РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017Справа №910/8135/17

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"
простягнення 50811,16 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачане з'явились
від відповідачане з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" 50811,16 грн., з яких: 38500,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди №336/2014 нерухомого індивідуально визначеного майна від 01.07.2014, 6425,23 грн. відшкодування вартості спожитої електроенергії, 2641,24 грн. пені, 551,87 грн. - 3% річних, 2692,82 грн. інфляційних втрат. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині оплати орендної плати та відшкодовування витрат за спожиту електроенергію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/8135/17, розгляд якої призначено на 22.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2017, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників позивача та відповідача, неподанням сторонами в повному обсязі витребуваних судом документів, розгляд справи відкладено на 19.07.2017.

Представники сторін в судове засідання 19.07.2017 не з'явились.

Через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли витребувані судом документи та клопотання про розгляд справи без участі представника позивача в судовому засіданні.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином.

У п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.07.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди №336/2014 нерухомого індивідуально визначеного майна (договір), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування об'єкт оренди (орендоване майно з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування (п.1.1). Об'єкт оренди, згідно даного договору, складається з частини фундаменту та даху будівлі на території підприємства, загальною площею 6,0 кв.м (п.1.2), об'єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (п.1.3), датою початку використання об'єкту оренди орендарем, згідно даного договору, є дата підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди (акт 1), що з моменту його належного підписання сторонами є невід'ємною частиною договору. Обов'язок по складанню акту 1 лежить на орендодавцеві. Акт 1 підписується в двох екземплярах, по одному екземпляру для кожної зі сторін (п.2.1), орендар зобов'язаний вносити орендну плату та інші передбачені договором платежі у встановлених розмірах та у відповідні строки (п.3.1.3), розмір орендної плати за місяць за погодженням сторін складає 2500,00 грн. без ПДВ (п.5.2), сума орендної плати за поточний період сплачується орендарем до 20 числа поточного місяця, в сумі вказаній в 5.2 даного договору. Нарахування орендної плати починається з моменту підписання сторонами акту 1 згідно даного договору (п.5.3), орендар зобов'язаний відшкодовувати орендодавцю витрати за спожиту активну електроенергію, обсяги яких визначаються згідно до показників електричного лічильника, встановленого орендарем, за діючими тарифами місцевої енергопостачальної компанії. Підставою для відшкодування таких витрат є належним чином оформлений рахунок орендодавця (п.6.4), орендодавець направляє орендарю окремий рахунок за спожиту електроенергію не пізніше 05 числа місяця наступного за звітним, а орендар його сплачує до 20-го числа місяця, наступного за звітним (п.6.5), за прострочення строків платежів згідно даного договору, орендар сплачує орендодавцеві пеню від суми заборгованості у розмірі річної облікової ставки НБУ на день нарахування, поділеної на кількість днів у році (360) за кожен день прострочення але не більше 10% від суми заборгованості (п.11.2).

01.01.2014 орендодавцем було передано, а орендарем прийнято орендоване майно відповідно до умов цього договору, про що складено відповідний акт 1.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.01.2015 сторони погодили нову редакцію п.5.2 договору та визначили розмір орендної плати за місяць на рівні 3500,00 грн. з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з липня місяця 2014 року по березень місяць 2017 року включно відповідачу було нараховано до сплати 137297,00 грн. орендної плати та відшкодовування витрат за спожиту електроенергію, однак відповідачем за цей же період було сплачено тільки 92371,77 грн.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, всупереч умов п.п. 5.3, 6.5 договору, оплату обумовлених договором платежів, а саме: орендної плати та вартості спожитої електричної енергії за період з липня місяця 2014 року по березень місяць 2017 року включно на загальну суму 44925,23 грн. (заборгованість з оплати орендної плати - 38500,00 грн. та заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 6425,23 грн.) відповідач не здійснив.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 44925,23 грн. заборгованості з орендної плати та оплати вартості спожитої електричної енергії підлягають задоволенню.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 2641,24 грн. пені, 551,87 грн. - 3% річних, 2692,82 грн. інфляційних втрат..

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 11.2 договору визначено, що за прострочення строків платежів згідно даного договору, орендар сплачує орендодавцеві пеню від суми заборгованості у розмірі річної облікової ставки НБУ на день нарахування, поділеної на кількість днів у році (360) за кожен день прострочення але не більше 10% від суми заборгованості.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначено в п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань застосовується припис ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховуються штрафні санкції і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату штрафних санкцій за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом встановлено, що позивач визначив період нарахування пені з 20.05.2016 по 10.04.2017.

З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення суму пені, яка нарахована ним після спливу шестимісячного строку з дня, наступного за останнім днем, у який відповідні зобов'язання мали бути виконані, вимоги позивача про стягнення відповідача пені підлягають задоволенню частково. З відповідача підлягає стягненню 2076,89 грн. пені на заборгованість з орендної плати з травня місяця 2016 року по березень місяць 2017 року, з урахуванням умов договору, за період, самостійно визначений позивачем у розрахунку до позовної заяви, та із застосуванням положень ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

За розрахунком позивача, який перевірений судом, за прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті орендної плати та оплати вартості спожитої електроенергії стягненню з відповідача підлягають 2692,82 грн. витрат з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 551,87 грн.

З огляду на вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн. господарський суд зазначає таке.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Позивач на підтвердження витрат на оплату послуг адвоката Присяжного В.А. надав суду: ордер серії ХС №54818 від 10.04.2017, договір №02-07/17 про надання правової допомоги від 10.04.2017, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 10.04.2017 на суму 4000,00 грн.

За змістом п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на розумну співрозмірність вартості послуг адвоката у даній справі відносно обсягу наданих ним послуг та ціни позову, суд дійшов висновку, що вимога позивача про компенсацію витрат на послуги адвоката є обґрунтованою в розмірі 1900,00 грн., оскільки адвокат позивача в жодне з судових засідань не прибув, а згідно розрахунку витрат на правову допомогу, складеного адвокатом позивача, вартість послуг з представництва інтересів позивача в суді склала 2100,00 грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (включаючи витрати позивача на послуги адвоката) покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1878,90 грн. витрат на послуги адвоката та 1582,23 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, будинок 5/1, літ. А, ідентифікаційний код 30753866) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (73000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 38500 (тридцять вісім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати, 6425 (шість тисяч чотириста двадцять п'ять) грн. 23 коп. заборгованості з оплати вартості спожитої електричної енергії, 2692 (дві тисячі шістсот дев'яносто дві) грн. 82 коп. витрат з урахуванням індексу інфляції, 3% річних у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 87 коп., 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 89 коп. пені, 1878 (одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) грн. 90 коп. витрат на оплату послуг адвоката та судовий збір у розмірі 1582 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят дві) грн. 23 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.2017

Суддя Ю.М.Смирнова