ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р.Справа № 922/2009/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укроптпостач", м. Київ
до Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30", м. Південне, Харківська обл.
про стягнення 220850,04 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 20.07.2017 р.);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укроптпостач", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30", м. Південне, Харківська обл.:

207661,53 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором поставки № 31/01/17 від 31.01.2017 р.;

13137,01 грн. пені;

51,50 грн. 10% річних.

Позов мотивовано з посиланням на невиконання відповідачем умов договору поставки № 31/01/17 від 31.01.2017 р. щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.06.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.07.2017 р. розгляд справи відкладено на 24.07.2017 р. в звязку з неявкою на судове засідання представника відповідача.

В процесі розгляду справи позивач надав суду розрахунок штрафних санкцій (вх. № 22508 від 11.07.2017 р.) та з супровідним листом (вх. № 23252 від 19.07.2017 р.) додаткові документи для залучення до матеріалів справи.

Відповідач відзиву на позов не надав.

На судове засідання 24.07.2017 р. прибув представник позивача, який підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Відповідач на судове засідання свого представника не направив, про причини неприбуття представника не повідомив, вимоги ухвал господарського суду Харківської області від 19.06.2017 р. та від 11.07.2017 р. не виконав.

Судом виконано процесуальний обовязок щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме, направлено на його юридичну адресу копії ухвал від 19.06.2017 р. та від 11.07.2017 р.

В пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно з залученим до матеріалів справи витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 21.07.2017 р. щодо відстеження пересилання поштових відправлень суду на адресу відповідача, лист з копією ухвали господарського суду від 19.06.2017 р. надійшов до поштового відділення 23.06.2017 р. та 27.06.2017 р. не вручено під час доставки, а адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення. Лист з копією ухвали від 11.07.2017 р. надійшов до поштового відділення 14.07.2017 р. та 20.07.2017 р. не вручено під час доставки, а адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення.

Згідно з п. 116-117 Правил надання поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Таким чином, в разі звернення представника відповідача до відділення поштового звязку, лист з копією ухвали господарського суду від 19.06.2017 р. мав бути вручений йому до 28.06.2017 р., а в разі невручення на наступний день мав бути повернутий відділенням поштового звязку на адресу суду. Крім того, лист з копією ухвали господарського суду від 11.07.2017 р. мав бути вручений йому до 19.07.2017 р., а в разі невручення на наступний день мав бути повернутий відділенням поштового звязку на адресу суду.

За таких обставин, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 31/01/17 від 31.01.2017 р. (далі за текстом договір; а. с. 12-13), згідно з умовами якого постачальник передає у власність покупцеві лікарські засоби (надалі товар), а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у даному договорі.

Згідно з п. 1.2.-1.4. договору, поставка товару покупцеві здійснюється на підставі замовлень останнього, протягом узгодженого сторонами терміну, асортименту, ціни та кількості. Покупець подає постачальнику замовлення в письмовій або в електронній формі, в якій зазначається асортимент, кількість, строк придатності на момент поставки, строк поставки, посада та підпис особи, яка склала замовлення. Попередньо погоджені асортимент, кількість та ціна товару, строк придатності на момент поставки, строк поставки, що поставляється згідно з даним договором, визначаються у накладних, які є невідємною частиною даного договору

Згідно з п. п. 2.1, 2.4-2.5 договору ціни на товар, що поставляється, попередньо погоджуються та встановлюються в національній валюті України постачальником та зазначаються у накладних на відпуск кожної партії, які є невідємною частиною цього договору.

Загальна сума договору складається із сум, зазначених в накладних, якими оформляються прийом-передача товару, поставленого на підставі даного договору.

Ціни вказані в накладній на окрему партію товару є узгодженими між сторонами і не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

За умовами п. п. 3.1-3.5 договору поставка товару проводиться окремими партіями протягом дії договору згідно замовлення.

Поставка товару здійснюється на умовах поставки (Інкотермс-2010) на умовах DDP за адресою: м. Харків, вул. Вишнева, 5. Покупець вправі здійснити само вивіз товару.

Датою поставки партії товару вважається дата прийому-передачі товару, зазначена у відповідній накладній (відповідному товаросупроводжувальному документі).

Згідно з п. п. 4.1.-4.2. договору, розрахунок за товар проводиться в безготівковій формі, на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківський днів з моменту настання дня оплати. Вартість товару вказано у видаткових накладних.

