ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 914/1774/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіКарабаня В.Я.,
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представника
від позивачаЯцищина А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства "Неопроект"
на рішеннярішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2016 року
та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року
у справі№ 914/1774/15 Господарського суду Львівської області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Квіти Львова"
до1. Приватного підприємства "Неопроект", 2. Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1:
Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради
провизнання недійсними та скасування наказу і свідоцтва про право власності
ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Квіти Львова" (надалі - ПрАТ "Квіти Львова", позивач) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом (з урахування подальшого зменшення позовних вимог від 23.06.2015 року) до Приватного підприємства "Неопроект" (надалі - ПП "Неопроект", відповідач 1) про визнання недійсним та скасування наказу від 16.07.2010 № 1184-НЖ-С "Про оформлення ПП "Неопроект" права власності на будівлі на АДРЕСА_1" Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - Управління, третя особа), та виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - Відділ приватизації, відповідач 2) на виконання цього наказу свідоцтва від 16.07.2010 року НОМЕР_1 про право власності ПП "Неопроект" на будівлю гаража-майстерню, що зазначений в технічному паспорті під літерою "Д-1", загальною площею 125,1 кв.м. з пожежним басейном під літерою "д" загальною площею 672,0 кв.м (надалі - спірне майно).

В обґрунтування позовних вимог ПрАТ "Квіти Львова" зазначало, що спірне майно, яка зареєстроване за ПП "Неопроект", є власністю позивача, що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 9603511 від 18.01.2006 року.

Позивач стверджує, що право власності на це майно він набув в процесі приватизації відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державної майна України по Львівській області від 19.03.1996 року № 570 "Про перетворення в процесі приватизації ДКА "Квіти Львова" у ВАТ", переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ "Квіти Львова", та доповнення до нього від 21.12.2005 року. Таке майно не було предметом біржового договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 29.01.2004 року № 06-04/4, за яким позивач продав, а ОСОБА_5 придбав будівлю котельні (літера Г-2) загальною площею 702,6м2 та димову трубу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На думку позивача, належне йому майно незаконно було передано у статутний капітал ПП "Неопроект" його засновником ТОВ "Гал-Дар", так як останнє за договором з ОСОБА_5 від 19.11.2004 року майно не відчуживалося; а рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2009 року у справі № 19/185, яким було вирішено визнати за ТОВ "Гал-Дар" право власності, в тому числі на приміщення димової труби, позначену літ. "Г", площею 2,6 м кв. та будівлю гаража-майстерні, позначену літ. "Д-1", площею 125,1 м кв. з пожежним басейном, позначеним літ. "д", площею 672 м кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.09.2011 року.

За цих підстав позивач вважає, що Управління, порушуючи права позивача, як власника майна, незаконно прийняло наказ від 16.07.2010 року № 1184-НЖ-С, а Відділ приватизації видав відповідачу 1 свідоцтво на право власності на спірну будівлю гаража-майстерню з пожежним басейном, тому відповідно до ст. 21, 393 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) оскаржені правові акти мають визнані судом незаконними та скасовані.

Відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- спірне майно позивач відчужив на підставі біржового договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 29.01.2004 року № 06-04/4 як цілісний об'єкт, що відображений у бухгалтерському обліку як "котельня з комунікаціями", а в подальшому відповідач правомірно набув право власності на це майно;

- пожежна водойма є об'єктом протипожежного захисту і за своїм цільовим призначенням є складовим елементом котельні;

- внесення 21.12.2005 року змін до переліку нерухомого майна, переданого у 1996 році у власність ВАТ "Квіти Львова", не може свідчити про набуття позивачем права власності на об'єкт, зокрема, на пожежну водойму у грудні 2005 році;

- обставини щодо вибуття спірного майна з володіння позивача були предметом оцінки у господарській справі № 5015/6180/11, адміністративній справі № 2-2505/11 та у цивільній справі № 2-2505/11 і відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) мають преюдиційне значення при розгляді спору у цій справі;

- у рішенні від 10.01.2012 року у справі № 5015/6180/11 Господарський суд міста Києва встановив, що після внесення 21.12.2005 року змін та доповнень до переліку нерухомого майна, яке передане у власність ВАТ "Квіти Львова" з включенням до нього нових об'єктів, загальна вартість переданого у власність майна не змінилася, і вартість котельні (п.18) у переліку від 09.03.2004 року відповідає вартості котельні з комунікаціями, димової труби котельні, пожежної водойми (п.п. 18-20) змін та доповнень до переліку від 21.12.2005 року;

- у листі-заяві від 30.11.2005 року № 41 до РВ ФДМ України у Львівській області позивач сам зазначав, що "пожежна водойма, хоч і не була відображена в бухгалтерському обліку, як окрема одиниця, але вартісно увійшла в об'єкт котельня";

- скасування рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2009 року у справі 19/185 не свідчить про відсутність прав у ТОВ "Гал-Дар" на спірне майно, оскільки правовою підставою для набуття прав є не рішення, а біржовий договір.

Крім того, відповідач 1 просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Управління проти позову заперечувало, посилаючись на те, що при прийнятті наказу діяло в рамках своїх повноважень та чинного законодавства. Крім того, третя особа вказала, що наказ є ненормативним правовим актом індивідуального характеру, а в рішенні N 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За результатами нового розгляду справи 24.10.2016 року Господарський суд Львівської області (судді: Фартушок Т.Б., Манюк П.Т., Пазичев В.М.) прийняв рішення, яким позов задовольнив частково, визнав недійсним та скасував свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 16.07.2010 року на будівлю гаража-майстерні з пожежним бассейном, видане ПП "Неопроект", в решті позовних вимог було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року (судді: Бойко С. М., Бонк Т.Б., Мирутенко О.Л.) рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач 1, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи та порушення норми ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) просить скасувати прийняті у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Позивач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін, посилаючись на те, що суди з дотриманням норм матеріального та процесуального права правильно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи, а саме: "пожежна водойма не могла входити до будівлі котельні, оскільки різниться з будівлею котельні за основними конструктивними елементами стінами, а саме стіни будівлі котельні та пожежної водойми побудовані з різних матеріалів: котельня (цегла), пожежна водойма (збірні залізобетонні елементи); пожежна водойма не могла та не може входити до складу будівлі котельні, оскільки є за площею більшою, аніж будівля котельні; пожежна водойма чи пожежний басейн не були предметами оцінки згідно договору від 10.12.2003 року №18/03-Е, а відтак, пожежний басейн чи пожежна водойма і не входили до складу майна, що було предметом біржового договору; 29.01.2004 року згідно з біржовим договором пожежний басейн (водойма) не відчужувався; за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться одна пожежна водойма (басейн); єдиною підставою реєстрації права власності за ТОВ "Гал-Дар", а в подальшому, на підставі оскаржуваного наказу від 16.07.2010 року №1184НЖ-С, за ПП "Неопроект" права власності на пожежну водойму було рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2009 року у справі №19Д85, яке в подальшому скасоване".

Представник Управління відзив не подав, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду заявив клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись "велику завантаженість юристів". Колегія суддів клопотання відхилила, визнавши зазначені причини неповажними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.

У справі, яка переглядається суди встановили, що в процесі приватизації ДКА "Квіти Львова" у ВАТ "Квіти Львова" згідно з переліком нерухомого майна Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області у власність ВАТ "Квіти Львова", правонаступником якого є позивач, передано майно, зокрема, під № 18 котельню вартістю 1 018 120 тис. крб.

10.12.2003 року до проведення біржових торгів була проведена оцінка майна. Відповідно до висновку від 20.12.2003 року вартість будівлі котельні та димової труби станом на 30.11.2003 року становить 190160,79 грн.

Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.01.2004 № 2665796 та № 2665902 за ВАТ "Квіти Львова" зареєстровано право колективної власності на будівлю котельні (літера "Г-2") загальною площею 702,6 м2 вартістю 128232,00 грн. У витязі № 2665902 в графі "Опис об'єкта" зазначено назву будівель та споруд - котельня, а також матеріал стін будівель та споруд - цегла (а.с. 49, 50 т. 2).

29.01.2004 року на прилюдних біржових торгах ОСОБА_5 придбав за 190160,79 грн будівлю котельні (літера Г-2) загальною площею 702,6м2 та димову трубу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується біржовим договором купівлі-продажу об'єкту нерухомості від № 06-04/4 (біржовий договір (а.с. 235-236 т. 1), свідоцтвом про придбання майна з прилюдних біржових торгів від 22.03.2004 року № 330 (а.с. 239 т. 1), а також записом вчиненим приватним нотаріусом на зворотній стороні дублікату переліку (а.с. 41 т. 1). До біржового договору додано план-схему території, на якій помічено виключно будівлю котельні, пожежна водойма не зазначена (а.с. 238 т. 1).

19.11.2004 року між ОСОБА_5 (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Гал-Дар" (далі - ТОВ "Гал-Дар"; покупець) укладено договір купівлі-продажу будівлі котельні, за яким продавець продав, а покупець купив будівлю котельні (літера "Г-2") з димовою трубою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 702,6 м2.

24.11.2004 року зареєстровано право власності на це майно за ТОВ "Гал-Дар", реєстраційний номер майна: 4508385 (а.с. 22-23 т. 2).

21.12.2005 року Регіональне відділення ФДМ України по Львівській області за заявою позивача (а.с. 133 т. 1) внесло зміни та доповнення до переліку нерухомого майна, яке передане у власність ВАТ "Квіти Львова", зокрема, п. 18 "котельню вартістю 1018120 тис. крб." викладено у такій редакції: "котельня з комунікаціями вартістю 894945 тис. крб.", а також доповнено пунктами 19 та 20 щодо передачі такого майна: димової труби вартістю 79899 тис. крб. та пожежної водойми вартістю 43275 тис. крб. При цьому, суди встановили, що загальна вартість майна котельні (1018120 тис. крб.), що була зазначена у п. 18 Переліку, відповідає вартості майна (котельня з комунікаціями, димової труби, пожежної водойми), що зазначена у пунктах 18-20 зміненого Переліку (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до витягу № 9603511 від 18.01.2006 року про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за ВАТ "Квіти Львова" було зареєстровано право приватної власності на будівлі та споруди загальною пл.2596,8 кв. м, зокрема, під літ. К, КI, ПI-1, ПII-1, Р, Т-1, Д., в тому числі пожежна водойма (літ. "Р"), загальною площею 901,4 кв.м. Підставою виникнення права власності зазначено наказ Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області від 19.03.1996 року № 570 "Про перетворення в процесі приватизації ДКА "Квіти Львова" у ВАТ; перелік н/м та зміни та доповнення до переліку н/м, яке передане у власність ВАТ "Квіти Львова" (а.с. 15 т. 1, а.с. 26 т. 2).

03.03.2006 року Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" видало витяг № 10007052 про реєстрацію права власності на будівлі та споруди загальною пл.2596,8 кв. м, зокрема, під літ. К, КI, ПI-1, ПII-1, Р, Т-1, Д., в тому числі пожежна водойма (літ. "Р"), загальною площею 901,4 кв.м. вартістю 21279,00 грн. У графі "Опис об'єкта" зазначається, що матеріалом стін та будівель пожежної водойми є збірні залізобетонні елементи (а.с. 51 т. 2).

14.02.2008 року між ВАТ "Квіти Львова" (власник) та ТОВ "Гал-Дар" (користувач) був укладений договір про надання послуг № 2, за яким власник зобов'язався надавати на умовах визначених цим договором послуги користувачу з забезпечення доступу до резервного підключення пожежної водойми, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а користувач зобов'язується прийняти та оплачувати власнику винагороду за надану послугу (а.с. 38 т. 2). Додатком до цього договору був технічний паспорт на пожежну водойму, літера "Р".

25.09.2009 року Господарський суд Львівської області від 25.09.2009 року прийняв рішення у справі № 19/185, яким вирішив визнати за ТОВ "Гал-Дар" право власності, в тому числі на приміщення димової труби, позначену літ. "Г", площею 2,6 м кв. та будівлю гаража-майстерні, позначену літ. "Д-1", площею 125,1 м кв. з пожежним басейном, позначеним літ. "д", площею 672 м кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24-28 т 1).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2009 року № 24095584, будівля гаража-майстерні, літ. "Д-1", пл. 125,1 кв.м з пожежним басейном літ. "д", пл. 672,0 кв.м зареєстрована за ТОВ "Гал-Дар". реєстраційний № 28502894.

23.04.2010 року на підставі рішення зборів учасників ТОВ "Гал-Дар" від 12.04.2010 року, оформленого протоколом №1, складено акт, згідно з яким ТОВ "Гал-Дар" як вклад у статутний капітал передало ПП "Неопроект" також і спірне майно вартістю 22000,00 грн.

16.07.2010 року Управління видало наказ № 1184НЖ-С "Про оформлення за "ПП "Неопроект" права приватної власності на будівлі по АДРЕСА_1" (а.с. 18 т. 1), яким вирішено оформити ПП "Неопроект" право приватної власності на будівлі по АДРЕСА_1:

1.1. Будівлю пекарні (в тех. паспорті літерою "Г-2") загальною площею 1844,7 кв.м;

1.2. Будівлю складу (в тех. паспорті літерою "Г"-1") загальною площею 52,3 кв.м;

1.3. Будівлю прохідної (в тех. паспорті літерою "Г"-1") загальною площею 13,5 кв.м;

1.4. Будівлю гаража-майстерні під л. "Д-1" загальною площею 125,1 кв.м. з пожежним басейном під л. "Д", загальною площею 672 кв.м.;

1.5. Будівлю вбиральні (в тех. паспорті під літерою "Г"-1") загальною площею 6,9 кв.м;

1.6. Будівлю вбиральні (в тех. паспорті під літерою "Г"-1") загальною площею 12,6 кв.м;

На виконання п. 1.4 цього наказу 16.07.2010 року Відділ приватизації видав свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на будівлю гаража-майстерні під л. "Д-1" загальною площею 125,1 кв.м. з пожежним басейном під л. "д", загальною площею 672 кв.м (а.с. 20 т. 1).

04.08.2010 року відомості щодо реєстрації права власності на це майно було внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 28502894). Відмітка про реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.07.2013 року, номер запису про право власності: 1645506 (а.с. 215 т. 1; а.с. 11, 30 т. 2).

14.09.2011 року Львівський апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою скасував рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2009 року та відмовив в задоволенні позову ТОВ "Гал-Дар" (а.с. 29 -32 т. 1).

Предмет спору у справі є наказ Управління та видане на його виконання свідоцтво НОМЕР_1.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться одна пожежна водойма (басейн), право власності на яку одночасно зареєстровано за позивачем (свідоцтво НОМЕР_1 від 04.08.2010 року) та відповідачем 1 (витяг № 9603511 від 18.01.2006 року).

Суд дійшов висновку, що свідоцтво НОМЕР_1 від 04.08.2010 року, яке засвідчує право власності ПП "Неопроект" на спірне майно, порушує права позивача і його слід визнати недійсним відповідно до ст. 393 ЦК України, оскільки:

- свідоцтво видано на виконання незаконного наказу Управління від 16.07.2010 року № 1184НЖ-С, який прийнятий з порушенням пунктів 7, 7.1 Положення, оскільки був відсутній технічний паспорт на пожежний басейн, в тому числі під літерою "д" та загальною площею 672 кв.м.

- позивач не відчужувавав на підставі біржового договору пожежну водойму (басейн), яка не могла входити до складу будівлі котельні, що підтверджується: 1) висновком про вартість майна для подальшої реалізації станом на 30.11.2003 року; 2) наявністю різниці між сумарною площею гаража - майстерні з пожежним басейном (797,1 кв.м) та площею котельні з димовою трубою (702,6кв.м, з яких площа димової труби - 12,6кв.м); 3) наявністю різниці між площею будівлі котельні, що була відчужена, (702,6кв.м), та площею пожежної водойми (901,4 кв.м), яка відповідає даним інвентаризаційної та реєстраційної справ; 4) наявністю різниці у матеріалах, з яких побудовані будівлі: котельня, що була відчужена - цегла, а пожежна водойма - збірні залізобетонні елементи;

- інвентаризаційна справа на будівлю на будівлю літ. Д-1 містить в собі документи на будівлю літ. "д", які суперечать основним документам (поверховому плану та експлікації), в тому числі щодо загальної площі та інших, зазначених у поверховому плані та в експлікації характеристик будівлі; не містить в собі документів на будівлю за літ. "д", необхідних для виготовлення технічного паспорту (в тому числі поверхового плану та експлікації); не містять заяви ТОВ "Гал-Дар" чи відповідача 1 на виготовлення технічної документації на пожежний басейн площею 672 кв.м. Всі документи виконані виключно на будівлю за літ. "Д-1" площею 125,1 кв.м;

- відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12.09.2016 року №07-1704, за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано дозвільних документів ПП "Неопроект" на будівництво гаража-майстерні з пожежним басейном чи реконструкцію будь-якої будівлі (котельні, чи будівель за літ.літ. "Д", "Д-1", "д", "д-1");

- єдиною підставою реєстрації за ТОВ "Гал-Дар", а в подальшому - за відповідачем 1, права власності на будівлю гаража-майстерні з пожежним басейном є скасоване рішення Господарського суду Львівської області від 25.09.2009 року.

Водночас, незважаючи на те, що судом було встановлено, що наказ Управління від 16.07.2010 року № 1184НЖ-С було видано з порушенням вимог чинного законодавства, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним цього акту, оскільки він вичерпав свою дію виконанням.

Щодо заяви відповідача 1 про сплив строків позовної давності суд зазначив, що відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки про факт реєстрації за відповідачем 1 саме об'єкту нерухомого майна - пожежний басейн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в тому числі будівля гаража-майстерні з пожежним басейном), позивач дізнався з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2015 року.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна з огляду на таке.

Стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 21 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема: шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Стаття 21 ЦК України визначає також загальний порядок визнання судом незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії, а також нормативно-правових актів, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства й порушують цивільні права або інтереси.

У гл. 29 ЦК України закріплені спеціальні засоби захисту права власності.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування можливо, якщо:

1) позивачем учасник цивільних правовідносин (фізична, юридична особи, держава, територіальна громада), який є власником певного майна;

2) права власника порушено і підставою цього порушення є видання правового акту;

3) такий акт не відповідає законові, тобто, має місце невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому, відповідає за таким позовом орган державної влади (орган влади Автономної Республіки Крим та орган місцевого самоврядування), акт якого оскаржується до суду.

Як видно з матеріалів справи, однією з вимог позову є оскарження наказу Управління, яке бере участь у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до вимог ст. 21 ГПК України, ст. 393 ЦК України відповідати за позовом щодо цієї частини вимог має саме Управління, як орган, що видав оскаржений наказ.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

У порушення цих норм процесуального права суд, не залучивши до участі у справі Управління як іншого відповідача у справі, розглянув спір по суті, оцінивши наказ Управління на предмет відповідності вимогам закону, і в мотивувальній частині рішення визнав, що цей наказ прийнято з порушенням пунктів 7, 7.1 Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням Львівської міської ради "Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна та затвердження вартості цих послуг" від 27.02.2009 року № 114 (із змінами та доповненнями що діяли на момент видачі наказу) (далі по тексту - Положення), оскільки відсутній технічний паспорт на пожежний басейн, в тому числі під літерою "д" та загальною площею 672 кв.м.

Посилання суду першої інстанції на те, що "позивачем не надано згоди на заміну відповідача в порядку ч. 3 ст. 24 ГПК України" є безпідставними, оскільки в такому разі суд має залучити за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, фактично існує спір про право на будівлю гаража-майстерні, позначену літ. "Д-1", площею 125,1 м кв. з пожежним басейном, позначеним літ. "д", площею 672 м кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, проте, позовні вимоги до ПП "Неопроект" про визнання права власності на це майно (ст. 392 ЦК України) та/або його витребування (ст.ст. 387, 387 ЦК України) позивачем не заявляються, а оскаржуються лише ненормативний акт органу місцевого самоврядування та видане на його виконання свідоцтво про право власності на спірний об'єкт.

Окрім того, відмовивши у задоволенні позову в частині оскарження наказу з тих підстав, що цей акт застосовується одноразово та вичерпує свою дію фактом виконання, тому позов, предметом якого є це рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, безпідставно не врахував, що у постанові від 30.09.2015 року в господарській справі № 3-553гс15 колегія суддів Судової палати у господарських справах і Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, який відповідно до ч. 1 ст. 111 28 ГПК України є обов'язковим, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів, та витребування із незаконного володіння земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Управління від № 1184НЖ-С, що оскаржується, було вирішено оформити за відповідачем 1 право власності на 6 об'єктів різної площі. Позивач у цій справі фактично оскаржує право власності ПП "Неопроект" лише на будівлю гаража-майстерні, позначену літ. "Д-1", площею 125,1 м кв. з пожежним басейном, позначеним літ. "д", площею 672 м. кв. (п. 1.4 наказу), водночас, у позові просить визнати цей наказ недійсним повністю. Суди належну оцінку цим обставинам не надали. Жодні висновки щодо підстав оскарження позивачем наказу про оформлення права власності за відповідачем 1 і на інші об'єкти (окрім, будівлі гаража-майстерні, позначену літ. "Д-1", площею 125,1 м кв. з пожежним басейном, позначеним літ. "д", площею 672 м. кв.) у рішеннях судів обох інстанцій не наведено.

Суди також безпідставно не звернули увагу на те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12 т. 2) спірне майно 15.07.2013 року передано в іпотеку ПАТ "ПроКредит Банк", який відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням. Отже, рішення господарського суду у цій справі, що стосується права власності ПП "Неопроект" на спірне майно, безпосередньо впливає на права та зачіпає інтереси ПАТ "ПроКредит Банк", як іпотекодержателя цього майна, тому відповідно до вимог ст. 27 ГПК України суду слід було залучити банк до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Крім того, дійшовши висновку про те, що позовна давність за заявленими вимогами не спливла, оскільки про факт реєстрації за відповідачем 1 саме об'єкту нерухомого майна - пожежний басейн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в тому числі будівля гаража-майстерні з пожежним басейном), позивач дізнався з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2015 року, суди не врахували, що відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається не лише від дня, коли особа довідалася, а також від дня, коли така особа могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22.02.2017 року у справі за N 6-17цс17, порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У справі, яка переглядається, суди не надали жодної оцінки тим обставинам, коли позивач ознайомився з наказом Управління від 16.07.2010 року № 1184НЖ-С, а також чи можливо було із його змісту встановити, що спірне майно вибуло з його володіння на користь позивача. Окрім того, суди погоджуючись з доводами позивача щодо відсутності підстав для застосування позовної давності, безпідставно не звернули увагу на те, що інформаційна довідка від 27.01.2015 року видана представнику позивача Яцищину А.В. Водночас, при визначенні початку перебігу позовної давності має значення безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а не його представника. Відтак, для правильного вирішення спору судам слід було встановити, коли саме позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для чого судам необхідно було дослідити інформацію з Державного реєстру прав (відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за заявою власника чи іншого правоволодільця державний реєстратор надає інформацію про осіб, які отримали відомості про зареєстровані права на нерухоме майно, що їм належить, та обтяження таких прав) щодо всіх осіб, які отримали відомості про зареєстровані права на спірне нерухоме майно (номер запису про право власності: 1645506), протягом всього часу, і в залежності від встановленого зробити висновок про дотримання чи пропуск позивачем строку позовної давності, про який заявлено стороною у спорі.

Таким чином, оскільки суди допустили порушення норм процесуального права та не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі рішення судів першої апеляційної та інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, ст.ст. 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Неопроект" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 24.10.2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року у справі № 914/1774/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Карабань В.Я.
Суддя Стратієнко Л.В.