ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 916/2238/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Барицької Т.Л.,

Губенко Н.М.

за участю

ОСОБА_2

та представників:

відповідача - Гончарова О.О.,

ОСОБА_4 - не з'явився,

ОСОБА_5 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології-Україна"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017

та на рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2016

у справі № 916/2238/16

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології-Україна"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології-Україна", згідно з яким, уточнивши в ході розгляду справи підстави заявленого позову, просила визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", оформленого протоколом загальних зборів учасників від 18.07.2016.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що оспорюване рішення загальних зборів, яким її виключено зі складу учасників товариства у зв'язку з системним невиконання своїх обов'язків та невнесенням внеску до статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", не відповідає фактичним обставинам справи та є таким, що порушує вимоги чинного законодавства, а також її корпоративні права. При цьому ОСОБА_2 зазначила, що платіжним дорученням № 10 від 16.05.2016 перерахувала в якості внеску до статутного капіталу 10 000,00 грн. та 300,00 грн. за прострочення виконання зобов'язання платіжним дорученням № 11 від 16.05.2016. Проте, відповідач повернув внесок позивача до статутного фонду як помилково сплачений. Крім того ОСОБА_2 також послалася на те, що протокол зборів підписано не секретарем зборів - ОСОБА_5, а його представником за довіреністю, якого не було обрано секретарем.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач наполягав на тому , що ОСОБА_2, яка вступила 18.03.2014 до ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", відповідно до вимог ч. 3 ст. 144 ЦК України та ч. 1 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" та з урахуванням дати державної реєстрації товариства повинна була зробити свій внесок до статутного капіталу товариства не пізніше ніж до 04.09.2014, однак нею цього зроблено не було. ОСОБА_2 була присутня на загальних зборах, здійснювала голосування залежно від свого волевиявлення, що свідчить про відсутність процедурних або інших порушень, які могли б слугувати підставою для визнання у даному випадку рішень загальних зборів недійсними.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.10.2016 (суддя Щавинська Ю.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 (колегія суддів у складі: суддя Поліщук Л.В. - головуючий, судді Аленін О.Ю., Туренко В.Б.), позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", оформлене протоколом № 1 від 18.07.2016, в частині: виключення учасника ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" (п. 15 рішення); перерозподілу часток учасників у статутному капіталі ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" за рахунок додаткового внеску ОСОБА_4 наступним чином: внесок ОСОБА_5 - 20 000,00 грн. - 50% від статутного капіталу; внесок ОСОБА_4 - 20 000,00 грн. - 50% від статутного капіталу (п. 17 рішення); підтвердження правомочності усіх прийнятих рішень та внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань щодо юридичної особи ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" шляхом викладення статуту товариства у новій редакції (п. 18 рішення).

Приймаючи такі рішення, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що в оскаржуваному рішенні загальних зборів учасників товариства не наведено обставин, які підтверджують систематичне невиконання позивачем своїх обов'язків учасника товариства. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що ні рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" № 2 від 18.03.2014, ні Статутом підприємства не встановлені строки та порядок внесення вкладів у зв'язку зі збільшенням статутного фонду товариства у той час як матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачем позивачу вимоги про сплату ним внеску до статутного капіталу. Також, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що на день прийняття оспорюваного рішення загальних зборів факт невиконання позивачем обов'язку щодо сплати внеску був відсутній.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2016, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову; в решті рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2016 залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач стверджує, що господарськими судами при прийнятті оскаржуваних рішень порушено вимоги ч. 3 ст. 144 ЦК України та ст. 52 Закону України"Про господарські товариства", так як вказані норми не містять посилання на засновників чи інші застереження, які б дозволили зробити висновок про те, що ч. 3 ст. 144 ЦК України розповсюджуються лише на засновників (учасників) товариства, які його створюють, тобто на осіб, які фактично, від самого початку формують статутний капітал товариства, а не учасників, які вступають до товариства в подальшому. Крім того, на думку касатора, господарськими судами не надано оцінки висновкам, викладеним в мотивувальній та резолютивній частинах Рішення Конституційного суду України від 05.02.2013 № 1-рп/2013 у справі № 1-3/2013 за конституційним зверненням ТОВ "Ліхтнер Бетон Львів" щодо офіційного тлумачення положень частини 4 ст. 58, частини 1 ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" у системному зв'язку з положеннями, зокрема, частини 1 ст. 115, частини 1 ст. 117, частини 1 ст. 140, частин 1, 2 ст. 144, частини 3 ст. 147 ЦК України. Також відповідач зазначив про те, що Одеським апеляційним господарським судом не було надано оцінку протоколу № 1 від 18.07.2016, який подано ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції та в якому деталізовано підстави та мотиви з яких ОСОБА_2 виключено зі складу учасників товариства.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить "в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2016 залишити без змін". На думку позивача, в оскаржуваному протоколі загальних зборів не зазначено, які саме обов'язки учасника товариства нею систематично не виконувалися, що виключає можливість виключення її з учасників цього товариства.

