ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р.Справа № 916/608/17

За позовом: Анімакорд, Лтд

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

про стягнення 32000грн. компенсації

Головуючий суддя Малярчук І.А.

Судді Цісельський О.В.

ОСОБА_2

Представники сторін

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №1876 від 25.06.2016р.

від відповідача: ОСОБА_4, згідно довіреності від 22.03.2017р.; ОСОБА_5, згідно довіреності від 20.03.2017р.

В засіданні 24.07.2017р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 02.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_4, згідно довіреності від 22.03.2017р.

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Анімакорд, Лтд 32000грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, в їх обґрунтування зазначає, що 19.01.2017р., представником позивача в магазині „Мир Канцтоварів за адресою: м. Одеса, пр-т Добровольського,80, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1. виявлено випадок незаконного розповсюдження товару з зображенням частини аудіовізуального твору мультиплікаційного фільму „Маша і Мєдвєдь, який є обєктом інтелектуальної власності, виключним правом щодо якого володіє позивач. Суму компенсації, заявлену до стягнення з відповідача, що налічує 10 мінімальних заробітних плат, позивач розрахував спираючись на той факт, що мав місце один випадок порушення авторського права, отже, обрахував одну мінімальну граничну суму компенсації, встановлену положеннями Закону України „Про авторське право і суміжні права.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 11.04.2017р. за вх.№8564/17, де вказує, що позивачем не доведено наявності у нього майнових авторських прав на твір та права на їх захист, оскільки із положень п.1.2. договору №ММ-2 від 10.12.2014р., додатку №1 до нього, акту №1 від 01.01.2015р. вбачається, що позивачу передано права щодо аудіовізуального твору - анімаційного серіалу „Маша та Ведмідь (а відповідно і всіх вихідних матеріалів та самостійних обєктів охорони) лише в частині серій з 14 і далі, відчуження за зазначеним договором виключних прав на серії 1-13 та їх складові сторонами договору погоджено не було. Звідси, відповідач робить висновок про те, що, за відсутності у позивача прав на серії 1-13 анімаційного серіалу „Маша и Медведь, позивач не має права на захист авторського права у звязку із реалізацією зазначеного у позові спірного товару (зошиту), оскільки на даному товарі зображено персонаж „Маша саме із першої серії вказаного серіалу „Перша зустріч". Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами використання твору відповідачем, так як відео фіксація у розумінні ст.32 ГПК України не є самостійним засобом доказування та може розглядатись як допоміжний доказ поряд ізх письмовими. Також, відповідач наголошує на тому, що позивачем не дотримано порядок виявлення та документування факту порушення авторських прав в частині вжиття заходів, передбачених Положенням про державного інспектора з питань інтелектуальної власності Державної служби інтелектуальної власності, затвердженого Постановою КМУ №674 від 17.05.2002р.

Одночасно, відповідач зауважує, що проведення таємної відеофіксації порушує права особи працівника магазину, який на ній зафіксований, оскільки згоди на його зйомку працівник не надавав. Як вказує відповідач, із відео фіксації неможливо встановити повноваження особи, що проводила зйомку, вчиняти такі дії від імені позивача. З відеозапису не вбачається адреса, за якою він здійснений, а лише містяться зображення вивіски магазину, що не дає змоги достовірно встановити факт того, що дана зйомка проводилась у магазині „Мир Канцтоварів саме за адресою: м. Одеса, пр-т Добровольського,80.

Відповідач також відмічає, що наданий позивачем на підтвердження факту продажу товару розрахунковий документ не містить жодного посилання на назву товару та його кількість, у звязку з чим встановити продаж даним документом саме спірного товару (зошиту із зображенням твору) неможливо. При цьому, на чеку відсутній відбиток печатки відповідача та не зазначено адресу торгівельного обєкту, а вказані у ньому реквізити реєстраційних документів субєкта господарювання, зокрема: „...Свідоцтво №3794 від 04.06.1998р... не співпадають із реквізитами свідоцтва про державну реєстрацію відповідача як фізичної особи підприємця серії В00 №009567 від 06.12.2001р., тому із зазначеного документу не можливо достовірно встановити факт здійснення продажу спірного товару саме відповідачем у торгівельному обєкті за адресою: м. Одеса, пр-т Добровольського,80.

Клопотання сторін від 28.03.2017р. за вх.№7239/17, від 23.05.2017р. за вх.№11390/17 про долучення документів до справи, від 29.03.2017р. про ознайомлення з матеріалами справи були судом задоволені.

У відповідності до вимог ст.77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.05.2017р. по 23.05.2017р.

Ухвалою суду від 05.05.2017р. задоволено клопотання відповідача від 05.05.2017р. за вх.№2-2480/17 про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою суду від 23.05.2017р. справу №916/608/17 до колегіального розгляду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 23.05.2017р. за результатами повторного автоматичного розподілу визначено наступний склад колегії суддів для розгляду справи №916/608/17: головуючий суддя Малярчук І.А., судді Цісельський О.В., Оборотова О.Ю., у звязку з чим ухвалою від 24.05.2017р. справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

10.12.2014р. на підставі договору №ММ-2, укладеного між ТОВ „Маша та Ведмідь (правовласник) та Анімаккорд, ЛТД (набувач), товариство передало Анімаккорд, ЛТД виключні права на аудіовізуальні твори анімаційні серіали „Маша і Мєдвєдь та „Машині казки, про що сторонами складено та підписано додаток №1 до договору, акт передачі прав №1 від 01.01.2015р.

