ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" липня 2017 р.Справа № 916/1162/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Бобошко А.В.

розглянувши справу №916/1162/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 26898,48 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю від 07.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_4 за ордером серія ОД №049980 від 14.06.2017р.

Суть спору: ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_2 26898,48 грн., з яких 25120,50 грн. - основний борг за поставлений товар, 1464,15 грн. - інфляційні збільшення суми боргу, 313,83 грн. 3% річних, які нараховані відповідачу за порушення строків оплати поставленого позивачем товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на замовлення відповідача поставив товар, який оплачений відповідачем частково.

У заяві за вх.№13219/17 від 16.06.2017р. на виконання ухвали суду від 19.05.2017р. позивачем повідомлено, що письмового договору між позивачем і відповідачем укладено не було, однак господарські правовідносини виникли між сторонами шляхом укладення договору у спрощений спосіб як то передбачено вимогами ст.181 ГК України. Так, на початку грудня 2016р. шляхом телефонограми відповідачем було здійснено замовлення на постачання труб, що підтверджується аудіо записом замовлення. Під час здійснення поставки товару відповідачем не було здійснено підписання видаткових накладених №25 від 12.12.2016р. та №26 від 14.12.2016р. Протягом тривалого часу між сторонами тривали перемовини стосовно сплати остаточної вартості поставленої продукції та безпосереднього підписання видаткових накладних. Однак, відповідачем постійно строки здійснення своїх зобов'язань відкладались, у зв'язку з чим 05.05.2017р. позивач був змушений надіслати видаткові накладні поштовим зв'язком з описом вкладення на поштову адресу відповідача. Вказані накладні отримані відповідачем, але не підписані та позивачу не повернуті.

У запереченнях на позов від 05.07.2017р. за вх.№14642/17 відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, з посиланням при цьому на те, що між сторонами дійсно велися перемовини щодо укладення договору, однак сторони так у не прийшли згоди за основними умовами договору та його не уклали. Відповідачем була здійснена передплата згідно виставленого йому рахунку, однак відповідач товару не отримував, що підтверджується видатковими накладними, які не підписані відповідачем. Вказані накладні отримані відповідачем поштою у травні 2017р., але не підписані, оскільки товар не отриманий відповідачем. Оскільки між сторонами велися перемовини щодо укладення договору та поставки товару, в якому у відповідача є потреба, то відповідач не звертався ані до суду ані до позивача стосовно повернення грошових коштів.

У письмових поясненнях від 14.07.2017р. за вх.№15499/17 позивач посилається на те, що у матеріалах справи наявні аудіо записи про підтвердження замовлення товару відповідачем, визначення якісних характеристик товару, визначення місця поставки товару та безпосередньо строків виконання постачання товару. Відповідачем були частково оплачені грошові кошти по виставленому рахунку позивачем. Також на аудіо записах чітко висловлена позиція відповідача про визнання боргу, однак він висловлював прохання зачекати у зв'язку з відсутністю коштів на банківському рахунку. Відповідачем була отримана претензія стосовно погашення заборгованості, однак була проігнорована ним. Відповідачем отримані видаткові накладні, однак не надано відповіді щодо їх підписання або необґрунтованості направлення.

У додаткових поясненнях від 26.07.2017р. за вх.№16436 /17 позивач посилається на те, що ним в повній мірі доведений факт укладення договору та здійснення відповідної поставки товару відповідачеві.

Під час розгляду справи судом задоволено клопотання представника позивача про прослуховування у судовому засіданні аудио записів, які надані позивачем на підтвердження замовлення товару відповідачем.

28.07.2017р. за вх.№2-4048/17 господарський суд одержав клопотання про призначення судової експертизи, в якому позивач просить суд призначити лінгвістичну експертизу усного мовлення на підтвердження відповідності голосу ФОП ОСОБА_2 Проведення експертизи позивач просить суд доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставити питання: чи брав участь ФОП ОСОБА_2 у досліджуваній розмові, зафіксованій на аудіо записах; якщо так, то які саме слова та висловлення промовлені саме ним.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення, згідно з якими відповідач заперечує проти призначення у справі експертизи, оскільки проведення такої експертизи в будь-якому випадку не доведе ані факту існування між сторонами у справі договірних відносин, ані факту отримання товару відповідачем. Окрім того, представник відповідача вважає, що призначення експертизи призведе до затягування строків вирішення спору у даній справі.

Ухвалою від 17.07.2017р. строк вирішення спору у даній справі продовжений господарським судом на 15 днів у зв'язку із зволенням відповідного клопотання позивача.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому засіданні за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

08.12.2016р. позивачем складений рахунок на оплату №37, згідно з яким вартість труби питної ПЕ 80 ф 63х4,7 мм у кількості 1150 м, труби питної ПЕ ф 75х5,6 мм у кількості і 700 м, та вартість доставки товару клієнту становить 75820,50 грн.

При цьому, у вказаному рахунку ФОП ОСОБА_5 зазначений в якості постачальника, ФОП ОСОБА_2 - в якості покупця та є посилання на основний договір.

15.12.2016р. ФОП ОСОБА_2 перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 50 000 грн., про що свідчить платіжне доручення №33, в якому в графі призначення платежу зазначено за трубу рах 37 від 08.12.2016р.

12.12.2016р. ФОП ОСОБА_5 складена видаткова накладна №25, згідно з якою вартість труби питної ПЕ 80 ф 63х4.7 мм у кількості 230 м, труби питної ПЕ 80 ф 75х5,6 мм у кількості 700 м та вартість доставки товару клієнту становлять 46462,50 грн.

При цьому, у вказаній накладній ФОП ОСОБА_5 зазначений в якості постачальника, ФОП ОСОБА_2 - в якості покупця та є посилання на основний договір.

Аналогічна видаткова накладна складена ФОП ОСОБА_5 і 14.12.2016р. №26, згідно з якою вартість труби питної ПЕ 80 ф 63х4,7 мм у кількості 920 м, та вартість доставки клієнту становлять 29358 грн.

При цьому, у вказаній накладній ФОП ОСОБА_5 також зазначений в якості постачальника, ФОП ОСОБА_2 - в якості покупця та є посилання на основний договір.

Окрім того, вказана видаткова накладна підписана лише ФОП ОСОБА_5

Також 12.12.2016р. ФОП ОСОБА_5 замовлено перевезення вантажу за маршрутом Одеса - село Тузли Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг №1212/16, який підписаний ФОП ОСОБА_5 (замовник) і ТОВ „Українські Інсталяційні Системи" (Перевізник), та згідно з яким вартість перевезення становить 700 грн.

12.12.2016р. складена ТТН №Р25 на перевезення замовленого ФОП ОСОБА_5 вантажу, яка підписана ФОП ОСОБА_5 та водієм /експедитором. Підпис особи, яка прийняла вантаж у накладній відсутній.

14.12.2016р. ФОП ОСОБА_5 замовлено перевезення вантажу за маршрутом Одеса - село Тузли Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг №1412/16, який підписаний ФОП ОСОБА_5 (замовник) і ТОВ „Українські Інсталяційні Системи" (Перевізник), та згідно з яким вартість перевезення становить 700 грн.

14.12.2016р. складена ТТН №Р26 на перевезення замовленого ФОП ОСОБА_5 вантажу, яка підписана ФОП ОСОБА_5 та водієм /експедитором. Підпис особи, яка прийняла вантаж у накладній відсутній.

11.04.2017р. позивач надіслав відповідачу претензію про оплату боргу за поставлений товар в сумі 25120,50 грн., яку відповідач одержав 15.04.2017р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

04.05.2017р. позивач надіслав відповідачу на підписання видаткові накладні №25 від 12.12.2015р. та №26 від 14.12.2016р., про що свідчать опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 04.05.2017р.

