ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

31 липня 2017 р. Справа № 902/195/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ»

(проспект Героїв Сталінграда, буд. 6 А, Оболонський р-н, м. Київ, 04210)

до Приватного підприємства «АГРОКОМЕРС»

(вул. Північна, 17, м. Вінниця, 21000)

про стягнення 4 167 786,41 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 68 від 03.07.2017р.;

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 30.06.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства «АГРОКОМЕРС» заборгованості в загальному розмірі 4 167 786,41 грн., з яких: 2 557 174,58 грн. борг, 861 802,93 грн. штраф, 714 279,60 грн. проіндексована (скоригована) вартість товару та 34 529,30 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором поставки ЗЗР № 11.03.15-16 від 11.03.2015 року в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 14.03.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/195/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 04.05.2016 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 04.05.2016 року розгляд справи відкладено на 20.05.2016 року.

Ухвалою суду від 20.05.2016 року призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи разом з матеріалами справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 23 січня 2017 року, відповідно до автоматизованого розподілу справ, справу №902/195/16 передано на розгляд судді Матвійчуку В.В., в зв'язку з закінченням п'ятирічного строку перебування судді Маслія І.В. на посаді судді та припиненням його повноважень зі здійснення правосуддя.

Ухвалою суду від 25.01.2017 року справу №902/195/16 прийнято до свого провадження суддею Матвійчуком В.В.

У звязку з надходження до суду висновку судово-економічної експертизи за № 15/15/2016 від 26.05.2017 року, ухвалою суду від 06.06.2017 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.07.2017 року.

При розгляді справи 04.07.2017 року та 13.07.2017 року, за клопотаннями представників сторін, судом оголошено перерви до 13.07.2017 року та 31.07.2017 року відповідно.

В судовому засіданні 31.07.2017 року представником позивача подано клопотання б/н. від 31.07.2017 року про зменшення позовних вимог, в якому останній зазначає, що відповідачем частково погашено суму основного боргу, і просить стягнути основний боргу в сумі 855 023,03 грн., штраф в сумі 861 802,93 грн., проіндексована (скоригована) вартість товару в сумі 714 279,60 грн., 3% річних в сумі 34 529,30 грн..

У відповідності до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Зважаючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, клопотання подане представником позивача в межах наданих йому повноважень, останнє приймається судом до розгляду, а спір розглядається з урахуванням зменшених позовних вимог.

При розгляді справи 31.07.2017 року представником відповідача подано заяву б/н. від 31.07.2017 року про визнання позову в частині стягнення основного боргу в сумі 855 023,03 грн., штрафу в сумі 861 802,93 грн., проіндексованої (скоригованої) вартості товару в сумі 714 279,60 грн. та 3% річних в сумі 34 529,30 грн..

Судом приймається заява б/н. від 31.07.2017 року про визнання позову, оскільки подана представником в межах повноважень, визначених довіреністю б/н. від 30.06.2017 року.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд зважає на наступне.

Частиною четвертою статті 78 ГПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Представнику відповідача роз'яснено правові наслідки визнання позову, передбачені статтею 78 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази,, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в тому рахунку висновок судово-економічної експертизи № 15/15/2016 від 26.05.2017 року, судом встановлено наступне.

11 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» (позивач, за договором Постачальник) та Приватним підприємством «АГРОКОМЕРС» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки ЗЗР № 11.03.15-16 (надалі Договір).

В рамках цього Договору Постачальник продає, а Покупець приймає та оплачує ЗЗР («Товар» або «Продукція») за ціною, в кількості та асортименті, узгоджених Сторонами в специфікаціях (додатки до цього Договору), які є невід'ємною частиною цього Договору.

Асортимент ОСОБА_3 та його кількість визначаються в специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору. (п. 2.1. Договору)

Якість ОСОБА_3, що поставляється Постачальником Покупцю, відповідає сертифікату якості/відповідності виробника, копію якого Постачальник повинен передати Покупцю разом з ОСОБА_3. (п. 3.2. Договору)

Ціна за одиницю ОСОБА_3 та загальна вартість ОСОБА_3 зазначаються Сторонами у специфікаціях. (п. 3.1. Договору)

Враховуючи, що ОСОБА_3 є імпортованим, Сторони домовились визначити еквівалент ціни ОСОБА_3 у дол. США у відповідності до курсу дол. США відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації. (п. 3.2. Договору)

Продавець зобовязується передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити засоби захисту рослин (надалі ОСОБА_3) у погодженому Сторонами асортименті. (п. 1.1. Договору)

Покупець оплачує вартість ОСОБА_3 згідно умов та у строки, визначені в специфікаціях до цього Договору. (п. 3.4. Договору)

Покупець зобовязаний, окрім здійснення оплати за товар, у день здійснення платежу за товар сплатити проіндексовану (скориговану) вартість ОСОБА_3 у разі збільшення курсу дол. США на міжбанківському валютному ринку України. Індексація (коригування) вартості ОСОБА_3 здійснюється Покупцем самостійно без будь-яких додатково отриманих рахунків на оплату такої індексації (коригування) з боку Постачальника. Виникнення зобовязання по оплаті індексації (коригування) вартості ОСОБА_3 виникає у Покупця у день оплати за ОСОБА_3 Постачальнику відповідно до умов Договору. Сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості ОСОБА_3, визначається Покупцем самостійно за наступною формулою: Х2=Х1*Y2/Y1, де

Х1 вартість ОСОБА_3 у національній валюті України, зазначена у відповідній Специфікації;

Y1 курс. дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання Специфікації;

Y2 курс. дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату оплати, що передує даті оплати;

Х2 кінцева вартість у гривнях неоплаченої частини ОСОБА_3.

