму у розмірі 27247,60 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних у розмірі 19445,38 грн. у задоволенні позову слід відмовити.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення відповідача щодо недійсності договору уступки, оскільки відповідач був не повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні згідно п.9.1. договору поставки колегією суддів не приймаються, оскільки закон взагалі не передбачає такої підстави визнання договору недійсним. Відсутність повідомлення означає, що в разі здійснення боржником виконання на користь первісного кредитора, таке виконання є належним.

Посилання відповідача на наявність у договорі сторін заборони на передання права вимоги третім особам не ґрунтується на змісті договору і не відповідає дійсності. Так, у п. 9.1. договору зазначено: «сторони погодилися, що текст договору, будь-які матеріали, інформація, та відомості, які стосуються договору є конфіденційними і не можуть безпідставно передаватись третім особам без письмової згоди іншої сторони». Очевидно, що даний пункт не регламентує порядку уступки права вимоги.

Системний аналіз даного пункту договору свідчить, що воля сторін була спрямована на захист інформації, пов'язаної із укладанням та виконанням даного договору. Виходячи із змісту умови «не можуть безпідставно передаватися третім особам» свідчить про те, що підставне передання інформації не суперечить договору.

В даному випадку підставою передання інформації і документів є договір уступки права вимоги, який відповідає закону, не визнаний недійсним і створює правові наслідки, що свідчить про відсутність порушення, на яке посилається відповідач.

Стосовно перейменування відповідача колегія суддів зазначає, що дані про перейменування підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, в силу чого зазначенню у резолютивній частині рішення суду та виконавчому документі підлягає поточна назва відповідача. Підставою для скасування ця підстава не є, оскільки зазначення судом старої назви учасника не свідчить про невірне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" на рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2017 р. у справі № 922/1344/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2017 р. у справі № 922/1344/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.