КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа№ 910/15647/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Аляб'єва І.М. - представник за довіреністю від 26.12.2014 року;

від відповідача: Джас І.В. - представник за довіреністю від 05.09.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року

у справі № 910/15647/16 (суддя: Чебикіна С. О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс"

про визнання договору розірваним, а правовідносин припиненими

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" про визнання договору розірваним, а правовідносини сторін припиненими з 01 серпня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено договір № 217/2107/Н від 21.07.2011 року. Водночас, 08.07.2016 року позивач повідомив відповідача про розірвання з 01.08.201 року договору на підставі п. 8.3. 15.08.2016 року ТОВ «Зеонбуд» звернулося до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення із заявою про переоформлення ліцензії провайдера програмної послуги серія НР № 00019-п від 09.12.2010 року, а саме виключення із переліку программ для надання у складі програмної послуги ТОВ «Корона Санрайс» у зв'язку із розірванням договору. 19.08.2016 року Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення надіслала на адресу ТОВ «Зеонбуд» лист в якому повідомила, що для переоформлення ліцензії необхідно надати рішення суду, яке підтверджує розірвання договору між позивачем та відповідачем. Беручи до уваги зазначене, позивач звернувся до суду із позовом про визнання договору розірваним, а правовідносини сторін припиненими з 01 серпня 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач 16.02.2017 року звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/15647/16 та змінити мотивувальну частину рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. 11, 15, ч. 3 ст. 651 ЦК України та не мав права досліджувати та надавати оцінку договору № 217/2197Н від 21.07.2011 року, оскільки суд відмовив у позові з підстав невірного обрання позивачем способу захисту права та інтересу, а також у зв'язку з відсутністю між сторонами господарського спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Товариству з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/15647/16 повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

21.03.2017 року, не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року, відповідач повторно звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/15647/16 та змінити мотивувальну частину рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" повернуто без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2017 року, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 року скасовано.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді, справу № 910/15647/16 передано до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Дідиченко М.А., суддів: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" прийнято до провадження колегією суддів та призначено до розгляду на 25.07.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні 25.07.2017 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.07.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

У судовому засіданні 25.07.2017 року оголошено перерву до 26.07.2017 року.

Представники сторін у судовому засіданні 26.07.2017 року підтримали свої правові позиції.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні 26.07.2017 року надав додаткові документи (листи) до справи.

Однак, колегією суддів встановлено, що вказані листи вже були додані відповідачем до матеріалів справи в суді першої інстанції (додатки до відзиву), а тому колегія суддів долучила вказані документи до матеріалів справи без встановлення обставин неможливості їх подання до суду першої інстанції у відповідності до ст. 101 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.07.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд" (надалі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" (надалі - замовник) було укладено договір №217/2107Н, предметом якого є надання виконавцем замовнику телекомунікаційних послуг з розповсюдження в цифровому форматі телевізійної програми замовника, а саме телевізійної програми "Вінтаж" (надалі - програма) у повному обсязі та без будь-яких змін аудіо-візуального ряду на каналі мовлення багатоканальної телемережі в складі передавальних станцій, відповідно до Додатку №2 до цього договору, розбудованої виконавцем відповідно до умов чинних ліцензій виданих виконавцю Національною Радою України з питань телебачення і радіомовлення (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.7. договору замовник взяв на себе обов'язок оплачувати вартість послуг не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Згідно п. 8.3. договору даний договір може бути розірваний в односторонньому порядку виконавцем з обов'язковим письмовим повідомленням замовника не пізніше, ніж за 15 календарних днів у разі затримки замовником оплати послуг більше, ніж 15 календарних днів, відносно строку, визначеного у п. 3.7. договору.

Листами №149 від 12.03.2015 року, №144 від 14.04.2016 року, №160 від 28.04.2016 року позивач звертався до відповідача з проханням здійснити оплату заборгованості, яка виникла з квітня 2013 року та повідомляв, що у випадку не погашення заборгованості надання послуг відповідачу буде припинено з 01 травня 2016 року.

У відповідь на вказані листи відповідач просив позивача врахувати важке фінансове становище підприємства та не припиняти надання послуг.

08.07.2016 року позивач листом №287 повідомив відповідача про те, що на підставі п. 8.3. договір між ними буде розірвано з 01.08.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за приписами ч.3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, спірний договір №217/2107Н від 21 липня 2011 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеонбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" є розірваним з 01.08.2016 року та не потребує визнання цього факту судом.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що чинним законодавством не пердбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним, а правовідносин припиненими з конкретної дати.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. 11, 15, ч. 3 ст. 651 ЦК України та не мав права досліджувати та надавати оцінку договору № 217/2197Н від 21.07.2011 року, оскільки суд відмовив у позові з підстав невірного обрання позивачем способу захисту права та інтересу, а також у зв'язку з відсутністю між сторонами господарського спору.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Крім того, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, колегія суддів зазначає, що вказаними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним з конкретної дати.

Отже, позовні вимоги про визнання договору розірваним з 01.08.2016 року є вимогою про встановлення факту, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що позивач обрав не вірний спосіб захисту прав та інтересів.

Аналогічної позиції притримується Вищий Господарський суду України в постанові від 17.05.2012 року у справі №17/361 та від 17.05.2016 року у справі № 911/547/15.

Щодо позовних вимог про припинення правовідносин, то колегія суддів зазначає, що суд повинен встановити чи веде розгляд даних позовних вимог до відновлення тих чи інших порушених прав позивача та чи порушені вони взагалі.

Так, апеляційний суд вказує, що неможливо визнати припиненими правовідносини за договором, якщо він припинив свою дію до подачі позову.

Таким чином, колегія суддів повина встановити чи припинилися між сторонами правовідносини за договором та чи порушенні права позивача.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що апелянт необгрунтовано відзначив, що суд першої інстанції безпідставно дослідив умови спірного договору.

Колегією суддів встановлено, що спірний договір за своєю природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно із п. 8.3 договору, цей договір може бути розірвано в односторонньому порядку виконавцем, з обов'язковим письмовим повідомленням замовника не пізніше, ніж за 15 календарних днів, у разі затримки замовником оплати послуг більше, ніж на 15 календарних днів, відносно строку, визначеного п. 3.7 цього договору.

Відповідно до п. 3.7. договору замовник взяв на себе обов'язок оплачувати вартість послуг не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Листами №149 від 12.03.2015 року, №144 від 14.04.2016 року, №160 від 28.04.2016 року позивач звертався до відповідача з проханням здійснити оплату заборгованості, яка виникла з квітня 2013 року та повідомляв, що у випадку не погашення заборгованості надання послуг відповідачу буде припинено з 01 травня 2016 року.

Як зазначалося вище, у відповідь на вказані листи відповідач просив позивача врахувати важке фінансове становище підприємства та не припиняти надання послуг.

08.07.2016 року позивач листом №287 повідомив відповідача про те, що на підставі п. 8.3. договір між ними буде розірвано з 01.08.2016 року.

Таким чином, враховуючи умови п. 8.3 договору щодо можливості сторони в односторонньому порядку відмовися від договору та беручи до уваги наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини сторін за договором № 217/2107Н від 21.07.2011 року є припиненими з 01.08.2016 року, у зв'язку із відмовою позивача від договору у односторонньому порядку.

Крім того, колегія суддів враховує, що права позивача у даній справі є порушеними, у зв'язку із невизнанням відповідачем факту припинення дії договору № 217/2107Н від 21.07.2011 року, що підтверджується матеріалами справи та листом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 17/2442 від 19.08.2016 року.

Водночас, враховуючи те, що неможливо припинити правовідносини за договором, якщо він припинив свою дію до подачі позову (аналогічної позиції притримується Вищий господарський суд України в постанові № 910/28073/15 від 13.04.2017 року), колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими правовідносин з 01.08.2016 року не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів зазначає, що висновок Верховного Суду України про можливість визнання в судовому порядку поруки (іпотеки) припиненою (Постанова ВСУ від 04.02.2015 року) у правовідносинах, що виникли за договором про надання послуг не застосовується, оскільки у чинному законодавстві України відсутні положення, що призумують припинення даних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/15647/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона Санрайс" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 року у справі № 910/15647/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/15647/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко