РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа №910/8932/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санофі-Авентіс Україна" про стягнення неустойки 102 404,64 грн., за участю представників позивача - Марусенко Ю.Г. довіреність №б/н, від 23.01.2017 року, відповідача - Гук А.Р., Сторонський Р.Я. довіреність №б/н, від 14.06.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача про стягнення неустойки 102 404,64 грн. за договором з оперативного лізингу парку транспортних засобів №138812 від 20.03.2012 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач несвоєчасно повернув позивачу транспортні засоби Skoda Fabia Ambiente l,4i/63kW реєстраційний номер НОМЕР_1 та Skoda Fabia Ambiente l,4i/63kW реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідно до умов договору з оперативного лізингу парку транспортних засобів №138812 від 20.03.2012 року, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку, передбачену пунктом 7.1. договору за весь час прострочення повернення автомобілів із лізингу (за одинадцять місяців), яка становить 102 404,64 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.06.2017 року порушено провадження та призначено до розгляду на 21.06.2017 року.

21.06.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.07.2017 року.

21.06.2017 року через канцелярію, до суду надійшов відзив відповідача, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ілта" (надалі - лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Санофі-Авентіс Україна" (надалі - лізингоодержувач) був укладений договір з оперативного лізингу парку транспортних засобів №138812 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець має надати в лізинг лізингоодержувачу транспортні засоби, вказані у лізингових протоколах.

Згідно з п. 2.2 договору транспортний засіб вважається взятим лізингоодержувачем у лізинг від лізингодавця на умовах цього договору з дати підписання акта приймання-передачі лізингоодержувачем та лізингодавцем. Датою передачі транспортного засобу вважається дата підписання акта приймання-передачі сторонами.

Відповідно до п.п. "а" п. 5.1.3. договору лізингу лізингоодержувач зобов'язаний користуватися транспортним засобом з розумною обережністю, уберігати його від будь-яких пошкоджень, втрат, включаючи крадіжки, та жодним чином не псувати транспортний засіб.

Пунктом 5.2.1. договору лізингу визначено, що територією цього лізингового договору є територія України без обмежень.

Відповідно до п. 7.1 договору лізингоодержувач зобов'язаний повернути транспортний засіб лізингодавцю не пізніше п'яти робочих днів з дати, зазначеної в акті приймання-передачі, якщо сторони не домовляться про інше. В разі прострочки зазначеної дати, лізингоодержувач сплатить на користь лізингодавця неустойку в розмірі F= Мр*(М+1), де Р - сума неустойки, Мр - останній черговий (місячний) платіж, N - кількість повних місяців прострочки.

За виключенням, якщо така прострочка сталася через неможливість лізингодавцем прийняти транспортні засоби в обумовлений термін. Лізингодавець не має права вимагати компенсацію своїх збитків, спричинених несвоєчасним поверненням ТЗ в частині компенсованій за рахунок сплаченої неустойки.

Згідно п. 2 лізингових протоколів до договору лізингу строк лізингу кожного з транспортних засобів за цим лізинговим протоколом становить 48 календарних місяців з дня підписання відповідного Акту приймання-передачі. Датою повернення транспортного засобу є дата, що визначена в акті приймання-передачі.

Відповідно до актів приймання-передачі транспортного засобу №3 від 29.05.2012 позивачем передано у лізинг автомобіль Skoda Fabia Ambiente реєстраційний номер НОМЕР_1 та Skoda Fabia Ambiente реєстраційний номер НОМЕР_2.

Частинами 1 та 2 ст. 292 ГК України передбачено, що лізингом є господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів-фінансовий чи оперативний.

За змістом положень ст. ст. 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до заяви позивача про злочин поданої до Печерського районного управління ГУ МВС України м. Києві 28.05.2015 року та довідки Печерського районного управління ГУ МВС України м. Києві №54/3827 від 24.06.2015 року, передане в лізинг відповідачу майно, а саме: автомобіль Skoda Fabia Ambiente реєстраційний номер НОМЕР_1 та Skoda Fabia Ambiente реєстраційний номер НОМЕР_2 використовувалось в місті Луганську та 18.07.2014 року та 28.07.2014 року працівники лізингоодержувача (відповідача) залишили вищевказані автомобілі на автомобільних стоянках у м. Луганськ, а ключі та документи були передані позивачу, що також підтверджується актами прийому-передачі від 27.05.2015 року, які містяться в матеріалах справи.

Згідно з Указом Президента України № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 р." на території Донецької та Луганської областей було розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/а від 7 жовтня 2014 р. Донецька та Луганська області з 7 квітня 2014 р. визначені районами проведення антитерористичної операції.

За повідомленнями Інформаційно-аналітичного центру Ради національної безпеки і оборони України (www.mediarnbo.org) у містах Донецьку, Харцизьку, Макіївці, Алчевську, Єнакієвому, Горлівці, Торезі, Шахтарську та Луганську у період з 1 серпня 2014 р. органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження.

Ці обставини є загальновідомими, тому відповідно до ст. 35 ГПК України не потребують доказуванню.

Вони також підтверджуються розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 7 листопада 2014 р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", згідно з яким міста Донецьк, Харцизьк, Макіївка, Алчевськ, Єнакієве, Горлівка, Торез, Шахтарськ та Луганськ були віднесені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та частково сертифікатом Торгово-промислової палати України № 2411 від 26 грудня 2014 р.

Зібрані докази свідчать про те, що у спірний період з липня 2014 року встановлений в Україні публічний порядок на території вищезазначеного населеного пункту (м. Луганськ) забезпечений не був, що унеможливило використання відповідачем орендованого майна (транспортних засобів) та можливість його повернення позивачу.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Виходячи з наведеного суд вважає, що у відповідача відсутній обов'язок по сплаті на користь позивача неустойки передбаченої пунктом 7.1. договору за весь час прострочення повернення автомобілів із лізингу (за одинадцять місяців), у розмірі 102 404,64 грн., з урахуванням того, що позивачем не доведено наявності в діях відповідача вини.

Тому в позові про стягнення неустойки 102 404,64 грн. слід відмовити.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.07.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна