ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.07.2017 Справа № 904/6953/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

про стягнення 1 018 602 грн. 18 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, договір про надання правової допомоги від 19.06.2017р. №б/н;

від відповідача: не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 1 018 602 грн. 18 коп., що складає 796 230 грн. 00 коп. - заборгованості за договором комісії від 14.04.2016р. №1, 166 069 грн. 17 коп. - пені за неповернення товару та 56 303 грн. 01 коп. - штрафу за прострочення понад тридцять днів виконання зобов'язання.

Відповідач відзиву на позов та інших витребуваних господарським судом документів не надав, його представник у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Оригінали документів, оглянуті у судових засіданнях, відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представником позивача заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2016р. між позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як комітентом/підприємцем, та між відповідачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як комісіонером/продавцем, було укладено договір комісії №1 (надалі - Договір комісії), відповідно до пункту 1.1 якого комітент доручає, а комісіонер бере на себе зобов'язання щодо здійснення всіх необхідних дій, пов'язаних з фактичною реалізацією відповідно до власного імені за рахунок комітента ювелірних виробів, визначених у акті прийому-передачі №1 (надалі - товар) за винагороду та на умовах, передбачених цим договором.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором; всі додатки до договору є його невід'ємними частинами (пункт 8.1 Договору комісії).

Відповідно до пункту 1.2 Договору комісії рекомендована ціна реалізації товару покупцям встановлена комітентом в акті прийому-передачі №1.

При прийманні на комісію товару здійснюється перевірка його технічного стану та укомплектованості та складається акт прийому-передачі №1, який підписується сторонами або їх представниками у двох автентичних примірниках, що мають однакову юридичну силу (пункт 4.2 Договору комісії).

Як вбачається, на виконання умов Договору комісії позивачем було передано відповідачу на реалізацію товар на загальну суму 1 418 715 грн. 00 коп., що підтверджується актом приймання-передачі від 14.04.2016р. №1.

Згідно пункту 4.4 Договору комісії за комітентом зберігається право власності на товар до моменту повної оплати товару покупцем.

Відповідно до пункт 4.7 Договору комісії оплата за товар (від покупця) перераховується безпосередньо на поточний рахунок комісіонера, комісіонер відраховує належну йому за договором суму винагороди із суми оплати за товар, що надійшла від покупця за проданий товар, а решта коштів (основна сума оплати за товар за вирахуванням суми винагороди комісіонера) перераховується на поточний рахунок комітента протягом 3-х банківських днів з дня надходження повної оплати на поточний рахунок комісіонера.

Як вбачається з підписаного сторонами акту звірки від 08.04.2016р. №1 у відповідача залишилося нереалізованих ювелірних виробів позивача на суму 804 330 грн.00 коп.

Відповідно до складеного позивачем акту звірки від 11.07.2017р. №2 по Договору комісії сума, на яку залишилися у відповідача ювелірні вироби, становить 796 230 грн. 00 коп.

У пункті 4.5 Договору комісії узгоджено, що після здійснення фактичної реалізації товару у разі надходження до комісіонера письмової вимоги комітента, комісіонер надає комітенту звіт; під фактичною реалізацією товару сторони розуміють укладання відповідного договору купівлі-продажу товару та отримання повної оплати товару від покупця.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження фактичної реалізації товару відповідачем на суму , будь-які звіти про фактичну реалізацію товару та отримання повної оплати за товар відсутні, сторонами не надані..

У пункті 6.1 Договору комісії узгоджено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 08.11.2016р. або до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором; після закінчення строку дії договору, комісіонер передає комітенту нереалізований товар, який визначається в акті прийому-передачі №2, який підписується сторонами.

Як вбачається позивач звертався до відповідача з претензією від 18.04.2017р., в якій вимагав повернути товар, визначений в акті звірки від 08.04.2017р. №1 до Договору комісії. Про спрямування вказаної претензії свідчить фіскальний чек «Укрпошти» від 19.04.2017р. №2586 та опис від 19.04.2017р. вкладення у цінний лист (а.с. 18-20, 21).

Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, умовами Договору комісії передбачено, що після закінчення строку дії договору, комісіонер передає комітенту нереалізований товар за актом прийому-передачі №2, який підписується сторонами.

Тому вимога позивача щодо сплати 796 230 грн. 00 коп. - заборгованості є необґрунтованою, оскільки умовами Договору комісії передбачено повернення нереалізованого товару, а не сплата вартості переданого на реалізацію товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.9 Договору комісії, у випадку неповернення комітенту товару у визначений в пункті 6.1 договору строк, комісіонер повинен сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості неповернення товару за кожен день прострочення виконання зобов'язання (повернення товару).

Отже, враховуючи, що відповідачем не було повернено товар після закінчення строку дії Договору комісії, позивачем обґрунтовано було нараховано відповідачу пеню, яка після перерахунку становлять 146 167 грн. 16 коп. (з 09.11.2016р. по 08.05.2017р.).

При перерахунку розміру пені судом враховано, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 56 303 грн. 01 коп., то вона є безпідставною з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, на яку посилається позивач, як на підставу стягнення штрафу, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається, ані позивач, ані відповідач не є суб'єктами господарювання, що належать до державного сектора економіки, тому позивач безпідставно нараховує штраф відповідно до вказаної правової норми.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 146 167 (сто сорок шість тисяч сто шістдесят сім) грн. 16 коп. - пені та 2 192 (дві тисячі сто дев'яносто дві) грн. 45 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

01.08.2017р.