ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 914/428/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бонк Т.Б., Кравчук Н.М.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства «Ротен», б/н від 25 травня 2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 17 травня 2017 року (підписане 19.05.2017 року), суддя Галамай О.З.

у справі №914/428/17

за позовом Дочірнього підприємства «Умань-Агро», с. Гереженівка, Уманський район, Черкаська область

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Ротен», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 199 197,28 грн.

в с т а н о в и в :

24 лютого 2017 року Дочірнє підприємство «Умань-Агро» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 підприємства «Ротен» про стягнення заборгованості в розмірі 199 197,28 грн., з яких: 153 430 грн. основний борг, 20 024,65 грн. неустойка, 12 311,96 грн. інфляційних втрат та 13 430,67 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17 травня 2017 року по справі №914/428/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з ОСОБА_2 підприємства «Ротен» на користь Дочірнього підприємства «Умань-Агро» 153 430 грн. основного боргу, 20 024,65 грн. неустойка, 12 311,96 грн. інфляційних втрат та 13 430,67 грн. 3% річних.

Рішення суду мотивоване тим що, відповідач порушив умови укладеного з позивачем договору про надання послуг №18-04-16 від 18 квітня 2016 року в частині оплати за надані позивачем послуги, у звязку з чим, заборгував позивачу 153 430 грн. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач здійснюючи часткові оплати за надані послуги, порушив умови договору щодо термінів оплати, у звязку з чим, позивач підставно нарахував останньому неустойку, передбачену п.5.2 Договору, а також 3% річних та інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство «Ротен» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 травня 2017 року по справі №914/428/17 та прийняти нове рішення. Зокрема, зазначає, що неустойку, передбачену п.5.2 Договору слід обчислювати з суми 153 430 грн. (основна заборгованість на момент звернення до суду з даним позовом), а не із загальної суми договору. Крім того, вказує, що 3% річних є розміром неустойки за замовчуванням і діє у випадках коли сторони не визначили в договорі інший розмір, а враховуючи погодження сторонами у договорі відповідальності у вигляді неустойки в розмірі 1%, скаржник вважає помилковим стягнення одночасно і 3% річних і неустойки в розмірі 1% від загальної суми несвоєчасно проведених платежів. Одночасно апелянт зазначає про безпідставне відхилення судом клопотання відповідача про призначення у справі експертизи та не вирішення судом клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт вказує, що в судовому засіданні 17 травня 2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення за відсутності відповідача, який не був повідомлений про судове засідання.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 травня 2017 року по справі №914/428/17 та прийняти нове рішення. Поряд з цим, уточнив вимоги апеляційної скарги та просив суд прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. У відзиві на апеляційну скаргу (вих.№26/06-в від 26 червня 2017 року) представник позивача просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що неустойку в розмірі 1% слід обраховувати від загальної суми несвоєчасно проведених платежів, як це передбачено договором, оскільки, відповідачем часткова оплата робіт проводилась з порушенням строків, передбачених договором. Крім того, вважає помилковим твердження скаржника про ототожнення 3% річних та неустойки, оскільки такі мають різну правову природу та можуть застосовуватись одночасно.

Оскільки явка представника позивача не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2016 року між Дочірнім підприємством «Умань-Агро» (в тексті договору виконавець) та ОСОБА_2 товариством «Ротен» (в тексті договору замовник) укладено договір про надання послуг №18-04-16, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 виконавець зобовязався за завданням замовника надати послуги сільськогосподарською технікою та/або обладнанням, з особами, що мають право на керування технікою, а замовник оплатити виконавцю послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.2.2 Договору загальна вартість послуг (ціна договору) визначається як сумарна вартість наданих виконавцем послуг, що визначається на підставі підписаних уповноваженими представниками сторін актів приймання-передачі наданих послуг.

У п.2.4 Договору сторони погодили, що оплата вартості послуг за цим договором здійснюється замовником на користь виконавця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця, у такому порядку: оплата вартості фактично наданих послуг протягом трьох банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі наданих послуг.

У відповідності до п.3.1 Договору приймання та передача наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання-передачі наданих послуг, форма якого наведена у додатку №1 до цього договору. Сторони погодили, що акти приймання-передачі наданих послуг підписуються уповноваженими представниками сторін після обробітку кожних 500 га угідь замовника.

На виконання умов Договору позивачем у травні 2016 року надано послуги відповідачу на загальну суму 2 043 430 грн., що підтверджується актами виконання робіт (надання послуг №32 від 18.05.2016 року та №37 від 27.05.2016 року), копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані йому послуги виконував неналежним чином та не в повному обсязі. Часткові оплати підтверджуються банківськими виписками, копії яких знаходяться у матеріалах справи. Вартість неоплачених робіт з боку відповідача на момент подання позову становила 153 430 грн.

