ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р.Справа № 922/1601/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Благодійна організація "Благодійний фонд "Щира Слобожанщина", м. Харків
до Регіональне Відділення Фонду державного майна України по Харківській області м. Харків 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про звільнення від сплати орендної плати
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 27.04.2017

відповідача - не з'явився

третьої особи - ОСОБА_3 за довіреністю №01-04/394 від 08.02.2017

ВСТАНОВИВ:

Благодійна організація Благодійний фонд ЩИРА СЛАБОЖАНЩИНА звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в якому просить суд звільнити її від сплати орендної плати за Договором оренди від 08.06.2016 р. № 6126-Н у період з 08.06.2016 р. по 13.03.2017 р.

Ухвалою суду від 19 травня 2017 року було порушено провадження по справі, залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, розгляд справи призначено на 08 червня 2017 року.

Представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. № 18885 від 08.06.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. №18891 від 08.06.2017) в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні.

Третьою особою надано суду відзив на позовну заяву (вх. №18948 від 08.06.2017) в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні.

Розгляд справи було відкладено на 10 липня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Також, позивачем були надані до суду додаткові пояснення по справі (вх. №22254 від 10.07.2017).

Відповідач в судове засідання, призначене на 10 липня 2017 року, свого представника не направив.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

08.06.2016 р. РВ ФДМУ по Харківській області (орендодавець) було укладено з Благодійною організацією «Благодійний фонд «ЩИРА СЛОБОЖАНЩИНА» (орендар) договір оренди № 6126-Н, відповідно до якого орендодавцем було передано орендарю в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлову двоповерхову адміністративну будівлю, памятка архітектури (охоронний № 392) інв. №10310042, літ. за тех. паспортом А-2, реєстровий номер 02498530.1.ЛУОФСЧ446, загальною площею 854,6 кв. м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Чоботарська, 80, що знаходиться на балансі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації.

Факт передачі орендованого майна підтверджується актом приймання - передачі від 08.06.2016 р.

Вартість майна визначена згідно з незалежної оцінки станом на 01.03.2016 р., яка становить 2998300,00 грн.

Майно було передано в оренду з метою: розміщення благодійної організації на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить понад 50,0 м2 (п. 1.2.Договору).

Відповідно до п. 10.1. Договору, Договір оренди був укладений строком на 2 роки 11 місяців з 08.06.2016 року до 08.05.2019 року.

Додатковою угодою № 3 від 14.03.2017 р. до Договору, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 та зареєстрована за № 1159, Договір оренди продовжено до 08.06.2026 року.

Орендна плата згідно п.3.1 Договору визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 р. № 786 зі змінами і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - квітень 2016 р. - 17490,08 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2016 р. визначається шляхом корегування орендної плати за перший місяць оренди - червень 2016 р. визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень, червень 2016 р.

Додатковою угодою № 1 від 13.03.2016 до Договору, п. 3.1. з 17.08.2016 р. викладено у новій редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за перший місяць перерахунку - серпень 2016 р. (з урахуванням індексу інфляції за серпень 2016 р.) - 16905,34 грн.».

При цьому, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно, до 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50%;

- на рахунок, визначений Балансоутримувачем у розмірі 50%.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що у порушення умов Договору не були надані відповідні комунальні послуги у звязку із чим останній був позбавлений фактичної можливості використовувати орендоване майно за Договором оренди від 08.06.2016 р. № 6126-Н у своїй господарській діяльності за цільовим призначенням та мети з якою укладено Договір оренди, через відсутність функціонуючих комунікацій (електропостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення).

Надаючи оцінку поданим до суду доказам та правову кваліфікацію обставинам спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші обовязки, тобто у Відповідача виникло зазначене зобовязання саме із договору оренди від 08.06.2016 р. № 6126-Н.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Правовідносини з оренди державного та комунального майна регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", гл. 58 Цивільного кодексу України та відповідними положеннями Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст. 19 цього Закону орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню. Орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

У частині 2 статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Статтею 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Як вже було зазначено вище, положеннями п. 1.3. договору визначено, що стан майна на момент укладання договору (потребує/не потребує поточного або капітального чи поточного і капітального ремонту) визначається в акті приймання - передавання згідно довідки балансоутримувача. В подальшому майно за договором оренди від 08.06.2016 р. № 6126-Н було передано в користування орендарю на підставі акту приймання-передачі орендованого майна, підписаного сторонами договору та балансоутримувачем. В цьому акті зазначено, що майно, згідно довідки Балансоутримувача від 17.03.2016 р. № 01-05/210-1/458, потребує поточного і капітального ремонту.

Враховуючи те, що вказаний акт був підписаний орендарем, то суд приходить до висновку, що він був ознайомлений зі станом майна.

Положеннями договору оренди від 08.06.2016 р. № 6126-Н (п.п. 5.1. - 5.14. договору) встановлено, що орендар взяв на себе певні зобовязання. Зокрема, орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату до Державного Бюджету та Балансоутримувача; забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки; своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобовязання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень.

Окрім цього, положеннями п. 5.11. договору передбачено здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг орендарю, з наданням орендодавцю копій цих Договорів.

Ст. 767 Цивільного кодексу України передбачає, що наймач зобовязаний у присутності наймодавця перевірити справність речі і якщо на момент передання речі в його володіння наймач не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана в належному стані.

Матеріалами справи підтверджується, що орендар за актом приймання-передачі прийняв об'єкт оренди у стані, який потребує поточного і капітального ремонту. Про те, що нежитлові приміщення знаходяться »»задовільному стані і потребують проведення поточного і капітального ремонту, обовязок проведення якого, згідно п. 5.6 договору покладається на орендаря і за його рахунок. Дані акт та договір підписали обидві сторони без жодних зауважень та заперечень.

Приймаючи майно в оренду позивач був ознайомлений із станом об'єкта оренди, добровільно прийняв його, не висловивши заперечень. При цьому, належних та допустимих доказів, що на момент передачі майна в оренду існували обставини, які перешкоджають його використанню, позивачем надані не були.

Крім того, слід зазначити, що з 08.06.2016 (моменту прийняття приміщення) до 26.12.2016 орендар не звертався до орендодавця або балансоутримувача з питань недоліків та неможливості користування спірними приміщеннями, а також сплачував сплачував орендну плату, що надає підстави вважати про згоду позивача зі станом орендованого майна та використовуванням цих приміщень у своїй діяльності.

Крім того, як вказує сам позивач в позовній заяві, та, що було підтверджено відповідачем та третьою особою під час розгляду справи, відповідно до п.п.2.1.8. укладеного договору про відшкодування витрат балансоугримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 08.06.2016 № 22, орендар самостійно укладає договори на оплату комунальних послуг та по утриманню орендованого приміщення, а також самостійно сплачує за комунальні послуги. Заходи по розробці проектів та отримання дозволів на використання комунікацій є невідємною умовою укладання договорів з комунальними службами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави позивача, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог стосовно звільнення від сплати орендної плати є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наданими суду доказами та не відповідають вимогам чинного законодавства, у звязку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 17.07.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1