РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017 Справа № 910/7589/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Обслуговуючого кооперативу "Юнайтедпаркінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне підприємство "Сакура 5 М"

про визнання недійсним договору, заборону вчиняти певні дії

за участю представників:

від позивача:Золотопуп С.В.- представник за довіреністю № 9 від 28.03.2017 р. Яцина В.Д.- представник за довіреністю № 10 від 24.07.2017 р.
від відповідача:Довгаль С.М.- представник за довіреністю б/н від 07.06.2017 р.
від третьої особи:не з'явився
В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м. Києва звернувся Обслуговуючий кооператив "Юнайтедпаркінг" (далі - ОК "Юнайтедпаркінг") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс" (далі - ТОВ "Акважитлосервіс") про визнання недійсним договору, заборону вчиняти певні дії.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що ТОВ "Акважитлосервіс" без правових підстав, не маючи на це відповідної ліцензії, уклав публічний договір на охорону автотранспортних засобів у підземному паркінгу, що перебуває на балансі позивача - ОК "Юнайтедпаркінг" та ним утримується.

У позові ОК "Юнайтедпаркінг" просить визнати на підставі ст. 227 ЦК України недійсним публічний договір зберігання автотранспортних засобів, опублікований ТОВ "Акважитлосервіс" у газеті «Хрещатик» № 29 (4942) з 15.03.2017 р., та заборонити ТОВ "Акважитлосервіс" чинити перешкоди позивачу в обслуговуванні та охороні машиномісць членів кооперативу у підземному паркінгу по вул. Шумського, 1-В у місті Києві.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2017 р. до розгляду справи було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне підприємство "Сакура 5 М" (далі - ПП "Сакура 5 М").

У судовому засіданні представники позивача підтримали позов, просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказав, що підземний паркінг по вул. Шумського, 1-В у місті Києві знаходиться на балансі ТОВ "Акважитлосервіс" та обслуговується на підставі публічного договору, опублікованого у газеті «Хрещатик» № 29 (4942) за березень 2017 р., який за своєю правовою природою є договором зберігання транспортних засобів, а не договором надання охоронних послуг, як вважає позивач, а тому ліцензія на надання послуг зі зберігання не потрібна. Просив відмовити у позові.

Представник третьої особи - ПП "Сакура 5 М" в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у минулому судовому засіданні та у поданих письмових поясненнях вважав, що позов підлягає задоволенню з підстав, указаних позивачем.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що підземний паркінг по вул. Шумського, 1 у місті Києві перебував на обліку балансоутримувача - ТОВ «Аквапарк», який 12.09.2008 р. передав його на баланс відповідача - ТОВ «Акважитлосервіс», що підтверджується актом приймання-передачі паркінгу від 12.09.2008 р. Разом із територією зазначеного паркінгу відповідачу була передана також технічна документація на нього.

У подальшому розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.11.2008 р. № 1053 адресу паркінгу було змінено та останньому присвоєно адресу - вул. Шумського, 1-В.

Отже, балансоутримувачем підземного паркінгу за адресою вул. Шумського, 1-В у місті Києві є відповідач - ТОВ «Акважитлосервіс», до повноважень якого віднесено утримання та обслуговування його території.

Матеріали справи свідчать, що з метою виконання своїх функцій, ТОВ «Акважитлосервіс», як обслуговуюча організація та балансоутримувач зазначеного паркінгу, уклало договори із володільцями машиномісць цього паркінгу на компенсацію витрат з утримання паркінгу.

Також відповідно до «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 115 від 22.01.1996 року, та з метою належного утримання та забезпечення діяльності підземного автопаркінгу, ТОВ «Акважитлосервіс» були укладені договори із постачальниками електроенергії та організаціями, що надають послуги вивезення побутових відходів, послуги санітарно-технічного обслуговування, тощо.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що балансоутримувачем зазначеного паркінгу за адресою: м. Київ, вул. 10. Шумського, 1-В, на час розгляду справи є саме відповідач (ТОВ «Акважитлосервіс»), який здійснює функції з його обслуговування. Будь-якого рішення щодо передачі зазначеного паркінгу з балансу ТОВ «Акважитлосервіс» на баланс ОК "Юнайтедпаркінг" ні відповідачем, ні органом місцевого самоврядування прийнято не було, як і не було укладено договору між ТОВ «Акважитлосервіс» та ОК "Юнайтедпаркінг", яким би були врегульовані повноваження позивача надавати послуги по обслуговуванню підземного паркінгу за адресою: м. Київ, вул. Шумського, 1-В.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 11.12.2016 р. загальними зборами учасників ОК "Юнайтедпаркінг" (власників машиномісць) було прийнято рішення, оформлене протоколом № 2 від 11.12.2016 р., яким, зокрема, затверджено статут кооперативу у новій редакції, вирішено з 01.01.2017 р. прийняти на баланс ОК "Юнайтедпаркінг" підземний паркінг по вул. Шумського, 1-В у місті Києві та здійснювати самостійне управління, утримання, обслуговування та експлуатацію зазначеного паркінгу, включаючи його поточний і капітальний ремонт, шляхом самозабезпечення через свої статутні органи.

Про прийняте рішення позивач листом № 04 від 15.02.2017 р. повідомив ТОВ "Акважитлосервіс", у якому зобов'язав відповідача у 3-х місячний термін передати правлінню ОК "Юнайтедпаркінг" документацію по підземному паркінгу по вул. Шумського, 1-В у місті Києві та від імені співвласників машиномісць відмовився від договорів, укладених учасниками кооперативу з відповідачем (виконавцем послуг).