Згідно з п.5.2 Договору замовник, в разі несвоєчасного проведення платежів, передбачених цим договором, сплачує виконавцю, за весь час затримки проведення платежів, неустойку в розмірі 1%, яка обчислюється виходячи із загальної суми несвоєчасно проведених платежів.

Враховуючи наведене, позивач нарахував відповідачу неустойку в розмірі 20 024,65 грн. у відповідності до п.5.2 Договору та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 12 311,96 грн. інфляційних втрат і 13 430,67 грн. 3% річних.

22 лютого 2017 року позивач надіслав на адресу відповідача лист (вих.№194) з вимогою погасити заборгованість перед позивачем за договором про надання послуг №18-04-16 від 18 квітня 2016 року в розмірі 199 197,28 грн.

У звязку з залишенням вказаної вимоги без задоволення, Дочірнє підприємство «Умань-Агро» звернулось до Господарського суду Львівської області з даним позовом про стягнення з ОСОБА_2 підприємства «Ротен» заборгованості в розмірі 199 197,28 грн., з яких: 153 430 грн. основний борг, 20 024,65 грн. неустойка, 12 311,96 грн. інфляційні втрати та 13 430,67 грн. 3% річних.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Як зазначалось вище, у пункті 2.4 Договору сторони погодили, що оплата вартості послуг за цим договором здійснюється замовником на користь виконавця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця, у такому порядку: оплата вартості фактично наданих послуг протягом трьох банківських днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі наданих послуг.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечувався факт надання позивачем послуг на загальну суму 2 043 430 грн. (акти виконання робіт (надання послуг) №32 від 18.05.2016 року та №37 від 27.05.2016 року).

Також матеріалами справи підтверджено, що відповідачем надані послуги оплачені частково, у звязку з чим в останнього існує заборгованість перед позивачем за договором про надання послуг №18-04-16 від 18 квітня 2016 року в розмірі 153 430 грн.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Беручи до уваги наведене вище, колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 153 430 грн. основного боргу за договором про надання послуг №18-04-16 від 18 квітня 2016 року підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Поряд з тим, крім основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 20 024,65 грн. неустойки, 12 311,96 грн. інфляційних втрат та 13 430,67 грн. 3% річних.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Так, у п.5.2 Договору сторони погодили, що замовник, в разі несвоєчасного проведення платежів, передбачених цим договором, сплачує виконавцю, за весь час затримки проведення платежів, неустойку в розмірі 1%, яка обчислюється виходячи із загальної суми несвоєчасно проведених платежів.

Зважаючи на наведене вище, перевіривши відповідні розрахунки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача 20 024,65 грн. неустойки, 12 311,96 грн. інфляційних втрат та 13 430,67 грн. 3% річних.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем протилежного не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 153 430 грн. основного боргу, 20 024,65 грн. неустойка, 12 311,96 грн. інфляційних втрат та 13 430,67 грн. 3% річних.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що неустойку, передбачену п.5.2 Договору, слід обчислювати з суми 153 430 грн. (основна заборгованість на момент звернення до суду з даним позовом), а не із загальної суми договору, оскільки відповідачем проводилась оплата наданих позивачем послуг із порушенням строків, встановлених п.2.4 Договору, відтак, позивачем вірно нараховано неустойку на суму неоплачених, а також несвоєчасно оплачених послуг. При цьому, колегія суддів вважає помилковим ототожнення апелянтом неустойки та 3% річних, які мають різну правову природу та можуть застосовуватись одночасно за порушення одного і того ж зобовязання. Поряд з тим, інформаційний лист Вищого господарського суду України №01-06/908/2012 від 13 липня 2012 року, на який скаржник посилається в апеляційній скарзі, стосується можливості одночасного стягнення штрафу та пені і не стосується можливості застосування до боржника ч.2 ст.625 ЦК України (3% річних та інфляційних втрат).

Одночасно, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого суду про відхилення клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, з огляду на часткове виконання відповідачем зобовязання за договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи надійшло до суду першої інстанції 23 травня 2017 року, тобто після прийняття судом рішення по справі (17 травня 2017 року), відтак, місцевим господарським судом не розглядалось.

Щодо доводів скаржника про прийняття рішення за відсутності представника відповідача, який не був повідомлений про судове засідання, колегія суддів звертає увагу апелянта, що в матеріалах справи містяться докази надіслання на адресу відповідача (м. Жидачів, вул. Грушевського, 2) копії ухвали суду від 03 травня 2017 року (арк. справи 144), відтак, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а наведене спростовується матеріалами справи.

Враховуючи все зазначене вище, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 17 травня 2017 року по справі №914/428/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства «Ротен» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/428/17 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 28.07.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бонк Т.Б.

ОСОБА_3