РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017Справа №910/8572/17
За позовом Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №1

в інтересах держави в особі

Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації,

Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної

медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору , повернення нерухомого майна та стягнення

86 662,98 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від прокуратури: Жовтий С.О. - посвідчення №029481 від 02.10.2014р.

Від позивача:1-: Савченко Т.А. - по дов. №100-10470 від 16.06.2017р.

Від позивача -2: Савченко Т.А. - по дов. №б/н від 21.05.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_5 - по дов. №б/н від 31.03.2017р.

Обставини справи :

Перший заступник Київської місцевої прокуратури №1 звернувся з позовом в інтересах держави в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про:

розірвання договору оренди №32-12 від 29.05.20113р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва;

зобов»язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 повернути нежиле приміщення до АДРЕСА_2 площею 83 кв.м. Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва;

стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва 86 662, 98 грн. заборгованості з орендної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендних платежів відповідно до умов договору від 29 травня 2013 року №32-13 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду та розірвання договору у зв2язку з порушенням умов договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/8572/17, розгляд справи призначено на 29.06.2017.

20.06.2017 прокуратура через відділ діловодства суду подала повідомлення про відсутність аналогічних спорів між сторонами.

26.06.2017 відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про перенесення розгляду справи.

27.06.2017 через відділ діловодства суду позивач-2 подав заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Представники відповідача в судове засідання 29.06.2017 не з'явилися.

Представники прокуратури і позивачів у судовому засіданні 29.06.2017 надали пояснення по справі, проти клопотання відповідача не заперечували.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1.1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

У зв'язку з тим, що представники відповідача в судове засідання не з'явився та враховуючи клопотання відповідача, суд визнав за доцільне розгляд справи відкласти на 27.07.2017р.

21.07.2017р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника прокуратури надійшла заява про збільшення позовних вимог та зміну предмету позову.

Відповідно до даної заяви прокурор просить:

розірвати договір оренди №32-12 від 29.05.20113р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва;

зобов»язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути за актом прийому - передачі нежиле приміщення до АДРЕСА_2 площею 83 кв.м. підприємству - балансоутримувачу Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва;

стягнути Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва 112 881,80 грн. заборгованості з орендної плати.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

З огляду на викладене, заява прокуратури від 21.07.20167р. приймається судом до розгляду.

Представник прокуратури позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

Представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачем не надано доказів наявності будь якої заборгованості по договору оренди.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивачів та відповідача всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

29.05.2013 р. між Голосіївською районною в місті Києві Радою (далі -орендодавець), поліклінікою №1 Голосіївського району м. Києва ( далі установа) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2(далі - орендар) укладено договір №32-13 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

За умовами даного договору орендодавець на підставі розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №256 від 14.05.2013р. передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежилі приміщення), що належать до комунальної власності громади міста Києва, далі об»єкт оренди , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки.

01.06.2013р. між сторонами по справі букв підписаний акт приймання - передачі нежилого приміщення, відповідно до якого орендар прийняв в орендне користування нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 83, 0 кв.м.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно із ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 9.1. договору, термін дії договору встановлюється з з моменту підписання його сторонами і діє з 29 травня 213 року по 28 травня 2016 року.

Відповідно до п. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтями 764, 785 Цивільного кодексу України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Оскільки після закінчення строку дії договору ні одна із сторін не заявила про його зміну або припинення, договір є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

10 грудня 2013 року між сторонами була підписана додаткова угода №1 до договору №32-13, відповідно до якої змінено назву та реквізити отримувача коштів з Поліклініки №1 Голосіївського району міста Києва на Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2».

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що за користування об»єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня 2011 року №34/6250та на дату підписання договору за перший місяць оренди становить без ПДВ: 17 грн. 69 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому становить 14 747 грн. 01 коп.

Відповідно до п. 3.2 договору, розмір оренди за кожний наступний календарний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Пунктом 3.6. договору встановлено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно, в повному обсязі, незалежно від наслідків господарсько-фінансової чи іншої діяльності до 20 числа наступного місяця.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор та позивачі зазначають, що відповідач не виконав умови договору №32-13 оренди від 29.05.2013 р. щодо повної сплати орендних платежів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 112 881,80 грн. за період з жовтня 2016р. по травень 2017 року (включно).

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість відповідно до договору № 32-13 оренди від 29.05.2013 р. заборгованість в розмірі 112 881,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку по сплаті орендних платежів за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року (включно) не виконав в повному обсязі, на час пред'явлення позову та розгляду справи заборгованість відповідача становить 112 881,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва неодноразово направляло на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості по договору оренди №32-13 від 29.05.2013р.

Станом на день розгляду справи відповідач на зазначені листи відповіді не дав, заборгованість за договором №32-13 від 29.05.2013р. - не сплатив.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки своїх зобов'язань за договором оренди відповідач не виконав в повному обсязі, доказів сплати заборгованості суду не надав, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості визнаються судом обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 112 881,80 грн.

Щодо позовних вимог про

розірвання договору оренди №32-12 від 29.05.20113р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва;

зобов»язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 повернути нежиле приміщення до АДРЕСА_2 площею 83 кв.м. Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 9.6 Договору оренди, на вимогу однієї із сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Отже, істотне порушення орендарем такої умови договору оренди майна, як сплата орендної плати, є достатньою правовою підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 року у справі №5021/966/2011.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за Договором оренди щодо сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на момент розгляду справи становить 112 881,80 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, приписи зазначених вище статей, суд вважає, що систематичне неналежне виконання відповідачем умов договору щодо внесення орендної плати за користування майном у строки і розмірах, обумовлених умовами договору, є наслідком позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладені договору оренди, а саме ефективне надходження коштів, і таке порушення відповідачем умов договору є істотним, і є підставою для розірвання Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 32-13 від 29.05.2013 за рішенням суду.

Згідно з п. 7.6 Договору оренди, у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору оренди.

Оскільки право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 ЦК України та п. 7.6 Договору оренди, то враховуючи наявність підстав для розірвання договору оренди вважає правомірними вимоги позивача про виселення та повернення орендованого відповідачем приміщення балансоутримувачу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості, розірвання договору, повернення майна підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати Договір №32-12 про передачу майна т територіальної громади міста Києва в оренду від 29.05.20113р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (03150, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) повернути по акту прийому - передачі нежиле приміщення до АДРЕСА_2 площею 83 кв.м. підприємству - балансоутримувачу Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва (03039 м. Київ, вул.. Голосіївська, 53, ).

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (03150, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва (03039 м. Київ, вул.. Голосіївська, 53, ) заборгованість по сплаті орендних платежів в розмірі 112 881 грн. 80 коп. заборгованість з орендної плати.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (03150, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь прокуратури міста Києва ( , банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172, р/р1062, код класифікації видатків бюджету -2800) судовий збір в розмірі 4 893 грн. 23 коп.

Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.08.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.