ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 р. Справа № 909/505/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М., секретар судового засідання Вакалюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1, 77200

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_2, 77200

про розірвання договору оренди №0106/2016 від 01.06.2016 р., стягнення 45 000 грн., 3% річних в сумі 496 грн. та інфляційних збитків у сумі 1 777,05 грн. та відшкодування витрат у розмірі 8576,84 грн.

за участю:

від позивача: Вовк В.В. - адвокат, (угода №17 від 12.06.2017 р.); ОСОБА_1 - позивач, (паспорт НОМЕР_1 від 31.03.2010 р.); Демиденко Г.О. - адвокат, (договір №2709 від 27.07.2017 р.);

від відповідача: Романюк А.Б. - адвокат, (договір б/н від 14.07.2017 р.)

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди №0106/2016 від 01.06.2016 р., стягнення 45 000 грн., 3% річних в сумі 496 грн. та інфляційних збитків у сумі 1 777,05 грн. та відшкодування витрат у розмірі 8576,84 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2017 року порушено провадження у справ і призначено розгляд справи на 13.06.2017 року. Ухвалою суду від 13.06.2017 року відкладено розгляд справи на 29.06.2017 року. Ухвалою суду від 29.06.2017 року відкладено розгляд справи на 18.07.2017 року. В судовому засіданні 18.07.2017 року судом оголошено перерву у розгляд справи до 25.07.2017 року, про що представники сторін були повідомлені. В судовому засіданні 25.07.2017 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 27.07.2017 року, про що представники сторін були повідомлені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

01.01.2016 року між ОСОБА_6 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець надав орендарю в користування приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_3 для проведення торгівельної діяльності, загальною площею 102,1 кв. м. Відповідно до п.2.3. договору орендар має право передавати орендоване приміщення в суборенду за плату визначену орендарем.

01.06.2016 року між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди приміщення №0106/2016. Відповідно до п.1.1, п.1.2 договору орендодавець передав, а орендар прийняв в операційну оренду приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_3 для проведення торгівельної діяльності площею 102,1 кв. м., в тому числі площею 61,0 кв. м.

Відповідно до п.3.1. договору орендна плата за користування приміщенням становить 10 000 грн. в місяць, сплата орендної плати проводиться кожного 30-го числа поточного місяця.

За словами позивача, відповідач в порушення п.3.1. договору з січня 2017 року не сплачує орендну плату, загальна заборгованість по орендній платі станом на 15 травня 2017 року становить 45 000 грн.

Крім того, позивач вказав, що провівши огляд орендованого приміщення, ним встановлено самовільний демонтаж стіни у торговому залі, що є порушенням п.4.2. договору.

Таким чином, позивач просить суд розірвати договір оренди №0106/2016 від 01.06.2016 року, стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 45 000 грн., 3% річних в сумі 496 грн. та інфляційні збитки в сумі 1 777, 05 грн., а також відшкодувати витрати пов'язані з відновленням стіни в орендованому приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" у розмірі 8576, 84 грн.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується, подав суду відзив (вх.№11311/17 від 18.07.2017), у якому вказує на те, що договір від 01.06.2016 року є нікчемним, оскільки він укладений на три роки і нотаріально не посвідчений, що суперечить ч.2 ст. 793 ЦК України. Такий договір на думку відповідача не тягне за собою жодних юридичних наслідків.

Також відповідач вказав на те, що позивач провів необґрунтований розрахунок орендної плати.

За словами відповідача, вимога позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з відновленням стіни є безпідставною.

Виходячи з матеріалів справи /в тому числі враховуючи подані позивачем додаткові пояснення (вх.№11914/17 від 27.07.2017 року) та подані відповідачем додаткові пояснення (вх.№11690/17 від 25.07.2017 та вх.№11917/17 від 27.07.2017)/ та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору оренди №0106/2016 від 01.06.2016 року, слід вказати таке.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір здачі в операційну оренду основних засобів. Відповідно до п.6.1. договору - цей договір діє з 01.06.2016 року до 31.05.2019 року.

Згідно ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктами 1.1, п.1.2 договору передбачено, що орендодавець передав, а орендар прийняв в операційну оренду приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в АДРЕСА_3 для проведення торгівельної діяльності площею 102,1 кв. м., в тому числі площею 61,0 кв. м.

Відповідно до Акту прийому-передачі приміщення в оренду від 01.06.2016 року орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", площею 102, 1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд /п.5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна"/.

Пунктом 4.4.2. договору передбачено, що орендодавець має право негайно виступати з ініціативою щодо внесення змін у договір операційної оренди або його розірвання у випадку несвоєчасної сплати орендної плати або використання основних засобів на цілі не обумовлені договором оренди, невиконання орендарем умов договору оренди тощо.

