РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/9345/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9345/17

за позовом Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України

м. Миколаєва Миколаївської області;

до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»;

про стягнення 1020,54 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Радченко С.Ю., довіреність від 01.02.2017р., реєстраційний № 159.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (надалі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - відповідач) про стягнення 1020,54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2017р. порушено провадження у справі №910/9345/17, розгляд справи призначено на 13.07.2017р.

13.07.2017р. через відділ діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву та витребувані документи.

Присутній в судовому засіданні 13.07.2017р. представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Представник позивача в судове засідання 13.07.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі від 12.06.2017р. не виконав.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника позивача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2006р. між Управлінням Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - позивач, фонд) та публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач, банк) було укладено договір № 51, умовами якого передбачено, що відповідно до цього договору, банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. № 1596 (з наступними змінами) (надалі - порядок). Банк виконує функції, зазначені у параграфі 1 статті 1 цього договору у м. Миколаєві.

Сторонами укладались додаткові угоди, якими сторони вносили зміни щодо пролонгації строку дії договору.

Пенсіонер ОСОБА_2 отримував пенсію за віком.

16.08.2016р. між відповідачем та пенсіонером ОСОБА_2 було укладено договір комплексного банківського обслуговування (далі - ДКБО) фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням, електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якого ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн. на підставі Заяви про приєднання та Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії

Відповідно до п.7.1 ДКБО, пенсіонер ОСОБА_2 доручив, а відповідач набув право здійснювати договірне списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 та інших поточних рахунків коштів в сумах, що відповідають розмірам грошових зобов'язань ОСОБА_2

За твердженнями позивача, 27.01.2017 року, останній отримав відомості, відповідно до яких пенсіонер ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищезазначене, 06.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із запитом вих. № 2556/04-2 про повернення грошових коштів, перерахованих на рахунок ОСОБА_2 в сумі 1374,31 грн., нарахованої на ім'я зазначеного пенсіонера.

В свою чергу відповідач, 11.05.2017р. здійснив позивачу повернення залишку коштів з рахунку пенсіонера ОСОБА_2 у сумі 353,77 грн.

Разом із тим, як зазначає позивач, різниця між сумою пенсії, яка була нарахована позивачем пенсіонерові ОСОБА_2 на його картковий рахунок, починаючи з місяця, наступного за місяцем дати його смерті (лютий 2017р.), та сумою, яка була повернута відповідачем позивачу, тобто 1020,54 грн. є безпідставно отриманими відповідачем грошовими коштами.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми безпідставно отриманих ним грошових коштів у розмірі 1020,54 грн.

Відповідач, проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві, який було подано до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.01.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 51, в який були внесені зміни додатковими угодами щодо продовження строку дії договору (копії наявні у матеріалах справи).

Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов'язався виконувати функції з виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999р. № 1596 (з наступними змінами) (надалі-порядок).

Згідно з пар. 3 ст. 1 р. 1 договору, взаємовідносини між фондом та банком з питання виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки регулюються Порядком, цим Договором та додатковим угодами до цього Договору, що є його невід'ємними частинами.

Умовами пар. 1 ст. 3 р. 2 договору передбачено, що фонд зобов'язується:

- проводити серед пенсіонерів і одержувачів допомоги роз'яснювальну роботу щодо порядку виплати пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з коштів Фонду, через поточні рахунки в Банку;

- забезпечити прийом Фондом відповідних заяв пенсіонерів і одержувачів допомоги про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в установах Банку, як від пенсіонерів, так і від установ Банку;

- забезпечити перерахування коштів на виплату пенсій та грошової допомоги, що фінансуються з коштів Фонду, на рахунки установ Банку протягом місяця за встановленими періодами виплати;

- подавати Банку за два-три дні до початку кожного виплатного періоду місяця, за який виплачується пенсія та грошова допомога, одночасно на паперових та магнітних носіях списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, описи до них та довідку про джерела фінансування виплат у кількості та за формою згідно з Порядком.