Відповідно до п.1.3. договору №ММ-2 від 10.12.2014р. правовласник заявляє та гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори та, що після передачі/відчуження за актами передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобовязаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно п.1.7.1. договору №ММ-2 від 10.12.2014р. до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладеним правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобовязується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1. договору №ММ-2 від 10.12.2014р. визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі елементи і обєкти аудіовізуальних творів, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво по стилю, робочі матеріали, назви анімаційних серіалів «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та обєкти безпосередньо в додатках до цього договору.

Відповідно до п.7.1. договору №ММ-2 від 10.12.2014р. договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком №1 до договору №ММ-2 від 10.12.2014р. сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів „Маша и Медведь і «Машині казки» та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

На підтвердження розповсюдження відповідачем товару із зображенням, що є обєктом авторського права, позивач подав DVD диск із відеозаписом від 19.01.2017р., що здійснений в магазині „Мир Канцтоварів за адресою: м. Одеса, пр-т Добровольського,80, представником Анімаккорд, ЛТД, чек від 19.01.2017р., в якому зазначено: „Субєкт підприємницької діяльності Суворовського району м. Одеси Куцька ОСОБА_6, свідоцтво №3794 від 04.06.1998р., магазин „Мир Канцтоварів, дата: 19.01.2017р. та підпис особи, що склала чек, товар, придбаний у відповідача зошит із зображенням персонажів мультфільму „Маша и Медведь.

08.02.2017р. позивачем було надіслано відповідачу лист щодо припинення порушення авторських прав.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В00 №099567 від 16.12.2001р.

Приміщення за адресою: пр-т Добровольського,80, відповідач орендує у ФОП ОСОБА_7 на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2017р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані позивачем докази та викладену ним правову позицію, суд вважає заявлені Анімаккорд, ЛТД позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів 32000грн. компенсації за порушення майнових авторських прав частково правомірними з огляду на наступні положення законодавства.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший обєкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних обєктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. ОСОБА_8 не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч.2-4 ст.426 ЦК України).

Згідно ст.435 ЦК України первинним субєктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Субєктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 441 ЦК України визначено, що використанням твору, в тому числі, є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України Про авторське право і суміжні права, аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Частиною 1 статті 8 названого Закону до обєктів авторського права віднесено твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори.

Відповідно до ст.9 Закону України „Про авторське право і суміжні права частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону України Про авторське право і суміжні права майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст.31 названого вище Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону України Про авторське право і суміжні права передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст.431 ЦК України).

Статтею 445 ЦК передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

За приписами ч.1 ст.52 вищезгаданого Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав субєкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Зі змісту ч.2 вищезазначеної статті вбачається, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу, крім того, при визначенні компенсації слід враховувати обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Таким чином, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами (п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Відповідно до п.51.3. Постанови Пленуму ВГСУ №12 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Наразі, такі зміни до Закону не внесені. Між тим, виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Спираючись на наведені положення п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Вищий господарський суд України у листі №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017р., вказує, що при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016р. №1774-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600грн.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договору, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал Маша і Мєдвєдь та на його складові частини, в тому числі і на малюнок "Маша", а отже, і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом. Тобто, Анімаккорд, ЛТД є власником виключних прав у повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ТОВ Маша і Мєдвєдь, в тому числі малюнок Маша, який в силу статті 9 Закону України Про авторське право і суміжні права охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Факт розповсюдження відповідачем товару із зображенням, що є обєктом авторського права у магазині „Мир Канцтоварів 19.01.2017р., а саме, зошит із зображенням персонажів мультфільму „Маша и Медведь, підтверджується DVD диском із відеозаписом від 19.01.2017р., що здійснений в магазині „Мир Канцтоварів за адресою: м. Одеса, пр-т Добровольського,80, представником Анімаккорд, ЛТД, чек від 19.01.2017р., в якому зазначено: „Субєкт підприємницької діяльності Суворовського району м. Одеси Куцька ОСОБА_6, свідоцтво №3794 від 04.06.1998р., магазин „Мир Канцтоварів, дата: 19.01.2017р. та підпис особи, що склала чек.

Одночасно, судом не примаються до уваги заперечення відповідача стосовно того, що проведення таємної відеофіксації порушує права особи працівника магазину, який на ній зафіксований, через відсутність його згоди на зйомку, так як магазин мир "Мир Канцтоварів" є публічним загальновідвідуваним місцем, будь-який споживач має змогу відвідати магазин знаходитись там та проводити зйомку під час роботи магазину.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ФОП ОСОБА_1 майнових авторських прав на персонаж "Маша", як складову частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу Маша і Мєдвєдь, шляхом розповсюдження товару, що містить зображення персонажу „Маша.

Звідси, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, з врахуванням п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", листа Вищого господарського суду України у листі №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017р., за наявності встановленого порушення у вигляді розповсюдження товарів з порушенням авторського права, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за один випадок реалізації контрафактної продукції, що складає 16000грн.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги Анімаккорд, ЛТД є частково доведеними та обґрунтованими та підлягають судом частковому задоволенню, стягненню з відповідача підлягає 16000грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Згідно ст.49 ГПК України понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 1600грн. відносяться за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов Анімакорд, Лтд частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (65123, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Анімаккорд, ЛТД (Республіка Кіпр, 1095, м. Нікосія, ОСОБА_8,6, корп.С, 7 поверх, офіс 703, реєстраційний номер НЕ 244451) 16000 (шістнадцять тисяч) грн. компенсації, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

3. Відмовити позивачу у задоволенні решти частини заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27 липня 2017 р.

Головуючий суддя І.А. Малярчук

Суддя О.В. Цісельський

Суддя О.Ю. Оборотова