В спірному випадку, судом встановлено невиконання відповідачем умов договору оренди, а саме несплату відповідачем орендної плати більш ніж три місяці підряд. Відповідач перед судом вказаного не спростував, доказів належного виконання умов договору оренди суду не подав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору оренди №0106/2016 від 01.06.2016 року.

Заперечення відповідача про те, що договір оренди припинив свою дію і орендар не використовує приміщення, не можуть братися судом до уваги з огляду на таке.

Відповідно до п.6.5. договору у випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору після закінчення його терміну протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

В спірному випадку, така заява відповідача про припинення договору в матеріалах справи відсутня. Крім того, відсутні докази /акт приймання-передачі/ про те, що відповідач повернув позивачу орендоване майно, а відтак є всі підстави вважати, що зобов'язання не припинило свою дію.

Посилання відповідача на нікчемність договору, як внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення спростовуються таким.

В спірному випадку, термін дії договору - з 01.06.2016 року до 31.05.2019 року. Враховуючи роз'яснення Вищого господарського суду, викладене в п.1.9. постанови Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", останнім днем зобов'язання слід вважати - 30.05.2019 року. За таких обставин, в суду відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 45 000 грн., суд вважає за правильне вказати таке.

В силу статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата визначається у розмірі 10 000 грн. за місяць. Сплата орендної плати проводиться кожного 30-го числа поточного місяця.

Відповідно до додаткової угоди від 01.11.2016 року пункт 3.1. договору викладено в редакції: орендна плата визначається у розмірі 8000 грн. з 01.11.2016 року по 30.04.2017 року. З 01.05.2017 року орендна плата визначається у розмірі 10 000 грн. Сплата орендної плати проводиться кожного 30-го числа поточного місяця.

Здійснивши в судовому засіданні перерахунок заборгованості по орендній платі, судом встановлено, що розмір такої заборгованості складає 37 000 грн. в період з січня 2017 року по 15.05.2017 року.

Таким чином, вимога позивач про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 45 000 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача 37 000 грн. заборгованості по орендній платі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 496 грн. та інфляційні збитки в сумі 1777, 05 грн., слід вказати таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В спірному випадку, здійснено перерахунок розміру 3% річних та інфляційних збитків і слід вказати, що в період з січня 2017 року по 15.05.2017 року розмір 3% річних становить 186 грн., розмір інфляційних збитків - 1176,92 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 496 грн. та інфляційні збитки в сумі 1777, 05 грн. підлягають частковому задоволенню.

Відповідач вказаного розрахунку суми заборгованості по орендній платі та розрахунку розміру 3% річних та інфляційних перед судом не спростував.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат, пов'язаних з відновленням стіни в орендованому приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" у розмірі 8576, 84 грн., суд звертає увагу на таке.

В підтвердження своїх вимог позивач подав суду локальний кошторис №20-0-1-1 станом на 14.05.2017 року, відповідно до якого сума поточного ремонту склала 8576, 84 грн., технічний паспорт, а також акт від 12.06.2017 року у якому вказано, що в результаті візуального обстеження виявлено розібраний перестінок довжиною 5,6 м, на підлозі, стінах та стелі спостерігаються сліди каркасу перестінку.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що орендоване приміщення передано актом прийому-передачі позивачу, а відтак в суду відсутні підстави вважати, що позивач дійсно поніс витрати на відновлення стіни в розмірі 8576, 84 грн.

Крім того, позивачем під час розгляду справи не доведено, що вказану стіну в орендованому приміщенні пошкодив саме відповідач.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене, суд вважає за правильне вказати, що вимога позивача про відшкодування витрат, які пов'язані з відновленням стіни в орендованому приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" у розмірі 8576, 84 грн., є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задоволити частково.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, ч.2 ст.651, ст.ст. 652, 759, 762, 782 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Розірвати договір оренди №0106/2016 від 01.06.2016 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /77200, АДРЕСА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2/ на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /77200, Івано-Франківська область, АДРЕСА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_3/ заборгованість по орендній платі за договором оренди №0106/2016 від 01.06.2016 в сумі 37000 грн. (тридцять сім тисяч гривень), 3% річних в розмірі 186 грн. (сто вісімдесят шість гривень), інфляційні збитки в сумі 1176, 92 грн. (одна тисяча сто сімдесят шість гривень 92 коп.) та судовий збір в розмірі 2699, 03 грн. (дві тисячі шістсот дев'яносто дев'ять гривень 03 коп.).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.17

Суддя Фрич М.М.