ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

25 липня 2017 р. Справа №902/424/17

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт Новогуйвинське Житомирської області

до державного підприємства "45 експериментальний механічний завод", м.Вінниця

про стягнення 663386,3 грн згідно договору купівлі-продажу

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 01-27/19 від 21.03.2017;

відповідача: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "45 експериментального механічного заводу" про стягнення 663386,30 з яких: 220000,00 грн - основна заборгованість, 23386,30 грн - пеня, 420000,00 грн - штраф.

Ухвалою суду від 12.05.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/424/17 та призначено її до розгляду на 04.07.2017.

В судовому засіданні 04.07.2017 відповідач подав заяву про те, що повністю визнає позовні вимоги та просить відкласти розгляд справи у зв'язку із намірами укласти мирову угоду. З огляду на заявлене клопотання, для надання сторонам можливості для примирення шляхом укладення мирової угоди, в судовому засіданні оголошена перерва до 25.07.2017 року.

Відповідач в судове засідання 25.07.2017 р. не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату судового засідання відповідач повідомлений, що підтверджується підписом представника Державного підприємства "45 експериментального механічного заводу" ОСОБА_2 на розписці від 04.07.2017 року про перерву до 25.07.2017 року.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

25.07.2017р. в судовому засіданні представником позивача подано клопотання про відмову від позовних вимог в частині стягнення 23386,30 грн пені за період з 02.12.2016 року по 19.04.2017 року. В решті заявлених вимог позивач їх підтримав повністю.

Відповідно до 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Проаналізувавши дану заяву, суд приходить до висновку, що позивач відмовився від позовної вимоги про стягнення 23386,30 грн пені.

Оскільки судом встановлено, що вищенаведені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв зазначену заяву до розгляду.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29.04.2016 р. Державне підприємство "45 експериментальний механічний завод" та Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" уклали договір купівлі-продажу № 165, відповідно до п. 1.1. якого відповідач, як продавець, зобов'язався передати у власність покупцю, а позивач, як покупець, зобов'язався прийняти та своєчасно оплатити комплект запчастин (товар) за ціною, у кількості, які вказані в специфікації - додатку № 1 до цього договору Специфікація є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.3. договору , сума договору складає 1500000,53 грн, в т.ч. ПДВ 20% 250000,99 грн.

Відповідно до п. 2.2. договору, приймання-передача товару здійснюється до 25 червня 2016 року.

Датою передачі товару вважається дата підписання акту приймання-передачі (або дати виписки видаткової накладної) (п. 2.3. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що оплата товару по договору здійснюється покупцем передоплатою 100% впродовж п'яти робочих днів з моменту підписання договору.

Розділом 4 договору визначено відповідальність сторін, зокрема п. 4.2. передбачено, що в разі недотримання умов, визначених у п. 2.2. договору, продавець зобов'язаний повернути покупцю суму передоплати (авансу) впродовж 5 днів з дня порушення умов договору. Пунктом. 4.3. договору передбачено, що у разі прострочення термінів оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення термінів оплати від загальної суми заявленої партії товару, а п. 4.4. цього договору визначено, що у випадку порушення п.4.2. договору, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення з повернення. У разі прострочення більше ніж на 15 календарних днів, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 100% від суми заборгованості (а.с. 21-22, т. 1)..

Відповідно до специфікації № 1 - додатку до договору купівлі-продажу № 165 від 29.04.2016 року, передається товар (насос СВН-80.00.000 та насос СВН ЦВС-30.50.000) на суму 1500000,53 грн. (а.с. 23, т.1).

Згідно додаткової угоди № 1 до договору купівлі-продажу № 165 від 29.04.2016 року, сторони виклали п. 4.2. договору в такій редакції: "У разі недотримання умов, визначених у п. 2.2. Договору, продавець зобов'язаний повернути покупцю частину передоплати (авансу) в сумі 1000000,53 грн упродовж п'яти робочих днів з дня порушення умов договору, та решту передоплати (авансу) в сумі 500000,00 грн до 01.08.2016 року" (а.с. 24, т. 1).

Платіжним дорученням № 3303 від 12.05.2016 року позивач перерахував відповідачу 1500000,53 грн (а.с. 26, т.1).

Відповідач не поставив позивачу товар, як це було передбачено вищевказаними умовами договору купівлі-продажу № 165 від 29.04.2016 року, та здійснив часткове повернення суми попередньої оплати, що стверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку (а.с. 27-30, т. 1), а саме: 29.06.2016 року - 1000000,53 грн, 03.08.2016 року - 80000,00 грн, 11.11.2016 року - 100000,00 грн, 01.12.2016 року - 100000,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем у строк до 01.08.2016 року не було повернуто всю суму попередньої оплати, позивач звернувся з листом № 16 від 11.01.2017 р., в якому вимагав повернути 220000,00 грн попередньої оплати.

Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, загальна сума основного боргу відповідача по договору купівлі-продажу № 165 від 29.04.2016 року перед позивачем на день подання позову до суду склала 220000,00 грн.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як сказано у частині 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач був зобов'язаний поставити товар у строк, але цього не зробив, - тобто він достеменно обізнаний з приводу того, що термін повернення попередньо сплачених коштів (авансу) є таким, що настав.

З обставин справи та наявних у ній доказів вбачається, що у даному випадку сторони досягли домовленості про попередню оплату покупцем товару, при цьому покупець фактично вчинив такі дії.

Питання відповідальності продавця та покупця у випадку попередньої оплати вартості товару врегульовано статтею 693 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З обставин справи вбачається, що відповідач не поставив товар та грошові кошти на користь позивача не повернув.

Отже, з боку відповідача має місце неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору (порушення зобов'язань).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обов'язку щодо поставки товару або повернення коштів за нього, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Тому позовні вимоги про стягнення 220000,00 грн основної заборгованості, що виникла внаслідок неповернення суми попередньої оплати підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 23386,30 грн пені суд приходить до висновку, що провадження у справі в даній частині підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України в зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог в цій частині та прийняттям заяви про відмову від позову судом як такої, що не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 420000,00 грн штрафу, з врахуванням чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами п. 4.2. договору купівлі-продажу № 165 від 29.04.2016 року в редакції додаткової угоди № 1 передбачалось, що у разі непоставки товару, відповідач зобов'язаний повернути всю суму попередньої оплати до 01.08.2016 року.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд приходить до висновку, що позивач, враховуючи прострочення повернення суми попередньої оплати, обґрунтовано заявив до стягнення 100% штрафу в сумі 420000,00 грн, так як таке право сторони передбачили для покупця умовами 4.4. Договору.

З огляду на вказане позовні вимоги стягнення 100% штрафу в сумі 420000,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом також враховано ту обставину, що в судовому засіданні 04.07.2017 року відповідач повністю визнав позовні вимоги.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам та вимогам ухвали суду від 12.05.2017 року, відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача.

За таких вище обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 640000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

25.07.2017 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись п.4 ч.1 ст.80, ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково, на суму 640000,00 грн.

2. Стягнути з Державного підприємства "45 експериментальний механічний завод" (21100, м.Вінниця, вул.Стрілецька, 57, ) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, смтНовогуйвинське, вул.Дружби народів, 1, ) 220000,00 грн основного боргу, 420000,00 грн штрафу та 9600,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Провадження у справі в частині стягнення 23386,30 грн пені припинити.

5. Копію рішення направити позивачу та відповідачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Повне рішення складено 31 липня 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - ДП "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, смт Новогуйвинське, вул.Дружби народів, 1);

3 - відповідачу - ДП "45 експериментальний механічний завод" (21100, м.Вінниця, вул.Стрілецька, 57).