Також судом встановлено, що 10.03.2017 р. ОК "Юнайтедпаркінг" (замовник) уклав із ПП "Сакура 5 М" (охоронне підприємство) договір про надання охоронних послуг № 1/123-В, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язки по підтримці внутрішнього порядку, охороні приміщень і майна замовника на об'єкті, розташованому за адресою: вул. Шумського, 1-В у місті Києві.

Зі свого боку, відповідач (ТОВ "Акважитлосервіс"), отримавши відмову від власників машиномісць паркінгу від договорів на обслуговування, у газеті «Хрещатик» № 29 (4942) за березень 2017 р. опублікував публічний договір на зберігання транспортних засобів у підземному паркінгу по вул. Шумського, 1-В у місті Києві.

На думку позивача вказаний договір є договором на здійснення охоронної діяльності, який має бути визнаний недійсним, оскільки у відповідача відсутня відповідна ліцензія на надання охоронних послуг. Також позивач зазначає, що починаючи з березня 2017 р., ТОВ «Акважитлосервіс» чинить перешкоди членам ОК "Юнайтедпаркінг" в доступі до їх машиномісць на зазначеному паркінгу, вимагає від них оформлення у відповідача перепусток для доступу до паркінгу та оплату його послуг з обслуговування та охорони паркінгу, про що виставляє відповідні рахунки, а також не допускає працівників ПП "Сакура 5 М" на територію паркінгу для здійснення його охорони та працівників позивача для належного його обслуговування.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання недйсним публічного договору зберігання автотранспортних засобів, опублікованого ТОВ "Акважитлосервіс" у газеті «Хрещатик» № 29 (4942) за березень 2017 р., суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 2 статті 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Відповідно до статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Діяльність зі зберігання транспортних засобів на автостоянках регламентується Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі - Правила), що визначають організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), які належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами підприємницької діяльності чи належать цим суб'єктам.

Відповідно до пункту 27 зазначених Правил автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектовування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

Згідно з ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Отже, з урахуванням викладеного, зважаючи на те, що ТОВ "Акважитлосервіс" є суб'єктом підприємницької діяльності, опублікований відповідачем у газеті «Хрещатик» № 29 (4942) за березень 2017 р. договір є публічним договором зі зберігання автотранспортних засобів відповідно до вимог ст.ст. 633, 942, 977 ЦК України.

Приписами ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 17 вказаної постанови вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Так, позивач, який не є стороною спірного договору, посилається на ч. 1 ст. 227 ЦК України, згідно з якою правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 30 ст. 7 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" передбачено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає охоронна діяльність.

Умовою для задоволення таких позовів є надання позивачем доказів, які підтверджують, що відповідач знав або згідно із законодавчим актом зобов'язаний був знати про невідповідність правочину вимогам законодавства, тобто що правочин укладений без ліцензії на заняття відповідним видом діяльності (Лист Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

У той же час, суд зазначає, що діяльність зі зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, про що був укладений спірний договір, не відноситься до видів господарської діяльності, яка вимагає ліцензування, зокрема послуг охорони.

Вказана правова позиція викладена також у листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 25.10.2002 № 4-431-877/5694 «Щодо провадження господарської діяльності зі зберігання автотранспортних засобів на автостоянці».

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач був зобов'язаний отримати ліцензію на укладення спірного правочину, і будучи про це обізнаним, уклав договір без ліцензії, а тому позовні вимоги про визнання недійсним публічного договору зберігання автотранспортних засобів, опублікованого ТОВ "Акважитлосервіс" у газеті «Хрещатик» № 29 (4942) за березень 2017 р., на підставі положень ст. 227 ЦК України задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди ОК "Юнайтедпаркінг" в обслуговуванні і охороні машиномісць членів кооперативу у підземному паркінгу по вул. Шумського, 1-В у місті Києві та заборонити ТОВ "Акважитлосервіс" самостійно обслуговувати та охороняти цей паркінг, суд також приходить до висновку, що у їх задоволенні необхідно відмовити.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він заявив позовні вимоги.

Суд, враховує викладені вище висновки про те, що позивач не довів наявність підстав для визнання публічного договору недійсним, та вважає, що права позивача спірним договором не порушені, а тому немає підстав для заборони ТОВ «Акважитлосервіс» обслуговувати підземний паркінг за адресою: м. Київ, вул. Шумського, 1-В, на підставі діючого договору.

При цьому надані позивачем копії заяв членів кооперативу про розірвання договорів на обслуговування машиномісць відповідачем, а також договорів та листів підприємств, що здійснюють комунальне обслуговування паркінгу, які на думку позивача свідчать про фінансову неспроможність ТОВ «Акважитлосервіс» виконувати обслуговування паркінгу, не спростовують висновків суду, викладених вище, та не мають значення для правильного вирішення спору.

Також суд звертає увагу на те, що у законодавстві України відсутні норми закону, якими б визначались правові засади та порядок передачі території паркінгу від належного балансоутримувача автостоянки (ТОВ «Акважитлосервіс») на баланс створеного декількома власниками машиномісць кооперативу (ОК "Юнайтедпаркінг") на підставі самостійно прийнятого рішення щодо такої передачі.

Отже, позов ОК "Юнайтедпаркінг" задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 49 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32 - 35, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу "Юнайтедпаркінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акважитлосервіс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватного підприємства "Сакура 5 М" про визнання недійсним договору, заборону вчиняти певні дії.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 24 липня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 31 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.