КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2017 р. Справа№ 910/21150/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

За участі представників:

від позивача: Колесніков Ю.Е. - представник

від відповідача: Маврічева К.І. - представник;

Кравченко О.К. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 року у справі № 910/21150/16 (суддя: Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп»

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 20.09.2016 № 417-р

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України від 20.09.2016 № 417-р.

Рішенням Господарського суду міста Києва 15.05.2017 року у справі № 910/21150/16 в задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 року у справі № 910/21150/16 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.06.2017.

Представник позивача 27.06.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання 27.06.2017 представники сторін з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

20.09.2016 Антимонопольним комітетом України (надалі - Комітет) було прийнято рішення № 417-р у справі № 127-26.13/81-16 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (надалі - Рішення), яким:

- визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп» вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання інформації в неповному обсязі на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 29.12.2015 № 127-26/09-13136 у встановлений ним строк (пункт 34 Рішення);

- за порушення, зазначене в пункті 34 Рішення, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп» штраф у розмірі 13 519 гривень (пункт 35 Рішення).

Позивач оскаржив Рішення в порядку ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Згідно частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства»).

Отже, як правильно вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсними Рішення Комітету в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» для оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, що не заперечується сторонами.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, розглядаючи позов про визнання недійсним рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України, суд зобов'язаний перевірити наявність чи відсутність визначених законом підстав для визнання рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України недійсним.

Як зазначалось, пунктом 34 Рішення визнано, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп» вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до пункту 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно п. 13 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15 зазначено, що у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань. Там же зазначено, що судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

В оскаржуваному Рішенні Комітетом встановлено наступне:

До Комітету надійшло звернення Народного депутата України Кужель О.В. від 13.10.2015 № 4/932-3 (вх. № 1.1/933 від 19.10.2015) щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_7 (далі - заявник) стосовно розміщення в Незалежній громадсько-політичній газеті «Волинь-нова» рекламних матеріалів щодо препарату «Артро Рекс», що можуть містити ознаки порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» (далі - заява).

Заявник повідомив, що в Незалежній громадсько-політичній газеті «Волинь-нова» розміщувались рекламні матеріали стосовно препарату «Артро Рекс».

Відповідно до наданої редакцією Незалежної громадсько-політичної газети «Волинь-нова» Комітету інформації, замовником зазначеної реклами на підставі Договору від 05.01.2015 № 68 є ТОВ «Компанія «Абіс-Груп».

У зв'язку з необхідністю встановлення дійсних обставин, викладених у заяві, і отримання безпосередньо від ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» додаткової інформації, на підставі статей 7, 16, 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», до Товариства листом від 29.12.2015 № 127-26/09-13136 була надіслана вимога державного уповноваженого Комітету про надання інформації (надалі - Вимога 1).

У Вимозі 1 ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» запропоновано у 35-денний строк з дня одержання Вимоги 1 надати Комітету інформацію та належним чином засвідчені копії документів відповідно до пунктів цієї вимоги.

У Вимозі 1 було зазначено, що відповідно до пунктів 13, 14 і 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації Комітету визнаються порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 52 цього Закону.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № Г Вимогу 1 «Компанія «Абіс-Груп» отримало 18.01.2016, уповноваженою особою відповідно до Договору про надання послуг зв'язку з доставки пошти від 17.07.20 № 02660 є фінансовий директор ОСОБА_9. Останній день надання інформації припадав на 22.02.2016.

У відповідь на Вимогу 1, листом від 22.01.2015 б/н (вх. № 8-127/665 від 26.01.2016) ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» зазначило, що «...займається посередницькою діяльністю в сфері розміщення реклами і не має відношення до препарату «Артро-Рекс», не здійснює господарської діяльності, реалізації тощо».

Разом з тим, ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» не надало інформації на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1.

У зв'язку з цим, до ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» було надіслано іншу вимогу державного уповноваженого Комітету від 04.02.2016 № 127-26/09-1014 (надалі - Вимога 2) про надання інформації та належним чином засвідчених копій документів відповідно до пунктів Вимоги 2.

