ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Справа № 925/967/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Потапенко В.В., з секретарем судового засідання Швидкою О.В., за участю представників сторін :

від позивача - Бережок С.І. - за довіреністю

від відповідача - Кукуленко О.Д. - за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут»

про стягнення 1 131 372 грн. 04 коп., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" про стягнення 195 208 грн. 54 коп. інфляційних втрат в зв'язку із простроченням сплати боргу за природний газ, отриманий відповідачем протягом липня-грудня 2015 року за договором №15-829 - Н на купівлю-продаж природного газу від 30 червня 2015 року, 880 180 грн. 11 коп. пені, 55 983 грн. 39 коп. трьох відсотків річних.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено повністю - з відповідача на користь позивача 195 208 грн. 54 коп. інфляційних втрат в зв'язку із простроченням сплати боргу за природний газ, 880 180 грн. 11 коп. пені, 55 983 грн. 39 коп. трьох відсотків річних, 16 970 грн. 58 коп. витрат на сплату судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" на вищевказане судове рішення було залишено без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 29.09.2016 року - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 березня 2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" задоволено частково - рішення господарського суду Черкаської області від 29 вересня 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2016 року у справі № 925/967/16 скасовано і справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Автоматизованою системою документообігу від 14 квітня 2017 року справу передано для подальшого розгляду судді Потапенко В.В.

Ухвалою суду від 18.04.2017 року справа суддею була прийнята до свого провадження і призначена до розгляду на 22 травня 2017 року.

Розгляд справи відкладався на 07 червня 2017 року, 19 червня 2017 року, 03 липня 2017 року.

Ухвалою суду від 19 червня 2017 року строк вирішення спору було продовжено на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 22 травня 2017 року представником позивача подано суду оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, такий розрахунок позивачем зроблено з урахуванням позиції Вищого господарського суду України, яку викладено у постанові Вищого господарського суду України від 16 березня 2017 року у даній справі. У наданому розрахунку пеню визначено у розмірі 573 854 грн. 69 коп., три проценти річних - у розмірі 35 338 грн. 48 коп., інфляційні втрати - у розмірі 187 243 грн. 58 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає, що підстави для зменшення розміру пені відсутні.

Представник відповідача оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат вважає правильним, але проти позову заперечує в частині стягнення пені. Представник відповідача надав суду письмові обґрунтування щодо зменшення розміру пені на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України, пункту 3 статті 83 ГПК України.

Заперечення мотивовані тим, що ресурс власних коштів не достатній для покриття боргових зобов'язань, оскільки коштів з відсотків (0,67%), встановлених алгоритмом розподілу коштів, затвердженим постановою НКРЕКП №2516 від 30.09.2015 року, не вистачає навіть на сплату податків і заробітну плату працівників. Стягнення повного розміру пені призведе до ще більшого погіршення фінансового становища товариства і його неплатоспроможності.

У судовому засіданні 03 липня 2017 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду на підставі статті 85 ГПК України.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд виходить з наступного:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець за договором, позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" (Покупець за договором, відповідач у справі) уклали Договір № 15-829-Н на купівлю - продаж природного газу від 30 червня 2013 року (далі - «Договір»), відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно пунктів 6.1. та 6.2. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць.

У пункті 7.2. Договору встановлена відповідальність відповідача за прострочення оплати фактично отриманого за Договором природного газу у вигляді сплати пені.

03.11.2015 року сторони уклали Додаткову угоду №2 до Договору, в якій виклали в новій редакції пункт 7.2. Договору, а саме: «У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу».

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу протягом липня - грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ в узгоджених сторонами обсягах, про що сторони склали та підписали акти приймання - передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 7 381 500,36 грн., від 31.08.2015 на суму 4 863 074,53 грн., від 30.09.2015 на суму 5 218 510,44 грн., від 31.10.2015 на суму 12 855 882,04 грн., від 30.11.2015 на суми 1 834 115,47 грн. та 17 202 303,18 грн., від 31.12.2015 на суму 26 134 654,20 грн.

Відповідач повністю перерахував кошти за отриманий протягом липня - грудня 2015 року природний газ, однак розрахунки проводилися із порушеннями строків їх сплати, у звязку з чим позивач пред»явив до стягнення з відповідача пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Договір № 15-829-Н від 30 червня 2015 року на купівлю-продаж природного газу, на підставі якого виникли зобов'язання сторін, підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, він містить всі істотні умови для договорів даного виду, спору щодо його дійсності між сторонами немає.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується, що позивач поставив відповідачу, а останній отримав природний газ, про що сторони склали та підписали вищевказані акти приймання - передачі природного газу від 31.07.2015, від 31.08.2015, від 30.09.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015. Загальна вартість поставленого позивачем природного газу складає 75 490 040,22 грн. Ці акти підписані повноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Їх правильність та законність сторонами не оспорюється. Вказані в названих актах суми перераховані на рахунок позивача повністю.