Відповідно до умов, викладених в пп.1, 2, 3, 8 п. 2 ст. 3 р. 2 договору, банк зобов'язується забезпечити через свої установи:

- відкриття для зарахування коштів від Фонду окремих аналітичних рахунків за балансовим рахунком № 2560 "Державні позабюджетні фонди" в установах Банку без нарахування відсотків за залишками коштів, що створить умови для цільового використання коштів Фонду;

- укладання з пенсіонерами і одержувачами допомоги договорів про відкриття поточних рахунків для зарахування сум пенсій та допомоги;

- видачу за бажанням одержувача належних йому сум пенсій та грошової допомоги як безпосередньо у Банку, так і з доставкою додому;

- здійснення Банком нарахування за коштами, які зберігаються на поточних рахунках пенсіонерів і одержувачів, відсотків у порядку та розмірах, визначених, договором між одержувачем і Банком.

Відповідно до пар. 1 ст. 7 р. 4 договору, якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержуються більше як один рік, Банк повідомляє про це письмово Фонду.

Згідно з пар. 4 ст. 8 р. 4 договору, суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, Банк протягом трьох банківських днів повертає Фонду, за письмовим розпорядженням, при умові наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

У відповідності до умов зазначеного договору 16.08.2016р. відповідачем було укладено договір комплексного банківського обслуговування з пенсіонером ОСОБА_2, відповідно до якого банк відкриває відновлювальну кредитну лінію.

В свою чергу позивач суми нарахованої пенсіонеру ОСОБА_2 пенсії зараховував на його картковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий відповідачем, що підтверджується виписками з особового рахунку пенсіонера, які долучені до матеріалів справи відповідачем.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 "Про затвердження Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках"( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банківських установах(далі - Порядок).

Відповідно до аб. аб. 1, 2 п. 1 Порядку встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Згідно з пунктом 2 Порядку, виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до пункту 4 Порядку, установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Відповідно до пункту 13 Порядку, у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Як встановлено судом, 27.01.2017 року, позивач отримав відомості, відповідно до яких пенсіонер ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з чим, 06.03.2017р. позивач звернувся до відповідача з запитом вих. № 2556/04-2 про повернення грошових коштів, перерахованих на рахунок ОСОБА_2 в сумі 1374,31 грн., нарахованої на ім'я зазначеного пенсіонера.

Відповідач 11.05.2017р. здійснив повернення позивачу залишку коштів з рахунку пенсіонера ОСОБА_2 у сумі 353,77 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, що різниця між сумою пенсії, яка була нарахована позивачем пенсіонеру ОСОБА_2 на його картковий рахунок (1374,31 грн.), починаючи з місяця, наступного за місяцем дати його смерті, та сумою, яка була повернута відповідачем позивачу (353,77 грн.), є безпідставно отриманими відповідачем грошовими коштами.

Щодо зазначеного обґрунтування позовних вимог позивача господарський суд зазначає наступне.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Виходячи з приписів чинного законодавства, суд зазначає, що відповідач не є набувачем пенсійних коштів пенсіонера ОСОБА_2, які, в свою чергу, є власністю останнього, а лише вчиняє дії по обслуговуванню рахунку зазначеного пенсіонера.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Вищого господарського суду України у справах № 904/3561/15 від 02.11.2015; № 918/2031/13 від 17.12.2014, а також у постанові Верховного суду України від 09.09.2014.

До того ж, суд зазначає, що з інформації, зазначеної в банківських виписках, наданих відповідачем, вбачається, що сума оскаржуваних грошових коштів, а саме нарахованої пенсії у розмірі 1020,54 грн., була списана на підставі п.7.1 ДКБО з рахунку ОСОБА_2, що відповідає розмірам грошових зобов'язань останнього.

Крім того, оскільки позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонера ОСОБА_2 тільки 06.03.2017р., то у відповідача, до того моменту, були відсутні підстави не здійснювати зарахування на картковий рахунок пенсіонера нарахованої йому суми пенсії.

За таких обставин, твердження позивача, щодо безпідставного отримання відповідачем оспорюваних грошових коштів у сумі 1020,54 грн. є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище нормами закону, а також, погодженими сторонами умовами договору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи те, що відповідач, при здійсненні повернення на вимогу позивача залишку коштів з рахунку пенсіонера ОСОБА_2 у сумі 353,77 грн. діяв в межах приписів чинного законодавства та умов договору комплексного банківського обслуговування, тому господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 18.07.2017р.

Суддя А.І. Привалов