Також у пункті 23 Вимоги 2 Товариству запропоновано надати пояснення щодо ненадання інформації на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1.

Листом б/н, б/д (вх. № 8-127/2148 від 09.03.2016) ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» надала Комітету відповідь на Вимогу 2 у повному обсязі.

У відповіді на Вимогу 2 ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» надало таке пояснення приводу ненадання інформації на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40: «Через певні сімейні обставини інформація не була надана у визначений строк».

За вищенаведених обставин, Комітет дійшов висновку, що на Вимогу 1 ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» надало інформацію в неповному обсязі і такі дії від 04.02.2016 є порушенням, передбаченим пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Суть доводів позивача щодо визнання недійсним та скасування Рішення Комітету зводиться до такого:

- Вимога 2 надіслана ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» в межах строків на надання відповіді на Вимогу 1, тоді, як строк надання відповіді на Вимогу 1 ще не сплинув;

- у п. 23 Вимоги 2 запитувались пояснення стосовно ненадання інформації на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1;

- питання, викладені у пунктах 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1 знову запитувались у пунктах 3-10 Вимоги 2;

- водночас, Вимога 2 не містила питання стосовно надання пояснень щодо ненадання інформації на пункти 4-40 Вимоги 1;

- з урахуванням наведеного, позивач розцінив Вимогу 2 як уточнену, на яку і зобов'язаний був надати відповідь у встановлені Комітетом строки, а в подальшому надав інформацію на всі поставлені Комітетом питання Вимоги 2, в тому числі і на пункти 3-10 Вимоги 2, а отже, надав інформацію і на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1, за ненадання інформації на які на Товариство накладено штраф;

- таким чином, дії Комітету з притягнення до відповідальності Товариства через ненадання в повному обсязі інформації на підставі твердження, що Товариство не надало у визначений строк запитувану інформацію, у зв'язку із чим Комітетом надіслало другу вимогу, позивач вважає є незаконними та такими, що здійснені з перевищенням наданих Комітету повноважень;

- позивач у відповіді на Вимогу 2 зазначив, що інформація на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1 не була надана ним у зв'язку з певними сімейними обставинами, проте Комітет не з'ясував, в чому саме полягали «певні сімейні обставини», не надав можливості представнику Товариства - фінансовому директору ОСОБА_9, який прибув на засідання Комітету 20.09.2016, надати пояснення і докази по справі та взагалі не надав будь-якої правової оцінки цим поясненням, чим порушив приписи ст.ст. 39, 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та п.п. 23, 34 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5 (далі - Правила);

- таким чином, позивач вважає, що Комітет допустив грубе порушення норм матеріального та процесуального права, не надавши можливості позивачу використати своє право на захист шляхом надання доказів та пояснень;

- на момент отримання позивачем Вимоги 2 (15.02.2016) у Товариства був строк до 22.02.2016, щоб надати інформацію на Вимогу 1, проте оскільки закон покладає обов'язок надавати інформацію на вимоги Комітету в повному обсязі, Товариство відповіло останньому, що до моменту отримання Вимоги 2 не надало відповідь через певні сімейні обставини, а саме: у Товаристві працюють 2 особи - директор ОСОБА_11 та фінансовий директор ОСОБА_9, які є подружжям та мають спільну дитину - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1; в період з 25 січня по 10 лютого 2016 року, який частково співпав зі строком надання відповіді на Вимогу 1 та отриманням 15.02.2016 Вимоги 2, дитина та дружина ОСОБА_9 захворіли і потребували догляду та піклування через важкий перебіг хвороби, також дружина ОСОБА_9 страждає серцево-судинним захворюванням та в листопаді 2015 року перенесла важку операцію, батьки обох з подружжя не проживають у місті Києві, доглядати за дитиною і дружиною був змушений ОСОБА_9. При цьому вказані сімейні обставини не перешкодили позивачу надати відповідь на Вимогу 2 в повному обсязі і в межах встановлених строків, з чим, погодився Комітет у пункті 19 Рішення.

