РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/9512/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс"

до Міністерства оборони України

про визнання правочину недійсним в частині

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Хасін І.Б. - за довіреністю №238 від 04.09.2015 року;

від відповідача: Матвіюк М.А. - за довіреністю №220/481/д від 26.12.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України про визнання правочину недійсним в частині.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача Додаткову угоду №5/361П від 23.12.2016 року до Договору №227/ДБК-361 П від 10.12.2014 року на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-Б, укладено позивачем під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, в зв'язку з чим на підставі ст. 233, 215 та 203 ЦК України позивач просить суд визнати недійним пункти 1.2., 1.3., 1.4. та 2 вищевказаної додаткової угоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 19.07.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року відкладено розгляд справи на 26.07.2017 року.

В судовому засіданні 26.07.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 26.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" (далі по тексту - забудовник, позивач, ТОВ "Будкапіталс") та Міністерством оборони України (далі по тексту - пайовик, відповідач, МОУ) укладено Договір № 227/ДКБ-361 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-б (далі по тексту - Договір).

Предметом Договору є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме квартири кількістю 96 (дев'яносто шість) шт., загальною площею 4 956,84 квадратних метрів, у житлових будинках розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-б, відповідно до адресного переліку квартир (додаток № 2), які забудовник зобов'язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені Договором (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 3.1 Договору ціна Договору, тобто ціна квартир, які забудовник за Договором зобов'язується передати пайовику становить 34 450 038,00 грн., в т.ч. ПДВ 5 741 673,00 грн. та складається із розрахунку загальної площі квартир 4956,84 квадратних метрів, що передаються і фіксованої вартості 6 950,00 грн. за один квадратний метр загальної площі (згідно Постанови КМУ від 29.02.2012 № 193 - гранична вартість для населених пунктів, які розташовані у 15-кілометровій зоні від адміністративного центру регіону, гранична вартість може бути збільшена на 10 відсотків). Вказана договірна ціна є твердою.

25.12.2014 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1/361 П до Договору, відповідно до якої, у зв'язку із систематичним відключенням об'єкта будівництва, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-б, від мереж електропостачання (лист від 19.12.2014 № 6466) та затримкою фінансування (лист від 17.12.2014 № 97/1) сторони змінили Додаток № 3 "Графік фінансування робіт" до Договору, а також змінили пункти 4.2, 5.1, 5.2, 5.3, 7.2, 10.1 в п.п. "а" п. 6.4 Договору, виклавши їх у новій редакції.

Відповідно до п. 5.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 25.12.2014 року) передача пайовику квартир, зазначених у п. 1.1 Договору, здійснюється з оформленням акта прийому-передачі квартир, за наявності документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію, (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об'єкта до експлуатації), у термін до 10.03.2015.

Забудовник, за власний рахунок, здійснює реєстрацію квартир, що передаються пайовику, в державній реєстраційній службі України, з обов'язковим оформленням права власності на них за Міністерством оборони України, у термін до 10.03.2015. (п. 5.3 Договору в редакції Додаткової угоди від 25.12.2014 року).

Згідно з п.п. «а» п. 6.4. Договору (в редакції Додаткової угоди від 25.12.2014 року) забудовник зобов'язаний збудувати та передати пайовику квартири, зазначені у п. 1.1 Договору, у термін до 10.03.2015, у стані, що визначений п. 2.2 Договору, з оформленням акта прийому-передачі квартир, з їх реєстрацією в Державній реєстраційній службі України та обов'язковою державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Міністерством оборони України.

16.03.2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2/361 П до Договору, відповідно до якої пункт 4.2 викладено в наступній редакції: «Фінансування будівництва житла на умовах пайової участі здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України КЕКВ 3121, за програмою КПКВ 21011190 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних сил України" у сумі 34450038,00 грн. в т.ч. ПДВ - 5741673,00 грн., у тому числі: у 2014 році, оплату здійснено за рахунок коштів спеціального фонду, у сумі 10 335011,40 грн., в тому числі ПДВ - 1722501,90 грн.; у 2015 році, оплату буде здійснено за рахунок коштів загального фонду у сумі 24115026,60 грн., в т.ч. ПДВ -4019171,10 грн.».

23.12.2016 року між сторонами, з метою остаточного врегулювання відносин за договором №227/ДКБ-361 П від 10.12.2014 року на придбання житла (96 квартир загальною площею 4965,84 м2) на умовах пайової участі за адресою: Київська область, Києво-Святопганський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова. 9-Б (далі - Договір) та належного виконання своїх зобов'язань за Договором, укладено Додаткову угоду №5/361 П до Договору (далі по тексту - Додаткова угода №5 до Договору).

Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди №5 до Договору пайовик у термін до 31.12.2016 здійснює перерахування на рахунок Забудовника коштів у сумі 795 525,11 (сімсот дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот двадцять п'ять) гривень одинадцять копійок (у тому числі ПДВ у сумі 132 587,52 (сто тридцять дві тисячі п'ятсот вісімдесят сім) грн. п'ятдесят дві копійки).

Акт приймання - передачі квартир від 16.03.2015 № 1 та Уточнений акт від 02.12.2015 до Договору вважаються попередніми (неостаточними) та такими, що не звільняють Забудовника від повного та належного виконання Забудовником зобов'язань за Договором та встановленої вимогами чинного законодавства та умовами Договору юридичної відповідальності (п. 1.2. Додаткової угоди №5 до Договору).

Згідно з п. 1.3. Додаткової угоди №5 до Договору за отримані відповідно до п. 1.1 Додаткової угоди кошти Забудовник зобов'язується в термін до 31.03.2017:

- забезпечити та виконати відносно житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вулиця Кірова, буд. № 9-Б, вимоги Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 із проведенням у повному обсязі всіх опоряджувальних робіт у квартирах згаданого будинку; забезпечити відповідність квартир встановленим санітарним та технічним вимогам: за актом прийому-передачі квартир №2 здійснити фактичну передачу Пайовику 96 квартир за адресою: Київська обл.,, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка. вул. Кірова, 9-Б, стан яких відповідатиме вимогам чинних нормативно-правових актів (державним будівельним нормам, правилам та стандартам), санітарним та технічним вимогам щодо житлових приміщень, готових для проживання, та Додатку № 4 до Договору.

Відповідно до п. 1.4. Додаткової угоди №5 до Договору сторони складають акт прийому-передачі квартир № 2 протягом 14 календарних днів з дати надходження на адресу Пайовика письмового повідомлення Забудовника, але не пізніше 14.04.2017 року. Складений та підписаний Сторонами акт прийому-передачі квартир квартир №2 засвідчує факт виконання Сторонами зобов'язань за Договором.

Пунктом 2 Додаткової угоди №5 до Договору передбачено, що сторони домовились про встановлення штрафу у розмірі 20 % ціни Договору, який Забудовник зобов'язаний сплатити Пайовику у разі порушення встановленого у п. З цієї Додаткової угоди терміну або за відмови підписати акт, зазначений у п. 1.3 цієї Додаткової угоди.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року у справі №910/20797/15, яка залишена без змін постановою Вищого Господарського суду України від 01.03.2016 року, встановлено, що: «відповідачем (ТОВ «Будкапіталс») своєчасно виконано всі свої зобов'язання з передачі новозбудованих квартир. Зобов'язання ж щодо реєстрації права власності на квартири за позивачем також було виконано, проте, затримка в їх виконанні викликана не винними діями відповідача (ТОВ «Будкапіталс»), а виключно бездіяльністю Міністерства оборони України та складною, тривалою процедурою державної реєстрації, а також тією обставиною, що постановою КМУ від 21.01.2015р. № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" Державну реєстраційну службу і Державну виконавчу службу вирішено ліквідувати, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики з питань державної реєстрації актів речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також суд зауважує на ту обставину, що відповідно до п. 4.2. договору Міністерство оборони України, повинно було перерахувати до 95 відсотків ціни визначеної в договорі, після надання документів, що підтверджують введення об'єкту в експлуатацію (декларація від 10.03.15р.) та підписання акта-приймання передачі житла (акт від 16.03.15р.), проте відповідну проплату позивачем (МОУ) було здійснено лише 06.04.15р. та 10.04.15р. (підтверджується виписками по рахунку, наявними в матеріалах справи та не заперечується стороною позивача), тобто відбулося прострочення виконання зобов'язання позивача щодо своєчасної оплати отриманих квартир.

Як вбачається з пояснень відповідача за первісним позовом (ТОВ «Будкапіталс»), останній погодився на підписання договору з п. 5.З., оскільки договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України і відповідач (ТОВ «Будкапіталс») не мав можливості вносити до нього зміни. В той же час, очевидно, що ця умова є не тільки обтяжливою для відповідача за первісним позовом (ТОВ «Будкапіталс»), але й є такою, що заздалегідь не може бути виконана у встановлені строки. Саме тому в додатковій угоді № 1/361П сторони виклали в новій редакції п. 6.4. договору, встановивши, що забудовник зобов'язаний "збудувати і передати пайовику квартири, зазначені у п. 1.1. Договору, у термін до 10.03.15р., у стані, що визначений п. 2.2. Договору, з оформленням акту приймання-передачі квартир, з їх реєстрацією в Державній реєстраційній службі України та обов'язковою реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Міністерством оборони України". Отже, згідно цього пункту, який є спеціальним по відношенню до п. 5.3. договору, в строк до 10.03.15р. відповідач був зобов'язаний збудувати будинок, ввести його в експлуатацію та передати квартири за актом, що і було ним зроблено. А зобов'язання з реєстрації права власності на квартири за Міністерством оборони України не могло бути виконане в той самий строк - до 10.03.15р., тому в п. 6.4. це зобов'язання свідомо винесене за межі цього строку.

При цьому, слід зазначити, що після проведення Державною реєстраційною службою України державної реєстрації прав на квартири, відповідач (ТОВ "Будкапіталс") надав відповідні документи позивачу за первісним позовом (Міністерство оборони України) з актом приймання-передачі (цей факт визнає й позивач безпосередньо в позовній заяві).».

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що умовою для проведення остаточного розрахунку Відповідач поставив підписання Додаткової угоди №5 до Договору, а позивач змушений був її підписати, адже він не тільки збудував житло за низькою ціною 6950,00 грн. за кв. м та зареєстрував за власний рахунок право власності на квартири за відповідачем, але й протягом понад 2-х років здійснював за власний рахунок цілодобове утримання та охорону квартир, що належать відповідачу. В разі, якщо б Позивач не отримав кошти за Договором, він не зміг би забезпечити утримання та охорону квартир і вони не витримали б зимового періоду, отримавши пошкодження, що взагалі виключило б їх використання за призначенням.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.5.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону

Відповідно до п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При цьому в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, для кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Суд зазначає, що позивачем доведено існування тяжких обставин (їх крайньої форми), з якими положення статей 203, 215, 233 ЦК України передбачають можливість визнання недійсними пунктів 1.2., 1.3., 1.4. та 2 Додаткової угода №5 до Договору, а тому оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України та ст. 35 ГПК України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання пунктів 1.2., 1.3., 1.4. та 2 Додаткової угода №5 до Договору недійсним доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункти 1.2., 1.3., 1.4., 2 Додаткової угоди №5/361П від 23.12.2016 року до Договору №227/ДБК-361 П від 10.12.2014 року на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-Б, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" (03126, м. Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА СТРАЖЕСКО, будинок 3-А; ) та Міністерством оборони України (03168, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ).

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Будкапіталс" (03126, м. Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА СТРАЖЕСКО, будинок 3-А; ) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 04.08.2017 року.