Під час виконання умов Договору сторонами одночасно виконувались не тільки його умови, але й вимоги низки спеціальних нормативно-правових актів, якими встановлюється Порядок нарахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20), Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року № 493/688 та Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської обласної державної адміністрації, ТОВ "Уманьгаз Збут" та НАК "Нафтогаз України" підписано Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, якими передбачено організацію проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", зокрема, за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. № 2966 від 18.12.2015 року на суму 7354000 грн., № 2965 від 18.12.2015 року на суму 500000 грн., № 2896 від 17.12.2015 року на суму 1000000 грн., № 2437 від 19.11.2015 року на суму 3000000 грн., № 2413 від 18.11.2015 року на суму 14750400 грн., № 2411 від 18.11.2015 року на суму 200000 грн., № 2228 від 20.10.2015 року на суму 2579221 грн. Підписанням Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору.

У судовому засіданні 22 травня 2017 року представником позивача подано суду оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, такий розрахунок позивачем зроблено з урахуванням позиції Вищого господарського суду України щодо необхідності врахування сплачених коштів в погашення основного боргу на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, яку викладено у постанові Вищого господарського суду України від 16 березня 2017 року у даній справі.

Відповідно до умови пункту 6.2. Договору відповідач зобов»язався здійснювати остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу. Однак із розрахунку позивача вбачається і відповідачем не заперечується, що суми по актах приймання - передачі природного газу були перераховані із порушеннями строків, встановлених Договором.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

За приписом статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, беручи до уваги викладене, прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь пені та передбачених ч. 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Перевіривши поданий позивачем оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат з урахуванням позиції Вищого господарського суду України щодо необхідності врахування сплачених коштів в погашення основного боргу на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, яку викладено у постанові Вищого господарського суду України від 16 березня 2017 року у даній справі, суд приходить до висновку, що ці розрахунки виконано вірно.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, а також матеріальний стан відповідача, враховуючи те, що:

- основний борг за спірний період є погашеним, борг сплачено відповідачем у добровільному порядку ще до звернення із даним позовом до суду;

- прострочення відповідача у більшості випадків поставки природного газу носить незначний характер;

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору, його представник наявність прострочення у судовому засіданні не заперечував;

- відповідачем належними доказами підтверджено, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі (згідно балансу підприємства сума дебіторської заборгованості фактично відповідає сумі кредиторської заборгованості). При цьому, відповідач за доводами його представника постійно проводить роботу зі зменшення дебіторської заборгованості;

-згідно довідки відповідача станом на 01.06.2017 року на його балансі не обліковуються основні засоби, відповідач не володіє і не користується природними ресурсами;

-згідно довідок ПАТ «КБ «Приватбанк» від 26.06.2017 року залишок коштів на рахунку відповідача становить 50865,55 грн., АБ «Укргазбанк» - 48 297 грн. 53 коп. станом на 13.06.2017 року;

- відповідач вважає, що із зміною нормативу перерахування коштів з 0,67% на 2,50% згідно постанови КМУ №187 від 22.03.2017 року фінансове становище підприємства покращиться, що надасть змогу надалі своєчасно виконувати свої зобов'язання перед позивачем.

Судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов'язання, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання у подальшому, не є засобом безпідставного збагачення, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Окрім стягнення пені позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених своєчасно коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми пені та зменшити її розмір до 286 927 грн. 35 коп., тобто на 50%, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково в сумі 286 927 грн. 35 коп.

У решті вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем розмір позовних вимог не зменшувався, хоча розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат був наданий суду оновленим з врахуванням доводів, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2017 року в даній справі.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 11 946 грн. 55 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" (20300, м. Умань Черкаської області, вул. Дерев»янка, 19, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 286 927 грн. 35 коп. пені, 35338 грн. 48 коп. трьох процентів річних, 187 243 грн. 58 коп. інфляційних втрат та 11946 грн. 55 коп. судового збору.

3.У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

СУДДЯ В.В. Потапенко

Повне судове рішення складено 19 липня 2017 року.

Суддя В.В. Потапенко