17.05.2017р. позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, окрім стягнення з відповідача боргу за поставлений товар в сумі 25120,50 грн., просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За посиланнями позивача, між сторонами у справі укладений договір поставки товару в спрощений спосіб. Окрім того, у судовому засіданні представник позивача усно вказав, що поставка товару між сторонами є усним правочином, на підтвердження якого позивачем надано відповідні аудиозаписи здійсненого відповідачем замовлення.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонамиу момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

З огляду на вищевикладене господарський суд не приймає до уваги посилання позивача на вчинення сторонами у справі правочину з поставки товару в усній формі, оскільки в усній формі може бути вчинений лише правочин, який повністю виконаний сторонами в момент його вчинення. Наявність у такому випадку судового спору про стягнення само по собі виключає можливість твердження про вчинення такого правочину усно.

Щодо посилань позивача на укладання договору поставки у спрощений спосіб, то в такому випадку позивачем має бути доведений суду факт замовлення відповідачем товару, факт узгодження сторонами істотних умов здійснення поставки товару та факт самої поставки товару позивачем відповідачу.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Між тим, видаткові та товарно-транспортні накладні, не містять доказової інформації на підтвердження факту укладання договору поставки між сторонами у справі в спрощений спосіб, оскільки в силу вимог ч.1 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" видаткові та товарно-транспортні накладні є первинними документами для бухгалтерського обліку господарських операцій.

При цьому, у ч.2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити, як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, виходячи з того, що ані видаткові накладні, ані товарно-транспортні накладні відповідачем не підписані, а також з того, що позивачем не надано доказів, які свідчать про прийняття ним послуг з перевезення вантажу та їх оплату, господарський суд дійшов висновку про недоведеність факту поставки товару позивачем відповідачу.

При цьому, господарський суд надає оцінку доказам та встановлює відповідні обставини щодо поставки товару позивачем відповідачу та оплати цього товару відповідачем лише в межах заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача боргу за поставлений товар в сумі 25120, 50 грн.

Щодо наданих позивачем дисків аудіо записів, на які позивач посилається як на доказ підтвердження замовлення товару відповідачем, визначення якісних характеристик товару, визначення місця поставки товару та безпосередньо строків виконання постачання товару, слід зазначити наступне.

По-перше, надані диски за поясненнями позивача не є первісним джерелом аудіо запису, а тому встановити період запису суду не виявляється можливим.

По-друге, неможливо ідентифікувати осіб, яким належить голос на аудіо запису.

По-третє, перемовини на аудіо запису ведуться особою чоловічої статі з особою жіночої статі на ім'я Вероніка, яка згідно з усними поясненнями представника позивача є робітником позивача, уповноваженим приймати замовлення. Водночас відповідних доказів, які підтверджують такі посилання позивачем також до суду не надано.

По-четверте, із перемовин, які ведуться на аудіо запису неможливо встановити ані кількість та якість, ані вартість, ані строків поставки та оплати товару. Більш того, із пермовин, які ведуться на аудіо запису, взагалі виходить, що особа чоловічої статі має питання щодо якості товару та відповідних документів, які підтверджують якість товару.

Клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи відхилене господарським судом з огляду на таке.

Позивач просить призначити у справі лінгвістичну експертизу усного мовлення на підтвердження відповідності голосу ФОП ОСОБА_2, на вирішення якої просить поставити питання: чи брав участь ФОП ОСОБА_2 у досліджуваній розмові, зафіксованій на аудіо записах; якщо так, то які саме слова та висловлення промовлені саме ним.

Господарський суд дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для призначення у справі судової експертизи, оскільки навіть у разі встановлення відповідності голосу на аудіо запису відповідачу, неможливо встановити наявність інших обставин, які вищевказані судом, та відсутність яких унеможливлює прийняття такого аудіо запису як належного доказу підтвердження замовлення товару відповідачем, визначення якісних характеристик товару, визначення місця поставки товару та безпосередньо строків виконання постачання товару.

Окрім того, за положеннями ст.32 ГПК України фактичні дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Позивачем також не доведено, що наданий диск аудіо запису є належним засобом доказування у розумінні ст.32 ГПК України.

Більш того, призначення у справі судової експертизи за відсутності відповідних підстав призведе до затягування строків вирішення спору у даній справі.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, а відтак і відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.44,49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 02 серпня 2017 р.

Суддя Г.Є. Смелянець