РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017Справа №910/8632/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат

імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 24302,40 грн

.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися,

від відповідача: Полішук О.І. - за довіреністю б/н від 12.06.2017 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до Господарського суду міста Києва області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 24302,40 грн. збитків, завданих внаслідок нестачі вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов Договору №УПр14/28/162 від 30.12.2013 року та відповідно до залізничних накладних № 53769196, посилочні - №53988135, 53988168, на адресу позивача (одержувач вантажу, графа «4» залізничних накладних) надійшов вантаж у вагонах №№ 52877719, 56104813, при зважуванні яких на станції Волноваха Донецької залізниці була виявлена недостача вантажу у вагонах, на підтвердження чого складені комерційні акти AQ № 654631/22/67 та AQ № 564632/23/68 від 24.01.2017 року. Таким чином, оскільки відправлений позивачем вантаж було втрачено під час його перевезення залізницею, позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/8632/17 та призначено її розгляд на 11.07.2017 року.

В судове засідання 11.07.2017 року з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник відповідача з'явився в судове засідання 11.07.2017 року.

Про день та час розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 395.

06.07.2017 року через канцелярію суду від позивача до суду надійшла заява № 09/388 від 03.07.2017 року про розгляд справи без участі представника ПАТ «ММК ім. Ілліча», яка судом долучена до матеріалів справи.

Також 11.07.2017 року в судовому засіданні від відповідача до суду надійшли заперечення на позовну заяву № 2022/910/8632/17 від 06.07.2017 року, в яких відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись при йому на те, що позивачем не подано належних доказів на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу, отже не підтверджується понесення збитків. Заперечення сумом долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 11.07.2017 року сторонами суду не надано.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, суд доходить висновку, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, вважає за можливе задовольнити заяву позивача та здійснити розгляд справи без участі представника ПАТ «ММК ім. Ілліча» за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.07.2017 року позовні вимоги не визнав та просив відмовити у позові.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 11.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 30 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (покупець за договором, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Трейдінг» (продавець за договором) укладено договір № УПр14/28/162 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити вугільну продукцію (далі - ресурси) по марочному складу, ціні та в кількості, які вказані в специфікаціях до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.3 Договору поставка ресурсів здійснюється партіями, залізничним транспортом у справних напіввагонах навалом. Мінімальна партія відвантаження - 1 вагон.

При цьому згідно наявних матеріалах справи рахунку - фактури № 138 від 14.01.2017 року та акту приймання - передачі вугільної продукції від 14.01.2017 року до Договору вантажовіправником є ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» ст. Дар'ївка.

Окрім того судом встановлено за матеріалами справи, що 25 грудня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вантажовласник за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець за договором, відповідач у справі) укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017 (далі - Договір перевезення), предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 Договору перевезення вантажовласник зобов'язується пред'являти виконавцю у визначені терміни місячні плани перевезень, заявку на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються, або прибувають на його адресу, а виконавець зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Згідно з п. 7.1 Договору перевезення виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Так, на виконання вказаних договорів 14.01.2017 року вантажовідправником - ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» (графа 3 залізничної накладної) на підставі залізничної накладної № 53769196 зі станції Дар'ївка Донецької залізниці (накладні № 53988135 та № 53988168 досилочні зі станції Волноваха) здійснено відправлення: вагону № 52877719 з вантажем - антрацит навалом, загальною масою нетто 70000,00 кг, тара 23200,00 кг та вагону № 56104813 з вантажем - антрацит навалом, загальною масою нетто 70000,00 кг, тара 23200,00 кг на адресу вантажоодержувача - Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (графа 4 залізничної накладної), станція призначення - Маріуполь - Сортувальний Донецької області.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею ст. 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457, та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Зокрема, Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Як встановлено статтею 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно частини 1 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту залізниць України та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Так, пунктом 2.3. Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.

Правилами перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затвердженими Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001, встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов'язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо) (у даному випадку спірний вагон є на піввагоном), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до п. п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту) загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення у залізничній накладній 53769196, зазначено, що маса вантажу (антрацит) у вагонах № 52877719 та № 56104813 складає нетто 70000 кг у кожному відповідно, тара 23200,00 кг у вагоні № 52877719, 2300 кг у вагоні № 56104813, визначена вантажовідправником на 150-тонних вагонних вагах, вантаж завантажено у піввагони нижче бортів засобами вантажовідправника навалом.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтверджена підписами представника відправника.

Пунктом 22 «Правил видачі вантажів», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Частиною першою ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються актами.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України за №334 від 28.05.2002, згідно пункту 4 яких комерційні акти на місцях загального користування складаються у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому 24.01.2017 року по прибутті на станцію Волноваха Донецької залізниці залізницею було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вказаних вагонах масі вантажу, вказаній вантажовідправником у залізничній накладній, про що складено комерційні акти AQ № 654631/22/67 та № AQ № 654631/23/68 від 24.01.2017 року, у якому зазначено, на станції Волноваха проведене комісійне переважування вантажу у вагонах № 528777719 та № 56104813 на справних 150-т електронних вагах ст. Волноваха, держперевірка яких відбулася 22.08.2016 року, контрольний огляд - перевірка - 22.11.2016 року. За документами у вагонах значиться вага: нетто 70000 кг, тара 23200 кг. При переважуванні виявилося: у вагоні № 52877719 - брутто 89000 кг, нетто 65800 кг, тара 23200 кг, що менше ваги документу на 4200 кг, у вагоні № 56104813 - брутто 87800 кг, нетто 64500 кг, тара - 23300 кг, що менше ваги документа 5500 кг. При цьому як зазначено у вказаних комерційних актах вантаж прибув у на піввагонах бездвірних справних, навантаження нижче бортів 5-10 см, поверхня розрівняна та ущільнена скребковим розрівнювачем, частково засніжена, маркування здійснене нанесенням вапна на поверхню вантажу. Зліва над 1-2 люками та над 4-7 люками поглиблення. Копія вказаних актів наявна в матеріалах справи.

При цьому, докази заперечень щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту опротестування їх з боку сторін відсутні.

За умовами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та статтею 110 Статуту залізниць України визначено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно з ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до пункту 2.7. Роз'яснень Вищого господарського суду України №04-5/607 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» (в редакції роз'яснень Президії Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008) вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної старшим бухгалтером, копії податкової накладної.

Згідно п. 6 Правил пред'явлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, якщо вантажовідправником є транспортно - експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу, відшкодування вартості якого є предметом розгляду у даній справі, ПАТ «ММК ім. Ілліча» надано рахунок-фактуру ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» № 138 від 14.01.2017 року та акт приймання - передачі вугільної продукції від 14.01.2017 року, у відповідності до яких, позивачем розраховано вартість недостачі у загальній сумі 24302,40 грн. (10248,00 грн.+14054,40 грн.), виходячи з вартості 1 тони вантажу в сумі 2928,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту залізниць України маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, вантаж вважається доставленим без втрат, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначені маси нетто. При видачі вантажів, маса яких внаслідок їх природних властивостей зменшується при перевезені, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Так, згідно п. 27 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстровані у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083 (із змінами і доповненнями), при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить, зокрема, 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі.

Надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2 %.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

При цьому судом перевірено наданий позивачем розрахунок вартості втраченого вантажу при зверненні до суду з даним позовом та встановлено, що позивачем розраховано масу недостачі вантажу із застосуванням 1% норми природної втрати маси вантажу, зазначеного у перевізних документах у кількості 1400 кг (7000 кг+7000 кг), що відповідає Правилам видачі вантажів.

Так, враховуючи сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 52877719 складає 700 кг (70000 кг *1%), а кількість фактичної недостачі становить 3500 кг (4200 кг (недостача зазначена у комерційному акті AQ № 654631/22/67 від 24.01.2017 року) - 700 кг (сума норми природної втрати)), отже сума втраченого вантажу масою 3500 кг складає 10248,00 грн.

Враховуючи сума норми природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 56104813 складає 700 кг (70000 кг *1%), а кількість фактичної недостачі становить 4800 кг (5500 кг (недостача зазначена у комерційному акті AQ № 654632/23/68 від 24.01.2017 року) - 700 кг (сума норми природної втрати)), отже сума втраченого вантажу масою 4800 кг складає 14054,40 грн.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав не підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу, а саме копії податкової накладної, підписаної головним (старшим) бухгалтером та доказів оплати рахунку оскільки, як зазначено в 2.7. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Отже, надані позивачем на підтвердження вартості втраченого вантажу докази, а саме копія договору № Упр14/28/162 від 30.12.2013 року, рахунку постачальника ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» (вантажовідправник) № 138 від 14.01.2017 року, акту від 14.01.2017 року приймання - передачі вугільної продукції згідно Договору № Упр14/28/162 від 30.12.2013 року, підписані постачальником та покупцем, за умови відсутності інших, окрім письмових заперечень відповідача, доказів невідповідності вартості втраченого останнім при перевезенні залізницею вантажу та, відповідно, заявленої до стягнення з відповідача суми збитків (в частині дійсної вартості втраченого вантажу), судом до ваги не приймаються як такі, що спростовуються матеріалами справи та наявними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Господарський суд зазначає, що обов'язок перевірки вантажу під час його прийняття до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера) та пломб (ЗПП) встановлений п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення.

Натомість той факт, що залізниця не скористалась правом перевірки правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, жодним чином не свідчить про невірність вказаних вантажовідправником відомостей у накладній.

Відомостей про те, що недостача спірного вантажу мала місце не з вини перевізника, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано обставини визначення вантажовідправником маси вантажу у відповідності з Правилами приймання вантажів до перевезення із внесенням до перевізних документів - залізничних накладних №53769196, досилочних № 53988135 та № 53988168, правильної маси вантажу спірних вагонів, та за обставин відсутності доказів невжиття вантажовідправником всіх заходів для збереження вантажу під час здійснення його перевезення, суд дійшов до висновку про невжиття залізницею заходів щодо збереження вантажу під час його перевезення та про наявність вини залізниці у недостачі спірного вантажу, в зв'язку з чим доводи залізниці щодо наявності законних підстав для звільнення залізниці від матеріальної відповідальності за нестачу вантажу визнані судом недоведеними та безпідставними.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуюче вищенаведене, оскільки внаслідок невиконання своїх визначених законодавством зобов'язань в частині збереження перевезеного вантажу у вагонах № 52877719, № 56104813, прийнятого відповідачем до перевезення, що призвело до втрати частини останнього, доказів на підтвердження того, що недостача поставленого вантажу сталася не з вини відповідача, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» не подано, розмір завданих збитків відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів відшкодування фактичних збитків у вказаній сумі відповідач суду не представив, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ) 24 302 (двадцять чотири тисячі триста дві) грн.. 40 коп. - збитків внаслідок втрати вантажу, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 25.07.2017 року.