РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7271/17 20.07.17 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК-ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрний

Ресурс"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гордієнко О.В. свідоцтво КВ№005741 від 09.06.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК-ГРУП" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрний Ресурс" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 05.05.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.05.2017 р.

29.05.2017 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

У судовому засіданні 29.05.2017 р. представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29.05.2017 р. оголошувалась перерва до 22.06.2017 р.

У судовому засіданні 22.06.2017 р. представник відповідача подав заяву.

У судовому засіданні 22.06.2017 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 22.06.2017 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 22.06.2017 р. оголошувалась перерва до 20.07.2017 р.

17.07.2017 р. від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника на профілактичному лікуванні.

Представник позивача у судове засідання 20.07.2017 р. не з'явився.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти відкладення розгляду справи та наполягав на вирішенні спору по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Статтею 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Спір про стягнення заборгованості за опротестованим векселем має бути вирішено господарським судом у строк не більше одного місяця від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи те, що у суду відсутній строк для подальшого відкладення розгляду справи, а також те, що позивач не був позбавлений можливості направити для участі у судовому засіданні будь-якого іншого представника, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 20.07.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК-ГРУП" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрний Ресурс" (відповідач), у якому просить суд витребувати у відповідача належне ТОВ «АПК- ГРУП» майно, а саме портативну лабораторію «АГРОВЕКТОР ПФ-014» та передати її ТОВ «АПК-ГРУП».

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що позивач являється єдиним виробником портативних лабораторій "АГРОВЕКТОР ПФ-014", аналоги в Україні відсутні.

Працівниками позивача було встановлено відсутність однієї портативної лабораторії «АГРОВЕКТОР ПФ-014», у зв'язку з чим була написана заява до Броварського відділу національної поліції.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 24.12.2016 р. було встановлено, що вилучена як доказ лабораторія належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу основних засобів від 25.05.2015 р. №134, який був укладений з ТОВ «Еліт-промторг».

Проте, позивач зазначає, що відповідно до реєстру проданих лабораторій він не продавав ТОВ «Еліт-промторг» спірну лабораторію.

Позивач стверджує, що ТОВ «Еліт-промторг» незаконно заволоділа даною лабораторією і в подальшому реалізувала її відповідачу, який не є добросовісним набувачем, у зв'язку з чим лабораторія, яка знаходиться на балансі відповідача, підлягає поверненню законному власнику.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що така лабораторія була придбана за договором з ТОВ «Еліт-промторг» у встановленому законом порядку, і будь-які підстави для вилучення майна відсутні.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Доводи позивача у даній справі зводяться до того, що ТОВ «Еліт-промторг» незаконно заволоділа даною лабораторією і в подальшому реалізувала її відповідачу.

Проте, у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження факту незаконного заволодіння ТОВ «Еліт-промторг» лабораторією саме позивача, та продажу саме цієї лабораторії відповідачу.

Оскільки викрадення майна являється злочином, належним доказом вчинення такого злочину певною особою (у тому числі ТОВ «Еліт-промторг») є вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили.

При цьому, у матеріалах справи відсутній вирок суду, відповідно до якого будь-яка особа була б визнана винною у вчиненні зазначеного злочину.

Таким чином, доводи і твердження позивача являються безпідставними та необґрунтованими, і не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, заявлені вимоги являються передчасними з огляду на те, що кримінальне провадження за заявою позивача не закрито та, відповідно до постанови Броварської місцевої прокуратури від 10.03.2017 р., направлено для організації проведення досудового розслідування начальнику СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, непідтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК-ГРУП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Аграрний Ресурс" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 28.07.2017 р.

Суддя Н.І. Зеленіна