У судовому засіданні 02.08.2017 представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що представнику Гончарову О.О. необхідно ознайомитися з матеріалами даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Вищий господарський суд України вирішив відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ст.ст. 69, 1118 ГПК України обмежено строк розгляду касаційної скарги; в силу наданих ст. 1117 ГПК України повноважень, суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, збирати нові, тощо, а перевіряє судові рішення виключно на дотримання судами при їх прийнятті норм матеріального та процесуального права; у відповідача було достатньо часу для заміни одного свого представника на іншого з огляду на те, що касаційна скарга подавалася відповідачем ще у березні 2017 року; ухвалою про призначення даної справи до розгляду від 19.07.2017 сторони попереджалися про те, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи і відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості направлення іншого представника у судове засідання.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги з огляду на наступне.

Господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуючись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності встановили наступне:

- ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" створено на підставі рішення загальних зборів засновників (учасників) від 04.09.2013, оформленого протоколом № 1;

- відповідно до вказаного протоколу єдиним засновником товариства при його створенні була ОСОБА_4 з часткою в статутному капіталі товариства у розмірі 100%, що складає 10 000,00 грн.;

- ОСОБА_4 відповідно до норм чинного законодавства та положень рішення загальних зборів, з урахуванням державної реєстрації товариства 05.09.2013, зобов'язана була сплатити такий внесок до 05.09.2014;

- такий внесок здійснено ОСОБА_4 у строки, встановлені чинним законодавством, а саме 17.04.2014;

- 18.03.2014 відбулись загальні збори учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", рішення яких оформлене протоколом № 2 від 18.03.2014;

- згідно з зазначеним рішенням від 18.03.2014 до складу учасників товариства прийнято ОСОБА_2, збільшено статутний капітал товариства до 20 000,00 грн., визначено розмір вкладів та частки у статутному капіталі товариства всіх учасників, в тому числі вклад ОСОБА_4 у розмірі 10 000,00 грн., що відповідало 50% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_2, у розмірі 10 000,00 грн., що відповідало 50% розміру статутного капіталу;

- 01.12.2015 відбулись загальні збори учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", на яких прийнято рішення, оформлене протоколом № 1/12-15/1 від 01.12.2015, про перехід з модельного Статуту на установчі документи та про затвердження Статуту і здійснення його державної реєстрації;

- згідно з рішенням загальних зборів учасників, оформлених протоколом № 1/12-15/3 від 01.12.2015, до складу учасників товариства прийнято ОСОБА_5, збільшено статутний капітал товариства до 40 000,00 грн., визначено розмір вкладів та частки у статутному капіталі товариства всіх учасників, в тому числі вклад ОСОБА_4 у розмірі 10 000,00 грн., що відповідало 25% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_2 у розмірі 10 000,00 грн., що відповідало 25% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_5 у розмірі 20 000,00 грн., що відповідало 50% розміру статутного капіталу;

- відповідно до вказаного рішення Статут товариства був викладений у новій редакції, яка була чинною станом на день прийняття оскаржуваного рішення;

- ОСОБА_2 свій внесок до статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" у розмірі 10 000,00 грн. здійснила 16.05.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 10;

- у зв'язку з поверненням такого внеску товариством, позивач повторно сплатив вказані кошти згідно з платіжним дорученням № 12 від 27.05.2016;

- 18.07.2016 рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", оформленого протоколом № 1, зокрема, було виключено ОСОБА_2 зі складу ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна"; перерозподілено частки учасників у статутному капіталі ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна"; підтверджено правомочність усіх прийнятих рішень та внесено зміни до ЄДР щодо юридичної особи ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" шляхом викладення Статуту товариства у новій редакції;

- в рішенні щодо виключення ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" зазначено, що за систематичне невиконання своїх зобов'язань перед товариством та невнесення внеску до статутного капіталу ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна", запропоновано виключити ОСОБА_2 зі складу товариства.

Вищий господарський суд України погоджується з висновками господарських судів про часткове задоволення позовних вимог виходячи з такого:

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Частиною 3 ст. 144 ЦК України передбачено, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Згідно з ч. 6 ст. 144 ЦК України збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі. Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

Аналогічні норми містяться у ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" (частини 1, 8).

Враховуючи викладене, Вищий господарський суд України вважає за необхідне зауважити на тому, що відлік часу для формування статутного капіталу, встановлений ч. 1 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" та ч. 3 ст. 144 ЦК України розпочинається з дня реєстрації товариства. Право здійснити реєстрацію юридичної особи належить її засновникам. Суб'єктами у зобов'язані зі здійснення сплати статутного капіталу ТОВ до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства є учасники, які здійснили реєстрацію юридичної особи.

Вищий господарський суд України також погоджується з висновком обох судових інстанцій про те, що закон розрізняє поняття внесення вкладу до статутного капіталу товариства під час його створення та додаткових вкладів, тобто таких, що здійснюються при збільшенні вже складеного статутного капіталу.

Частинами 1, 2 ст. 16 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу.

Пункт "а" ч. 1 ст. 59 Закону України передбачає, що до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів.

Так, відповідно до наведених вимог закону, не допускається звільнення учасника товариства від обов'язку внесення первинного вкладу до статутного капіталу товариства, заявленого на момент державної реєстрації товариства, тоді як збільшення статутного капіталу вже існуючого товариства шляхом внесення додаткових вкладів учасниками є їх правом, а не обов'язком. Таке право реалізується шляхом прийняття відповідного рішення зборами товариства, які вправі самостійно визначати розмір, форму і порядок внесення учасниками додаткових вкладів.

Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, тоді як встановлення різного статусу для учасників, які вступають у ТОВ до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства та тих, що вступають після цього строку призведе до порушення принципу справедливості та розумності.

Враховуючи наведене, Вищий господарський суд України вважає, що розумним та справедливим є те, що строк в один рік по виконанню зобов'язання щодо оплати вкладу, передбачений ст. 144 ЦК України, поширюється тільки на учасників, які брали участь у створенні та відповідно були учасниками товариства на час державної реєстрації останнього. Адже всі інші особи, які приєднались до товариства пізніше, будуть мати або значно менший строк для виконання свого зобов'язання щодо оплати вкладу (що є несправедливим) або взагалі з об'єктивних причин не зможуть дотриматись строку та сплатити вклад до спливу року з часу реєстрації товариства, наприклад якщо особа увійде до складу учасників товариства із спливом року з часу реєстрації товариства (що є нерозумним). З урахуванням наведеного розумним та справедливим вбачається, що строк протягом якого новий учасник товариства має оплатити свій вклад визначається не ст. 140 ЦК, а визначається за погодженням учасників товариства та закріплюється у статуті товариства, або окремих рішеннях загальних зборів учасників.

Як встановлено господарськими судами, ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" було засноване одним учасником (ОСОБА_4В.), і відповідно до зазначених вимог законодавства та з урахуванням тієї обставини, що державна реєстрація товариства відбулась 05.09.2013, ОСОБА_4 зобов'язана була сплатити свій внесок до 05.09.2014. Такий внесок здійснено ОСОБА_4 у строки, встановлені чинним законодавством, а саме 17.04.2014.

