ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Справа № 20/54

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 03.01.2017 року
за скаргоюДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ
на діїВідділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
у справі господарського суду Донецької області
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ в особі Донецької філії Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Донецьк
доПублічного акціонерного товариства "Горлівськтепломережа", м. Горлівка, Донецька обл.
про стягнення суми

за участю представників

позивача: Яковенко П.А.,

відповідача: не з'явився,

відділу ДВС: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.06.2011 року позов дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі Донецької філії дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі за текстом - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Донецької філії) задоволено: присуджено до стягнення з закритого акціонерного товариства "Горлівськтепломережа" (далі за текстом - ЗАТ "Горлівськтепломережа") на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Донецької філії 23 240 193, 48 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 3 % річних у сумі 238 211, 98 грн., інфляційні в сумі 232 401, 93 грн., пеню в сумі 1 234 635, 28 грн., витрати на сплату державного мита в сумі 25 500 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.02.2012 року заяву Публічного акціонерного товариства "Горлівськтепломережа" (далі за текстом - ПАТ "Горлівськтепломережа" про розстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області від 21.06.2011 року у справі № 20/54 залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.07.2012 року змінено назву боржника з ЗАТ "Горлівськтепломережа" на ПАТ "Горлівськтепломережа" та затверджено мирову угоду від 18.06.2012 року у справі № 20/54, укладену між позивачем та відповідачем, відповідно до якої остаточний розрахунок за основним зобов'язанням повинен відбутись до 29.05.2022 року. За умовами цієї мирової угоди передбачено зобов'язання ПАТ "Горлівськтепломережа" погасити суму боргу в розмірі 18 710 566,56 грн. шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості.

22.09.2016 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Донецької філії звернулась до господарського суду Донецької області зі скаргою № 31/13-3475 на дії органу державної виконавчої служби, в якій просила:

- визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом - Відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України), які полягають у винесенні постанови від 07.09.2016 року ВП № 52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 07.09.2016 року у справі № 20/54;

- визнати недійсною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016 року ВП № 52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 07.09.2016 року у справі № 20/54;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 07.09.2016 року у справі № 20/54 (винести постанову про відкриття виконавчого провадження) та вжити всі заходи для повного виконання рішення суду.

В обґрунтування зазначеної скарги стягувач посилався на порушення державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.09.2016 року ВП № 52113586.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.11.2016 року залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.01.2017 року скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Донецької філії на дії органу державної виконавчої служби задоволено частково:

- визнано незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови від 07.09.2016 року ВП № 52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012 року у справі № 20/54;

- визнано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016 року ВП № 52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012 року у справі № 20/54 недійсною; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Вищезазначені судові акти в частині задоволення скарги мотивовано відсутністю законодавчих підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження; відмова у задоволенні скарги мотивована тим, що суд не вправі зобов'язати державного виконавця чи іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом - Департамент ДВС Міністерства юстиції України) звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 03.11.2016 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.01.2017 року в частині задоволення скарги на дії ДВС і прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволені скарги відмовити у повному обсязі.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку з відпусткою судді Данилової М.В. у справі № 20/54 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сибіга О.М., судді - Корсак В.А., Швець В.О.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Відповідача та відділ ДВС згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.08.2016 року позивач звернувся до Відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 03.07.2012 року у справі № 20/54, в якій зазначив, що боржник порушив графік погашення заборгованості та станом на 29.08.2016 року має заборгованість 3 742 113, 36 грн.

07.09.2016 року головним державним виконавцем Відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сивокозовим О.М. прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеної ухвали на підставі ст. ст. 21, 23, п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що ухвала суду не відповідає вимогам до виконавчого документа та не підлягає виконанню державною виконавчою службою. Виявлені обставини виключають здійснення виконавчого провадження, зокрема, до них віднесено: умови, розмір і строки виконання зобов'язань сторін тощо, за недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатись виконавчим документом, який підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Задовольняючи частково скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в особі Донецької філії на дії ДВС господарські суди попередніх інстанцій правомірно виходили з наступного.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією господарського процесу, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають обов'язковому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на дату винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження) примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

В ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено певний перелік обов'язків та прав державних виконавців, до яких, зокрема, віднесено: обов'язок неупередженого, своєчасного і у повному обсязі вчинення виконавчих дій, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом. До рішень, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, зокрема, віднесені ухвали та постанови господарських судів (п. 2 ч. 2 ст. 17 цього Закону).

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

В силу приписів ст. ст. 19, 22, 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом і пред'явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

В статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вірно встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, ухвала господарського суду Донецької області від 03.07.2012 року у справі № 20/54 про затвердження мирової угоди від 18.06.2012 року є виконавчим документом, який підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", оскільки в ухвалі суду від 03.07.2012 року зазначено, що стягувачем є ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", боржником - ПАТ "Горлівськтепломережа", а також вказано реквізити сторін виконавчого провадження, суми, що підлягають стягненню, строки, в які мали бути виконані зобов'язання.

Умовами мирової угоди, укладеної між сторонами та затвердженої судом ухвалою від 03.07.2012 року, передбачено зобов'язання ПАТ "Горлівськтепломережа" погасити суму боргу в розмірі 18 710 566, 56 грн. шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, тобто, сторони фактично передбачили виконання зобов'язань частинами та в межах відповідних строків.

Отже, після закінчення строку для виконання частини зобов'язання наявними є підстави для примусового виконання розстроченого платежу в порядку виконавчого провадження за ухвалою суду, яка є виконавчим документом.

З огляду на зазначене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків щодо відсутності підстав, передбачених приписами ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Проте, державним виконавцем не прийнято до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 03.07.2012 року у справі № 20/54 та не вжито заходів примусового виконання рішення суду, а тому вищезазначені дії державного виконавця є неправомірними.

Статтею 121-2 ГПК України передбачено порядок розгляду господарськими судами скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а також порядок такого оскарження у процедурі виконання судових рішень.

В п. 7 постанови Пленуму Верхового Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

З огляду на встановлені судами обставини справи та враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків про те, що вимоги стягувача щодо визнання незаконними дій державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з приводу винесення постанови від 07.09.2016 року ВП № 52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 07.09.2016 року у справі № 20/54; визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 07.09.2016 року ВП № 52113586 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Донецької області від 07.09.2016 року у справі № 20/54 є законними та обгрунтованими, у зв'язку з чим првомірно задоволено судами.

Водночас, відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимоги стягувача про зобов'язання відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України прийняти до виконання ухвалу господарського суду Донецької області від 07.09.2016 року у справі № 20/54 (винести постанову про відкриття виконавчого провадження) та вжити всі заходи для повного виконання рішення суду, господарські суди правомірно виходили з того, що суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватись тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що доводи Департамент ДВС Міністерства юстиції України, викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.01.2017 року у справі № 20/54 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

Судді В.А. Корсак

В.О. Швець