Сторони домовились, що у якості курсу дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу дол. США, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс дол. США до гривні визначаться згідно інформації, опублікованій ЗАТ «Інфінсервіс» на сайті: http://charts.finanse.ua/ua/currency/interbank. (п. 3.6. Договору)

У випадку, якщо дата оплати, зазначена у цьому Договору, відрізняється від дати фактичної оплати ОСОБА_3 Покупцем, сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості ОСОБА_3 відповідно до умов п. 3.6. Договору датою або днем оплати вважається дата фактичної оплати ОСОБА_3 Покупцем та надходження відповідних коштів на рахунок Постачальника. (п. 3.6.1. Договору)

У випадку, якщо Покупцем не виконані грошові зобовязання за цим Договором в повному обсязі або частково, сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості ОСОБА_3 відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати вважається дата складання та підписання Постачальником позовної заяви до суду відповідної юрисдикції, в якій Покупець буде виступати відповідачем. (п. 3.6.2. Договору)

Поставка ОСОБА_3 за Договором здійснюється Постачальником окремими партіями на умовах та у строки, визначені в Специфікаціях до цього Договору. (п. 4.1. Договору)

Право власності, а також пов'язаний з таким правом ризик випадкової загибелі або пошкодження (псування) Продукції, переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі Постачальником Покупцю Продукції за видатковою накладною та підписання її уповноваженими представниками сторін. (п. 4.5. Договору)

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань. (п. 13.2. Договору)

Специфікаціями № 1 від 11.03.2015р., № 2 від 13.03.2015р., № 3 від 18.03.2015р., № 4 від 18.03.2015р., № 5 від 23.03.2015р., № 6 від 24.03.2015р., № 7 від 25.03.2015р., № 8 від 25.03.2015р., № 9 від 06.04.2015р., № 10 від 08.04.2015р., № 11 від 08.04.2015р., № 12 від 14.04.2015р., № 13 від 23.04.2015р., № 14 від 24.04.2015р., № 15 від 05.05.2015р., № 16 від 06.05.2016р., № 17 від 06.05.2015р., № 18 від 06.05.2015р., № 19 від 14.05.2015р., № 20 від 15.05.2015р., № 21 від 15.05.2015р., № 22 від 05.06.2015р., № 23 від 08.06.2015р., № 24 від 10.06.2015р., № 25 від 22.06.2015р.. № 26 від 24.06.2015р., № 27 від 29.07.2015р., № 28 від 07.08.2015р., № 29 від 10.08.2015р., № 30 від 30.10.2015р. сторонами погоджено асортимент, кількість, ціну, умови поставки та розрахунків за товар. (т. 1, а.с. 86-115)

В рамках Договору позивач, в період з березня по жовтень 2015 року, за видатковими накладними поставив відповідачеві ОСОБА_3 на загальну суму 4 309 014,67 грн. (т.1, а.с. 116-153)

Як свідчать матеріали справи, відповідачем проведено часткові розрахунки за Договором, і станом на день прийняття рішення у даній справі заборгованість останнього становить 855 023,03 грн., що визнається сторонами.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 855 023,03 грн. боргу.

Статтею 192 Цивільного кодексу України встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Положеннями ч. 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (ч.2 ст. 533 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, судом враховано, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Тобто, сторонам надано право визначати зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, за отриманий товар відповідач оплату проводив, але з порушенням граничного строку визначеним Договором.

Перевіривши правильність нарахування проіндексованої (скоригованої) вартості товару, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 714 279,60 грн. проіндексованої (скоригованої) вартості товару є правомірною та підлягає задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 861 802,93 грн. штрафу та 34 529,30 грн. 3% річних.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до п.7.2 Договору, при порушенні Позичальником строку повернення поворотної фінансової допомоги, вказаного у п. 4.1. цього Договору, він повинен сплатити на поточний рахунок Позичальника штраф у розмірі 1,0% грн. від загальної суми боргу.

Перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку розміру штрафу, суд дійшов висновку про його арифметичну правильність, відповідність вимогам умовам Договору. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі Постанова) розяснено, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення трьох відсотків річних та є правомірною, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд дійшов висновку про задоволення зазначеної вимоги в заявлених межах.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України. Здійснюючи розподіл судових витрат суд виходить зі зменшених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 78, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «АГРОКОМЕРС» (вул. Північна, буд. 17, м. Вінниця, 21000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕМ» (проспект Героїв Сталінграда буд. 6 А, Оболонський район, м. Київ, 04210, ) 855 023 (вісімсот пятдесят пять тисяч двадцять три) грн. 03 коп. основного боргу; 861 802 (вісімсот шістдесят одну тисячу вісімсот дві) грн. 93 коп. штрафу; 714 279 (сімсот чотирнадцять тисяч двісті сімдесят девять) грн. 60 коп. проіндексованої (скоригованої) вартості товару; 34 529 (тридцять чотири тисячі пятсот двадцять девять) грн. 30 коп. три відсотки річних та 36 980 (тридцять шість тисяч девятсот вісімдесят) грн. 47 коп. - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03 серпня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи