РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017Справа № 910/32157/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ»

про стягнення 19 384 504,44 грн.

за участю представників:

від позивача: Шутов О.О. - представник за довіреністю б/н від 10.05.2017 р.

від відповідача: Іващенко С.І.- представник за довіреністю б/н від 29.05.2017 р.

встановив :

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ПАТ «Дельта Банк», позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» (далі - ТОВ «ЕСУ», відповідач) про стягнення 19 384 504,44 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем п. 3.8 Проспекту емісії облігацій ТОВ «ЕСУ», зареєстрованого 12.04.2013 р. Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, та несвоєчасне перерахування позивачу, як держателю облігацій, відсоткового доходу за 9-й та 10-й відсоткові періоди за іменними звичайними облігаціями серії С (160 872 шт.), що знаходяться на депозитарному рахунку № 301465-UA30001231 у депозитарія - ПАТ «Національний депозитарій України».

У позові ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з відповідача заборгованість з відсоткового доходу в сумі 19 253 160,96 грн. та 3% річних у сумі 131 343,48 грн., що разом складає - 19 384 504, 44 грн.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 03.03.2016 р. та 21.11.2016 р. у даній справі призначалась судова економічна експертиза, у зв'язку з чим провадження у справі зупинялось до отримання висновку експерта.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що останній був власником цінних паперів та має право на отримання відсотків за облігаціями у вказані відсоткові періоди. Крім того, не погодився з розрахунком заборгованості та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 26.04.2013 р. між ПАТ «Дельта Банк» (покупець) та ТОВ «ЕСУ» (продавець) був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № ДД-573/2013 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого на умовах, передбачених цим договором, продавець зобов'язується продати (передати у власність покупця), а покупець купити (прийняти у продавця та оплатити) цінні папери, а саме: облігації іменні відсоткові звичайні (незабезпечені) серії С у без документарній формі в загальній кількості 367 000 шт. номінальною вартістю 1 000,00 грн. за 1 шт., емітентом яких є ТОВ «ЕСУ».

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ГК України суб'єкти господарювання в межах своєї компетенції та відповідно до встановленого законодавством порядку можуть випускати та реалізовувати цінні папери, а також придбавати цінні папери інших суб'єктів господарювання.

Цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - це цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» встановлено, що емітент, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, може розміщувати відсоткові, цільові та дисконтні облігації.

При цьому, відсотковими облігаціями є облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів.

Судом також встановлено, що станом на 21.07.2015 р., 20.10.2015 р. та 16.11.2015 р. позивач був власником іменних відсоткових бездокументарних облігацій серії С, емітентом яких є ТОВ «ЕСУ», у кількості 160 872 шт. загальною номінальною вартістю 160 872 000,00 грн., що підтверджується обмеженою випискою про стан рахунку в цінних паперах № 1863 від 16.11.2015 р., а також обмеженими довідками про стан рахунку в цінних паперах № 1729 та № 1730 від 01.03.2016 р.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» проспект емісії цінних паперів - це документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів.

Так, умови обігу облігацій ТОВ «ЕСУ» визначені у Проспекті емісії облігацій ТОВ «ЕСУ», зареєстрованому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 12.04.2013 р. із змінами, зареєстрованими комісією 26.04.2015 р. (далі - Проспект).

У п. 3.4 зазначеного Проспекту закріплене право власника облігацій отримувати відсотковий дохід у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій в кінці кожного відсоткового періоду.

Згідно з п. 3.8 Проспекту виплати відсоткового доходу за облігаціями здійснюються в національній валюті України (гривні) самостійно емітентом на підставі зведеного облікового реєстру власників облігацій, складеного депозитарієм на кінець операційного дня, що передує даті виплати відсоткового доходу по облігаціям, та наданого на день виплати відсоткового доходу.

Пунктом 3.8 Проспекту також визначені дати виплати відсоткового доходу облігацій.

Так, тривалість 9-го відсоткового періоду визначена з 22.04.2015 р. по 21.07.2015 р. (включно), період виплати відсоткового доходу за 9-й відсотковий період - визначений з 22.07.2015 р. по 24.07.2015 р., відсоткова ставка оприлюднюється емітентом до 22.04.2015 р.

Тривалість 10-го відсоткового періоду визначена з 22.07.2015 р. по 20.10.2015 р. (включно), період виплати відсоткового доходу за 10-й відсотковий період - визначений з 21.10.2015 р. по 23.10.2015 р., відсоткова ставка оприлюднюється емітентом до 22.04.2015 р.

Листом № 145 від 07.05.2015 р. ТОВ «ЕСУ» повідомило ПАТ «Дельта Банк» про те, що підтверджує розмір відсоткової ставки - 24% річних, а також строк її дії протягом періоду з 22.04.2014 р. по 19.07.2016 р. за облігаціями товариства серії С на 9-й - 13-й відсоткові періоди, оголошену згідно з рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ЕСУ» від 10.04.2015 р. № 85 листом товариства від 17.04.2015 р. № 137-1.

Як вже встановлено судом, станом на день, що передує даті виплати відсоткового доходу по облігаціях, а саме - станом на 21.07.2015 р. (9-й відсотковий період) та 20.10.2015 р. (10-й відсотковий період), позивач був власником іменних відсоткових бездокументарних облігацій серії С, емітентом яких є ТОВ «ЕСУ», у кількості 160 872 шт. загальною номінальною вартістю 160 872 000,00 грн.

Відтак, у відповідача виник обов'язок виплатити позивачу відсотковий дохід за 9-й та 10-й відсоткові періоди за облігаціями, власником яких він є, тому відповідні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є правомірними, а твердження відповідача про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він володів облігаціями, випущеними ТОВ «ЕСУ», у кількості 160 872 шт. на кінець 9-го та 10-го відсоткових періодів та має право на отримання відсотків за такими облігаціями - спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Проте, відповідач свого обов'язку з виплати позивачу відсоткового доходу за випущеними ним іменними відсотковими звичайними (незабезпеченими) облігаціями серії С не виконав, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» звернулось до відповідача з вимогами про негайне виконання зобов'язання щодо нарахування та сплати відсотків за облігаціями серії С № 5930 від 28.07.2015 р. та № 8987 від 25.09.2015 р., направлення та отримання яких підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 400 і № 864.

25.12.2015 р. на адресу ПАТ «Дельта Банк» надійшов лист ТОВ «ЕСУ» № 223 від 18.12.2015 р., в якому відповідач, зокрема, зазначив, що загальна сума зобов'язань ТОВ «ЕСУ» перед ПАТ «Дельта Банк» зі сплати відсоткового доходу по облігаціях серії С за 9-й і 10-й відсоткові періоди становить 19 253 160,96 грн., в тому числі за 9-й відсотковий період - 9 626 580,48 грн. і за 10-й відсотковий період - 9 626 580,48 грн., та просив погодити відстрочення строків погашення заборгованості зі сплати вказаного відсоткового доходу до 31.05.2016 р. Проте, ПАТ «Дельта Банк» такого погодження відповідачу не надав.

Отже, прийшовши до висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд перевірив доводи сторін про правильність розрахунку заявлених до стягнення сум та з метою встановлення дійсного розміру позовних вимог суд призначив проведення судової економічної експертизи.

Так, згідно з висновком експерта № 8819 від 31.05.2017 р., який суд приймає в якості належного та допустимого доказу по справі, відсотковий дохід ПАТ «Дельта Банк» за облігаціями ТОВ «ЕСУ» серії С у кількості 160 872 шт. відповідно до умов Проспекту за 9-й відсотковий період становить 9 626 580,48 грн., за 10-й відсотковий період - 9 626 580,48 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відсоткового доходу в сумі 19 253 160,96 грн. підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 131 343,48 грн., нараховані за прострочення грошового зобов'язання.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних є такою, що заявлена правомірно.

Водночас, суд приймає до уваги зазначений вище висновок експерта № 8819 від 31.05.2017 р. та вважає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних, нараховані на заборгованість ТОВ «ЕСУ» за облігаціями за 9-й відсотковий період, у розмірі 72 001,55 грн.; за 10-й відсотковий період - у розмірі 53 803,35 грн., а всього - 125 804,90 грн., тобто, у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, у зв'язку з цим позовні вимоги задовольняються частково.

Крім того, судом була розглянута заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду по даній справі на 5 років до 20.07.2022 р., обґрунтована скрутним матеріальним становищем ТОВ «ЕСУ», внаслідок чого негайне виконання рішення суду у даній справі створить загрозу банкрутства підприємства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Частиною 1 ст. 121 ГПК України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

У п. п. 7.1, 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» роз'яснено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З урахуванням зазначених роз'яснень суд приймає до уваги, що фінансовий стан боржника на даний час дійсно тяжкий і він у значній мірі перешкоджає повному фактичному виконанню рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2017 р., що підтверджується наданими відповідачем балансами (звітами про фінансовий стан) на 31.12.2016 р. та 31.03.2017, звітами про фінансові результати (звітами про сукупний дохід) за 2016 рік та за 1 квартал 2017 року, консолідованими балансами (звітами про фінансовий стан) від 01.01.2017 р., 01.01.2015 р. При цьому суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов'язань та виконання вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов'язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.

У той же час, суд вважає, що невиконання протягом тривалого часу рішення суду (до 2022 року) порушить матеріальні інтереси також і позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього. За таких обставин, господарський суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення у даній справі строком на 1 рік з дня набрання рішенням суду законної сили.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про стягнення 19 384 504,44 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» (02002, м. Київ, вул. Челябінська, будинок 5А, ідентифікаційний код 33940565) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) заборгованість з відсоткового доходу в сумі 19 253 160 (дев'ятнадцять мільйонів двісті п'ятдесят три тисячі сто шістдесят) грн. 96 коп., 3% річних у сумі 125 804 (сто двадцять п'ять тисяч вісімсот чотири) грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 182 647 (сто вісімдесят дві тисячі шістсот сорок сім) грн. 80 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2017 р. у справі № 910/32157/15 строком на 1 рік з дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 27 липня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 2 серпня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.