УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

02.08.2017Справа № 910/12609/17

Суддя Маринченко Я.В., розглянувши матеріали позовної заяви Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» до Київської міської ради та Державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» звернулося до суду з позовом до Київської міської ради та Державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що вказана позовна заява не може бути прийнята до розгляду господарським судом, виходячи з наступного.

З огляду на положення ч. 3 с. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГПК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судом" від 24.10.2011 № 10.

В обґрунтування підстав звернення із даним позовом до господарського суду позивач посилається на те, що є балансоутримувачем житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд 8-Б, на приміщення № 31, 45, 46, 63 загальною площею 284,6 м2 в якому позивачем 21.12.2015 зареєстровано право власності. Одночасно, позивачу стало відомо, що 25.08.2016 державним реєстратором повторно зареєстровано право власності на групи приміщень № 31, 45, 46, 63 загальною площею 283,3 м2, розташовані в будинку 8-Б по вул. Пушкінській у м. Києві за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради.

З огляду на наведене, позивач в якості правових підстав для скасування вказаного рішення про державну реєстрацію права власності від 25.08.2016 посилається на недотримання державним реєстратором вимог ст. 9, 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", оскільки державний реєстратор не перевірив вже зареєстровані права на нерухоме майно та не виявив суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації.

Згідно із п. 8 ст. 4 Положення про Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 29.12.2012 № 2383 (у редакції розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА) від 04.03.2016 № 121) основним завданнями Департаменту є здійснення повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (крім речових прав та їх обтяжень на земельні ділянки).

Отже, Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у правовідносинах щодо вчинення оспорюваних дій з державної реєстрації права власності діяв як суб'єкт владних повноважень, тобто як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства.

Таким чином, даний спір виник у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій, а не із господарських відносин, що унеможливлює здійснення його розгляду господарськими судами.

Водночас, розгляд таких спорів передбачено п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

В обґрунтування підсудності даного спору саме господарському суду позивач послався на викладену в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 № 21-551а14 правову позицію про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Також, позивач послався на постанову Верховного Суду України від 14.06.2016 № 21-41а16, в якій висловлено правову позицію про те, що спори із державним реєстратором підлягають розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства в залежності від суб'єктного складу сторін.

Проте, у наведеній постанові від 14.06.2016 № 21-41а16 такої правової позиції не наведено, а зазначено про те, що оскільки спір у цій справі виник, на думку позивача, із невиконання умов цивільно-правової угоди, то спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК. Тобто, обставини в справі, неоднакове застосування судами норм права в якій було предметом перегляду Верховним Судом України, відрізняються від обставин, викладених у даному позові, а тому підстави для застосування судом наведеної правової позиції відсутні.

Також, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин і правова позиція, наведена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 № 21-551а14, з огляду на таке.

Як вбачається із викладених позивачем у позові обставин та їх правовим обґрунтуванням, останній не пов'язує виникнення спірних правовідносин із порушенням відповідачами положень цивільного чи господарського законодавства та заснованих на них договірних правовідносин. Натомість, позовні вимоги обґрунтовані саме недотриманням державним реєстратором процедури, визначеної Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Таким чином, оскільки заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на порушенні відповідачами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у розрізі господарських правовідносин, то даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши суб'єктний склад та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що в прийнятті вказаної позовної заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 1, 12, 21, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті позовної заяви Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» до Київської міської ради та Державного реєстратора Бандури Юрія Вікторовича Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.

Суддя Я.В. Маринченко