Водночас, згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" № 2 від 18.03.2014, до складу учасників товариства було прийнято ОСОБА_2 з одночасним збільшенням статутного капіталу до 20 000,00 грн. та визначено розмір вкладів та частки у статутному капіталі товариства всіх учасників, в тому числі вклад ОСОБА_4 у розмірі 10 000,00 грн., що відповідало 50% розміру статутного капіталу, вклад ОСОБА_2, у розмірі 10 000,00 грн., що відповідало 50% розміру статутного капіталу.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що, ні рішення загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" № 2 від 18.03.2014 про збільшення статутного капіталу товариства, ні Статут товариства, ні будь-який інший документ не містять вказівки на те, у який строк позивач повинна була здійснити сплату свого внеску.

З огляду на це, мають застосовуватися загальні положення щодо виконання грошового зобов'язання.

Частиною 3 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судами та не заперечується відповідачем, товариство жодного разу не зверталося до позивачки з вимогою сплатити свій вклад.

Крім того, господарськими судами встановлено, що ОСОБА_2 у травні 2016 року двічі вносила свій вклад до статутного капіталу товариства, однак товариство його повернуло як помилково сплачений, оскільки такий вклад був сплачений ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦК України учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених установчими документами або законом, може бути виключений з товариства.

Згідно з ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере.

Виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.

Виключення учасника з товариства - це передбачена законом форма корпоративної відповідальності першого перед другим, спрямована на одностороннє припинення корпоративних правовідносин за рішенням товариства за порушення учасником обов'язків, зокрема й щодо внесення вкладів до статутного капіталу. На відміну від виходу з товариства, виключення має примусовий характер і не залежить від бажання учасника та можливе лише за наявності підстав, визначених законом та установчими документами.

Про виключення з товариства з обмеженою відповідальністю будь-кого з його учасників має бути прийнято відповідне рішення на загальних зборах учасників товариства в порядку, передбаченому вказаним законом та установчими документами.

Як роз'яснено у п. 4.24. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" у рішенні загальних зборів про виключення учасника з господарського товариства повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов'язків стали підставою для виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого учасника. Під час вирішення питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства необхідно встановити, чи поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства або робить її практично неможливою.

Вимогами ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що сторони повинні доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Однак, як було з'ясовано господарськими судами попередніх інстанцій, ні відповідачем, ні третіми особами не доведено наявності факту перешкоджання позивачем своїми діями досягненню цілей товариства чи систематичного невиконання ним обов'язків учасника товариства, оскільки в оскаржуваному рішенні загальних зборів таких обставин не наведено.

При цьому, господарські суди правильно відхилили посилання відповідача на неналежне виконання обов'язку позивачем щодо внесення вкладу у зв'язку з тим, що внесок було здійснено ОСОБА_2 не як фізичною особою, а як фізичною особою-підприємцем, оскільки чинним законодавством не встановлено заборони фізичній особі-підприємцю використовувати кошти з рахунку, відкритому у банку, на власні, особисті потреби, в тому числі на внесення вкладу до статутного капіталу товариства.

Вищий господарський суд України вважає за необхідне зауважити на тому, що постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - "Інструкція"), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, в тому числі вимоги щодо заповнення розрахункових документів, зокрема платіжних доручень.

Згідно з п. 3.8 Інструкції, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, у платіжних дорученнях від 16.05.2016 № 10 та від 27.05.2016 № 12 зазначено, що призначенням платежу у вказаних платіжних дорученнях є внесок до статутного капіталу товариства від ОСОБА_2 у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, на день прийняття рішення загальних зборів від 18.07.2016, позивач двічі вносила вклад до статутного капіталу товариства, однак цей вклад повертався самим товариства з формальних підстав.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України погоджується з висновком обох судових інстанцій про неправомірне виключення ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна" його учасника ОСОБА_2, у зв'язку із чим відповідне рішення (п. 15 протоколу № 1 загальних зборів учасників від 18.07.2016) підлягає визнанню недійсним.

Оскільки прийняті рішення згідно з п. 17 та п. 18 протоколу від 18.07.2016 щодо перерозподілу часток учасників товариства та підтвердження правомочності усіх прийнятих рішень та внесення змін до статуту шляхом викладення його у новій редакції, є похідними від прийнятого рішення щодо виключення позивача зі складу учасників товариства, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що такі рішення є також такими, що підлягаю визнанню недійсними.

Як роз'яснено у п. 2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є, зокрема, відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (ч. 6 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства").

При цьому, як підписання протоколу зборів іншим секретарем, так і взагалі не підписання протоколу секретарем, законодавством не віднесено до безумовних підстав визнання рішень загальних зборів недійсними.

Враховуючи викладене, твердження позивача про те, що протокол зборів підписано не секретарем зборів - ОСОБА_5, а його представником за довіреністю ОСОБА_7, якого не було обрано секретарем, правомірно визнано господарськими судами безпідставним, оскільки згідно з довіреністю від 01.12.2015 ОСОБА_7 вправі підписувати протоколи загальних зборів учасників ТОВ "Компанія "Нові Технології-Україна".

Ствердження відповідача про те, що Одеським апеляційним господарським судом не було надано оцінку протоколу № 1 від 18.07.2016, який подано ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції та в якому деталізовано підстави та мотиви з яких ОСОБА_2 виключено зі складу учасників товариства, відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на те, що відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, тоді як судом апеляційної інстанції не взято до уваги інший протокол від 18.07.2016 з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем зазначена версія протоколу не надавалася і заявник не обґрунтував неможливість його подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В свою чергу відповідно до ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскільки це суперечить меті касаційного перегляду справи, що полягає у перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Крім того, на думку відповідача, господарськими судами не надано оцінки висновкам, викладеним в мотивувальній та резолютивній частинах Рішення Конституційного суду України від 05.02.2013 № 1-рп/2013 у справі № 1-3/2013 за конституційним зверненням ТОВ "Ліхтнер Бетон Львів" щодо офіційного тлумачення положень частини 4 ст. 58, частини 1 ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" у системному зв'язку з положеннями, зокрема, частини 1 ст. 115, частини 1 ст. 117, частини 1 ст. 140, частин 1, 2 ст. 144, частини 3 ст. 147 ЦК України.

Так у мотивувальній частині вказаного рішення, Конституційний суд зазначив про те, що "законодавець імперативно врегулював питання щодо строку сплати статутного капіталу (внесення вкладів до статутного капіталу) учасниками товариства - до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства (абзац перший частини третьої статті 144 ЦК України, частина перша статті 52 Закону). Цей строк надається для поступового виконання кожним учасником свого корпоративного обов'язку перед товариством щодо формування статутного капіталу (вносити свої вклади у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами) (пункти 1, 2 частини першої статті 117 ЦК України, абзац третій частини третьої статті 88 ГК України, пункт "б" статті 11 Закону). Формування учасниками статутного капіталу є їх юридичним обов'язком перед товариством".

Отже, в даному випадку висновки обох судових інстанції про те, що обов'язок формування учасниками статутного капіталу, заявленого на момент державної реєстрації товариства, є їх юридичним обов'язком перед товариством і стосується лише осіб, які створюють відповідне товариство, не суперечить викладеним висновкам Конституційного Суду України.

Крім того, в резолютивній частині зазначеного рішення зазначено про те, що в аспекті конституційного звернення положення частини четвертої статті 58 Закону України "Про господарські товариства" від 19 вересня 1991 року № 1576-XII з наступними змінами, згідно з яким "учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі", у системному зв'язку з положеннями частини третьої статті 13, частин другої, четвертої, сьомої статті 41, частини першої статті 68 Конституції України, частини першої статті 3, частин третьої, шостої статті 13, частини третьої статті 14, частини третьої статті 16, частини першої статті 115, частини першої статті 117, частини першої статті 140, частин першої, другої статті 144, частини третьої статті 147, частини першої статті 334, частини четвертої статті 715 Цивільного кодексу України, статті 11, частини першої статті 12, частини першої статті 50, частини четвертої статті 53 цього закону треба розуміти так, що при визначенні повноважності загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом товариства з обмеженою відповідальністю, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю.

Відтак, у вказаному рішенні Конституційного Суду України вирішувалося питання щодо правильності визначення кількості голосів учасників пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом товариства з обмеженою відповідальністю, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, тобто висновки рішення Конституційного Суду від 05.02.2013 № 1-рп/2013 у справі № 1-3/2013 не стосуються предмета даного спору.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, підстави для зміни або скасування прийнятих у справі судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології-Україна" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2016 у справі № 916/2238/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Картере
Судді: Т. Барицька Н. Губенко