Відповідно до п. 4.3. договору, розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після факту поставки товару на підставі видаткових накладних на товар на умовах відстрочки платежу на термін 21 (двадцять один) календарний день з моменту поставки зазначеного товару.

Згідно з п. п. 7.3-7.4 договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожен день неоплати. У випадку прострочення оплати товару, окрім зазначеної у п. 7.3 пені, покупець на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує постачальникові 10% річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 10.1 договору він вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання своїх обовязків по ньому.

Суд констатує, що зазначений договір підписаний представниками позивача та відповідача, а також скріплений печатками останніх.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору протягом лютого березня 2017 р. здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 207661,53 грн. за видатковими накладними № УОП88 від 28.02.2017 р., № УОП71 від 20.02.2017 р., № УОП67 від 16.02.2017 р., № УОП31 від 01.02.2017 р., № УОП97 від 01.03.2017 р.

Дані видаткові накладні містять посилання на підставу здійснення поставок договір поставки № 31/01/17 від 31.01.2017 р., та підписані представниками постачальника та покупця та скріплені печатками підприємств.

Зазначений товар постачався курєрською службою «Pony Express», та отримувався завідуючою Комунального підприємства охорони здоров'я "Центральна районна аптека № 30" ОСОБА_2, про що свідчать підписи останньої на накладних зазначеної курєрської служби.

Товар отримано відповідачем без будь-яких заперечень, в т.ч. щодо його кількості, якості та наявності супровідних документів, визначених п.п. 3.4.-3.5. договору.

В судовому засіданні 24.07.2017 р. представник позивача підтвердив факт укладання між сторонами вищезазначеного договору, поставки відповідачу товару за зазначеними документами та наявності у позивача оригіналів документів з підписами та мокрими печатками, які останній надав для залучення до матеріалів справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про належне виконання позивачем умов договору щодо поставки відповідачу товару.

Проте, відповідач не виконав свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати отриманого від позивача товару, його заборгованість перед позивачем становить 207661,53 грн.

Згідно з наданим позивачем актом звірки взаєморозрахунків (а. с. 78), який засвідчено печаткою установи відповідача, заборгованість відповідача перед позивачем становить 207661,53 грн.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в звязку з прострочення відповідачем своїх зобовязань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України також нараховано до стягнення з останнього 13137,01 грн. пені та 51,50 грн. 10% річних за загальний період прострочення з 27.02.2017 р. по 13.04.2017 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статей 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар в сумі 207661,53 підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Строк виконання зобовязань з її сплати є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд констатує, що сторонами у справі в договорі поставки встановлено інший розмір процентів, який може бути застосований при нарахуванні річних у відповідності до зазначеної статті, а саме, 10 % річних від простроченої суми.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок річних, суд констатує, що його здійснено з порушенням правил нарахування річних, визначених ст. 625 ЦК України.

Самостійно здійснивши відповідний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 51,50 грн. - 10% річних за період прострочення, визначений в розрахунку який містить позовна заява.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 626-627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд констатує, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань щодо сплати отриманого товару. В звязку з простроченням позивачем на підставі 7.3. договору здійснено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених відповідачем платежів.

Разом з тим, пунктом 7.3. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожен день неоплати.

Таким чином, даним пунктом договору передбачено нарахування пені від суми непоставленого товару за кожен день неоплати, а не від суми простроченого платежу, як про це зазначає позивач.

Разом з тим, доказів наявності непоставленого товару, та обсягів такої не поставки матеріали справи не містять, та позивачем суду не надано.

За таких обставин, здійснене позивачем нарахування пені від суми простроченого платежу є безпідставним та таким, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. 3 ЦК України, одними з засад цивільного законодавства, а водночас і цивільного судочинства є добросовісність, розумність та справедливість, судовий захист цивільного права та інтересу.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 3115,69 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 80, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства охорони здоров'я «Центральна районна аптека № 30» (адреса: 624, Харківська обл., Харківський р-н, м. Південне, вул. Комсомольська, буд. 48; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укроптпостач" (адреса: 03049, м. Київ, вул. Архітектора Кобелєва, 1/7; ):

207661,53 грн. заборгованості за договором поставки № 31/01/17 від 31.01.2017 р.;

51,50 грн. 10% річних;

3115,69 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3