Крім того, позивач стверджував про таке:

- Комітет підійшов до розгляду листа від 22.01.2016 б/н, наданого Товариством у відповідь на Вимогу 1, оціночно та суб'єктивно, визначивши на власний розсуд, на які питання була надана відповідь, а на які - ні, без будь-яких підстав та обґрунтувань, проте, як вбачається з листа від 22.01.2016 б/н та переліку наданих документів, Товариство не надавало інформацію на пункти 4-40 Вимоги 1 у той спосіб, який був встановлений у Вимозі 1 («просимо надати відповіді на кожне поставлене питання згідно з нумерацією»);

- ані подання Комітету від 08.06.2016 № 127-26.13/81-16/215-спр, ані Рішення, не містять обґрунтувань та підстав, за яких Комітет дійшов висновку про часткове надання Товариством інформації;

- надіславши Товариству Вимогу 2 в межах строку надання відповіді на Вимогу 1, відповідач безпідставно та без будь-якого обґрунтування обмежив Товариству строк надання відповіді на Вимогу 1;

- Вимога 2 містила нові питання, а не ті ж самі, що і Вимога 1;

- прийняття рішення є частиною процесу розгляду справи, його завершальним етапом, а тому п. 23 Правил, на які позивач посилався у позовній заяві, стосується в тому числі і прийняття Комітетом рішень у справі;

- всупереч ст.ст. 39, 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції», п.п. 16, 23, 34 Правил, Комітет не встановив всі обставини справи, зокрема, стосовно того, чи мало місце ненадання Товариством інформації в повному обсязі у встановлені строки, з яких причин, не надав правової оцінки поважності або неповажності цих причин, не надав можливості надати Товариству пояснення та докази.

Таким чином, на думку позивача, вищевикладене свідчить про те, що в діях Товариства відсутній склад правопорушення, передбаченого п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», в та про наявність підстав для визнання недійсним та скасування Рішення Комітету.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, оскільки Рішення Комітету прийняте з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку відповідача, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; тощо.

Згідно з частиною 7 статті 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державні уповноважені Антимонопольного комітету України, є органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Положеннями статей 22 та 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, зокрема, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Матеріалами справи підтверджується, що Вимога 1 (вих. № 127-26/09-13136 від 29.12.2015) була надіслана позивачеві 29.12.2015 та отримана останнім 18.01.2016 згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 120.

У Вимозі 1 містилось 40 пунктів, з яких: на пункти 1-3 позивачу пропонувалось надати інформацію протягом 3 календарних днів, а на пункти 4-40 - протягом 35 календарних днів.

Листом від 22.01.2016 б/н позивач надав Комітету відповідь на Вимогу 1. Аналіз змісту 40 пунктів Вимоги 1, на які позивачу пропонувалась надати відповідь, а також змісту наведеного листа позивача від 22.01.2016 б/н, свідчить про те, що позивач надав відповідь не тільки на пункти 1-3 Вимоги 1, а також інформацію що стосувалась пунктів 4, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 8, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 36, 37, 38 Вимоги 1, фактично зазначивши, що «... ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» займається посередницькою діяльністю в сфері розміщення реклами і не має відношення до препарату «Артро-Рекс», не здійснює господарської діяльності, реалізації тощо. Усі документи щодо замовника даної реклами додаються. Замовником є Фізична особа-підприємець ОСОБА_13. ». При цьому відсутність у наведеному листі від 22.01.2016 б/н посилань позивача на кожне поставлене питання згідно з нумерацією, як про те просив (а не зобов'язував) державний уповноважений Комітету у Вимозі 1, жодним чином не може свідчити про те, що позивачем не надано відповіді на пункти 4-40 Вимоги 1 у той спосіб, який встановлено у Вимозі 1.

Крім того, положення Закону України «Про Антимонопольний комітет України» містять приписи щодо обов'язковості виконання вимог органу Антимонопольного комітету України у визначені ним строки, тоді як способи надання інформації на вимогу органу Антимонопольного комітету України вказаним законом не визначені.

Водночас, як роз'яснено господарським судам у пункті 13 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15, обов'язок з надання інформації передбачено статтею 22 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань. Там же зазначено, що судам у розгляді справ про, неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з'ясовувати, чи було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно. Отже, у п. 13 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15, йдеться про з'ясування судами способу, яким органом Комітету було повідомлено суб'єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей, а не про спосіб надання суб'єктом господарювання відомостей на вимогу органу Комітету.

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що Комітет підійшов до розгляду листа від 22.01.2016 б/н суб'єктивно, визначивши на власний розсуд, на які питання була надана відповідь, а на які - ні.

Разом з тим, позивач не надав інформації на такі пункти Вимоги 1:

«Пункт 5. З якого часу (вказати день, місяць, рік), яку саме та на яких ринках здійснює ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» господарську діяльність, а також зазначити основні вид (види) такої діяльності в на території України? Відповідь підтвердити документально.

Пункт 30. З якого часу (вказати день, місяць та рік) та якими господарський відносинами пов'язане Товариство та ФОП ОСОБА_14? Надати підтвердні документи.

Пункт 32. Вказати, чи здійснювалося коли-небудь рекламування товару препарату «Артро Рекс» у незалежній громадсько-політичній газеті «Волинь»?

Якщо так, надати усі підтвердні документи (договори, угоди, макет так реклами).

Якщо ні, зазначити про це.

Пункт 33. Надати інформацію та підтвердні документи (копії договорів, угод, контрактів, актів прийому-передачі робіт (послуг), розрахункових накладних тощо) стосовно особи, яка є розробником оригінал-макета реклами препарату «Артро Рекс» у незалежній громадсько-політичній газеті «Волинь».

Пункт 34. Чи погоджувався Товариством оригінал-макет реклами препарату «Артро Рекс» для незалежної громадсько-політичній газети «Волинь» з ФОП ОСОБА_14?

Пункт 35. Надати інформацію щодо того, кому належать телефони НОМЕР_1, (НОМЕР_2, НОМЕР_3

Пункт 39. Вказати, чи має Товариство власний веб-сайт у мережі Інтернет?

Якщо так, зазначити, з якого часу він функціонує, хто розміщує інформацію на ньому, хто обслуговує веб-сайт (надати підтвердні документи).

Якщо ні, зазначити про це.

Пункт 40. Надати копії всіх сторінок цього веб-сайту, завірені печаткою Товариства».

Оскільки позивачем не було надано інформації на вищенаведені пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1, Комітетом було надіслано Вимогу 2 (вх. № 127-26/09- 1014 від 04.02.2016), у якій були зазначені питання, на які позивач не надав відповідь, а також інші питання, які стосувались розгляду заяви гр. ОСОБА_7 стосовно розміщення в Незалежній громадсько-політичній газеті «Волинь-нова» рекламних матеріалів щодо препарату «Артро Рекс».

Листом б/н, б/д (вх. № 8-127/2148 від 09.03.2016) позивач надав Комітету відповідь на Вимогу 2 у повному обсязі.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у визначений Комітетом строк для надання відповіді на Вимогу 1, а саме до 22.02.2016, ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» не була надана інформація на пункти 5, 30, 32, 33, 34, 35, 39, 40 Вимоги 1, тобто ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» надана інформація на Вимогу 1 у неповному обсязі, що є порушенням пункту 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Відповідний висновок містить Рішення Комітету.

При цьому суд погоджується з доводами Комітету (відповідача), що неподання суб'єктом господарювання певної інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи Комітету є конкретним актом невиконання конкретної заснованої на законі вимоги державного органу, незалежно від того, чи надсилалися таким органом даному суб'єктові господарювання у подальшому інші запити з таких самих питань, але з іншими строками виконання.

Водночас, доводи позивача про те, що Вимога 2 містила нові питання, які були поставлені Комітетом з врахуванням тих документів та інформації, які були повідомлені позивачем Комітету листом від 22.01.2016 б/н, суд визнає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з вище встановлених обставин ненадання позивачем інформації на Вимогу 1 у повному обсязі у встановлений строк, наявності у Комітету повноважень при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції вимагати від суб'єктів господарювання, інформацію, обсяг якої повинен відповідати змістовному колу завдань Комітету.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не звертався до Комітету з клопотанням щодо продовження строку надання інформації та копій документів, витребуваних Вимогою 1 державного уповноваженого Комітету.

При цьому судом першої інстанції правомірно відхилено доводи позивача стосовно того, що останній розцінив Вимогу 2 як уточнену, на яку зобов'язаний був надати відповідь у встановлені Комітетом строки. Так, у листі б/н, б/д (вх. № 8-127/2148 від 09.03.2016), яким позивач надав Комітету відповідь на Вимогу 2, позивач чітко зазначив, що надає повідомлення «на письмову вимогу про надання інформації від 04.02.2016 року № 8-127/2148», враховуючи, що Вимога 1 мала інші вихідні дату та номер (від 29.12.2015 № 127-26/09-13136). До того ж, в будь-якому разі, позивач був зобов'язаний надати відповідь на Вимогу 1 у встановлений Комітетом строк, та Вимога 1 містила попередження про те, що відповідно до пунктів 13, 14 і 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації Комітету визнаються порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 52 цього Закону

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надсилання Комітетом Вимоги 2 жодним чином не звільняє позивача від обов'язку виконати Вимогу 1.

Отже, не подавши у повному обсязі Комітету інформацію на Вимогу 1 державного уповноваженого Комітету у встановлений ним строк, ТОВ «Компанія «Абіс-Груп» (позивач) вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема:

ознайомлюватися з матеріалами справи (крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи);

наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення (заперечення), пропозиції щодо питань, які виносяться на експертизу.

Водночас, частиною 2 статті 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм правами.

Пунктом 16 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 (із змінами) (далі - Правила) визначено, що особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи (за винятком інформації з обмеженим доступом, а також інформації, визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) після одержання копії подання з попередніми висновками в справі (витягу з нього відповідно до пункту 26 цих Правил), а також мають право наводити докази, подавати клопотання, усні й письмові пояснення, одержувати копії рішень у справі (витяги з них, за винятком інформації з обмеженим доступом, а також інформації, визначеної відповідним державним уповноваженим, головою відділення, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), подавати свої міркування та заперечення, оскаржувати рішення в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пункту 26 Правил копії подання з попередніми висновками не пізніше ніж за десять днів до прийняття рішення у справі надсилаються сторонам та третім особам.

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 09.06.2016 № 127-26.13/09-5975 Комітет надіслав позивачу подання про попередні висновки у справі № 127-26.13/81-16/3215-спр від 28.06.2016. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 221 подання про попередні висновки було отримано позивачем 30.06.2016.

У відповідь на зазначене подання позивач не надав Комітету зауважень чи заперечень. Факт ненадання відповіді на подання про попередні висновки позивачем не заперечувався.

Зважаючи на наведене, спростовуються доводи позивача про те, що відповідач не надав йому можливості використати право на захист шляхом надання доказів та пояснень, лише тільки з огляду на те, що представник позивача прибув у засідання Комітету 20.09.2016 з метою надати пояснення з копіями документів на підтвердження існування певних сімейних обставин та інших обставин справи, тоді як Комітет не надав можливості представнику позивача надати такі пояснення та докази. При цьому, аналіз наданих позивачем доказів існування у нього певних сімейних обставин свідчить, що станом як на час закінчення строку для надання інформації на Вимогу 1 (22.02.2016), так і на час надіслання Комітетом позивачу подання про попередні висновки у справі № 127-26.13/81-16/3215-спр від 28.06.2016, одержаного позивачем 30.06.2016, позивач мав такі докази, а отже, не був позбавлений права подати їх Комітету разом з відповідними поясненнями, міркуваннями, запереченнями, клопотаннями у будь-який час до засідання Комітету 20.09.2016.

Враховуючи вищевикладене, позивач не довів порушення Комітетом його процесуальних прав.

Разом з тим, судом враховано, що приписами частини другої статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Тож, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ненадання представником позивача у засіданні Комітету 20.09.2016 вищевказаних пояснень та доказів, фактично не призвело до прийняття Комітетом неправильного рішення.

Викладені в оскаржуваному Рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № 127-26.13/81-16, нормам матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Абіс-Груп» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 року по справі № 910/21150/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/21150/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк