ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р.Справа № 922/1494/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Лідомед-Біо", м. Харків Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками, м. Київ 2. Державне підприємство "Харківський регіональний науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 09.02.2017р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №26/12-01 від 26.12.2016р.;

третьої особи (Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками) - не з'явився;

третьої особи (ДП "Харківський регіональний науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації") - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Лідомед-Біо", в якій позивач просить визнати недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "Система лікувально - діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед - Біо" ТУ У 33.1-4:2008" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо".

Представник позивача 19.06.2017р. звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів, а саме матеріалів кримінального провадження №0002710, яке знаходилось в провадженні СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області, оскільки у матеріалах вказаного кримінального провадження знаходиться оригінал договору без номеру від 25.08.2010р., який є предметом розгляду у даній справі. Також, позивачем надано до суду лист Харківської прокуратури №3, в якому зазначено, провадження у кримінальному провадженні №0002710 від 03.09.2016р. закрито згідно постанови слідчого про закриття кримінального провадження 24.05.2017р. на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Крім того, позивач звернувся 19.06.2017р. до суду із клопотанням про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.06.2017р. клопотання позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Слідчому відділі Немишлянського Відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області: матеріали кримінального провадження №002710 від 03.09.2016р. Клопотання позивача про продовження строку розгляду справи - задоволено та продовжено строк розгляду даної справи до 26.07.2017р. Розгляд справи відкладено на "19" липня 2017 р. о 11:30.

Представник позивача у судовому засіданні 19.07.2017р. надав клопотання (вх. №23275) про витребування у Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру належним чином завірений висновок експерта №65 від 17.02.2017р. за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної в кримінальному провадженні №0002710, який, на думку представника позивача, має значення для правильного вирішення даного господарського спору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.07.2017р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп інтернешнл" (позивача) про витребування доказів. Зобов'язано Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр надати належним чином завірений висновок експерта №65 від 17.02.2017р. за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної в кримінальному провадженні №0002710. В порядку ч. 5 ст. 38 ГПК України уповноважено представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 09.02.2017р.) на вручення оригіналу даної ухвали Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру для виконання. Задовольнити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Задоволено клопотання третьої особи (Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками) про розгляд справи за відсутності її представника. Розгляд справи відкладено на "26" липня 2017 р. о 12:00.

21.07.2017р. на адресу господарського суду Харківської області надійшов лист слідчого В.А. Поліщука Слідчого відділу Немишлянського Відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області за вх.№1374/17, в якому слідчий повідомляє суд про неможливість надання до суду матеріалів кримінального провадження №002710 від 03.09.2016р. у зв'язку із направленням вказаних матеріалів для перевірки до Немишлянського відділу Харківської міської прокуратури №3 для перевірки процесуальним керівником законності прийнятого рішення 03.06.2017р.

Також, до суду 26.07.2017р. з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшов належним чином завірений висновок експерта №65 від 17.02.2017р. за результатами судової технічної експертизи документів, проведеної в кримінальному провадженні №0002710, який долучений судом до матеріалів справи.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача підтримав позицію викладену у відзиві на позов та просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи (Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками) у судове засідання не з'явився. Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 03.07.2017р. пояснення за вх.№21488, в яких третьою особою у справі зазначено, що наявність свідоцтва про державну реєстрацію медичного виробу, засвідчувала якість, безпечність та ефективність медичного виробу та може застосовуватися в Україні до закінчення терміну дії зазначеного свідоцтва та Державну службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками не наділено повноваженнями щодо перевірки чинності договорів, відповідно до цього третя особа просила розглядати справу за відсутності ії представника.

Представник третьої особи (ДП "Харківський регіональний науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації") у судове засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 28.03.2008 року Державною службою України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (у 2008 році мала назву Державна служба лікарських засобів і виробів медичного призначення Міністерства охорони здоров'я України) за ТОВ "Лідер- груп", співзасновником якого був ОСОБА_3, було зареєстровано виключне право на медичний вироб "Система лікувально-діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед-Біо" ТУ У 33.1- 4:2008" (далі по тексту "Вироб").

Для отримання Свідоцтва про Державну реєстрацію № 7650/2008 на ОСОБА_2 були здійснені узгодження: в Державному Підприємстві "Український Медичний Центр Сертифікації" від 27.03.2008 року, у Державній Службі лікарських засобів і виробів медичного призначення від 28.03.2008 року, а також проведена реєстрація технічних умов в книзі обліку за №04725906/011725 від 25.06.2008 року ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" Держспоживстандарт України. Свідоцтво про Державну реєстрацію №7650/2008 від 28.03.2008 року на ОСОБА_2 було видано Державною службою лікарських засобів і виробів медичного призначення відповідно до наказу №35-Адм Державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення від 28.03.2008 р. В якості розробника Виробу в цьому свідоцтві зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп". В якості виробника зазначено: фізична особа ОСОБА_4

Також, у позовній заяві зазначає, що згідно договору №3 "Про передачу (відчуження) прав на технічні умови" від 24.12.2010 року, ТОВ "Лідер-груп" передало технічні умови на ОСОБА_2 у власність фізичній особі ОСОБА_5. Таким чином виключне право на використання технічних умов ТУ У 33.1-4:2008 на ОСОБА_2, з 24.12.2010 року перейшло ОСОБА_5

Позивач зазначає, що 21.01.2011 року було зареєстровано ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", засновником і директором якого була ОСОБА_5 Згідно договору № 1 "Про передачу прав на технічні умови" від 01.02.2011 року, ОСОБА_5 передала (відчужує) ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" права на використання технічних умов на ОСОБА_2.

Згідно рішення Зборів учасників від 28.05.2012 року, ОСОБА_3 став єдиним засновником та директором ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", про що була проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи.

Позивач зазначає, що після закінчення терміну дії технічних умов "ТУ У 33.1- 4:2008" на ОСОБА_2 - 25.06.2013р., звернувся до ДП "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" з проханням перереєструвати зазначені технічні умови для подальшої реєстрації медичного виробу в Державній службі України з лікарських засобів Міністерстві охорони здоров'я України. Проте позивачу було відмовлено в перереєстрації оскільки були зареєстровані аналогічні технічні умови до медичного виробу під назвою "Лідомед-БІО", але не зазначили суб'єкта господарювання.

Позивач зазначає, що був позбавлений права здійснити реєстрацію технічних умов до Виробу в Державній службі України з лікарських засобів Міністерства охорони здоров'я України та виробляти ОСОБА_2.

18.09.2013 року ОСОБА_3, як засновник ТОВ "Лідер-груп інтернешнл", звернувся до у Фрунзенський РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою проте, що ТОВ "НВП "ЛІДОМЕД-БІО" здійснює незаконне виробництво та продаж продукції під торгівельною маркою "ЛІДОМЕД - БІО", яка зареєстрована за ОСОБА_3 Позивач зазначає, що на даний час у кримінальному провадженні № 0003252 ведеться досудове розслідування.

Також, позивач зазначає, що у січні 2015 року після надання слідчим дозволу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що 12 квітня 2011 року Державна інспекція з контролю якості лікарських засобів МОЗ України (підрозділ Державній службі України з лікарських засобів МОЗ України), на підставі наказу № 213 «Про внесення до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення України «Система лікувально-діагностична для біорезонансної терапії «Лідомед-БІО» ТУ У 33.1-32030298- 004:2008», видала свідоцтво про Державну реєстрацію на використання Виробу ТОВ НВП «Лидомед-Біо», скасувавши свідоцтво, видане у 2008 році ТОВ «Лідер-груп».

В числі інших документів, на підставі яких ТОВ "Лідер-груп" було скасоване свідоцтво на ОСОБА_2, були: договір без номеру від 25.08.2010 року "Про передачу виключного права на використання "Технічної документації" та акт передачі технічної документації від 25.08.2010 року згідно яких ТОВ "Лідер-груп" в особі директора ОСОБА_6 передає (відчужує) виключні права на ОСОБА_2 на користь ТОВ НВП "Лідомед-Біо" в особі директора ОСОБА_7.

Вищевказані обставини зумовили звернення ОСОБА_3 03.09.2016р. до Слідчого відділу Немишлянського Відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області із заявою про підроблення договору від 25.08.2010 р. "Про передачу" виключного права на використання технічної документації для подальшого надання до Державної служби лікарських засобів та виробів медичного призначення Міністерством охорони здоров'я України в 2010 -2011 роках. За вищевказаною заявою ОСОБА_3 було відкрито кримінальне провадження №0002710.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до висновку експерта №65 від 17.02.2017р., проведеної Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, зображення відбитку круглої печатки ТОВ "Лідер-груп" в договорі на передачу виключного права на використання технічної документації від 25.08.2010р. та в акті передачі технічної доку ментації від 25.08.2010р., відтворено способом струменевого друку. Також, під час досудового розслідування допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що до моменту звільнення з посади директора ТОВ «Лідер-груп» 22.01.2010 року, не підписувала жодних документів щодо передачі виключного права на використан ня технічної документації на ОСОБА_2.

Таким чином, на думку позивача є підстави для визнання недійсним договору без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "Система лікувально - діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед-Біо" ТУ У 33.1-4:2008" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо" згідно ст. 203-215 ЦК України.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що ТОВ "Лідер - груп інтернешнл" не є правонаступником ТОВ "Лідер-груп", яке припинило своє існування у 2013році за рішенням господарського суду у справі №5023/4307/12 від 22.06.2013р. у зв'язку із визнанням ії банкрутом. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.03.2017р. було встановлено, що придбавши у ТОВ "Лідер груп" технічні умови на "Систему лікувально - діагностичну для біорезонансної терапії "Лідомед-БІО" (ТУ У 33,1-4:2008) ОСОБА_5 набула право власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій), проте не стала власником майнових прав інтелектуальної власності на твір" та не мала можливості відчуджувати такі права іншим особам. Також, відповідач зазначав, що вищевказаним рішенням Київського районного суду м. Харкова було визнано недійсним договір про передання (відчудження) прав на технічні умови на від 01.11.2011р. укладений між ОСОБА_5 та ТОВ "Лідер груп інтернешнл". Відповідач зазначав, що до нього перейшли виключні права на інтелектуальної власності на твір технічного характеру в тому числі й на технічні умови на "Систему лікувально- діагностичну для біорезонансної терапії "Лідомед-БІО" перейшли до відповідача 10.08.2010 року, згідно договорів: від 02.10.2009р. укладений між ТОВ "Лідер- груп" та ТОВ "Хвиля майбутнього", та від 18.08.2010р. укладеного між ТОВ "Хвиля майбутнього" та ТОВ "НВП "ЛІДОМЕД - БІО", що було встановлено й у рішенні господарського суду Харківської області від 07.04.2017р. у справі №922/496/17. Також, відповідач зазначав, про відсутність порушених прав позивача спірним договором, оскільки позивач не є стороною договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

28.03.2008 р. ТОВ "Лідер-груп" було отримано свідоцтво про Державну реєстрацію №7650/2008 від 28.03.2008 р. на "Систему лікувально-діагностичну для біорезонансної терапії "Лідомед-БІО" (ТУ У 33.1-4:2008) (далі по тексту - система), яке було видано Державною службою лікарських засобів і виробів медичного призначення відповідно до наказу №35-Адм Державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення від 28.03.2008 р., де в якості розробника Системи зазначено ТОВ "Лідер-груп", а в якості виробника вказано фізичну особу підприємця позивача ОСОБА_4 (Свідоцтво про державну реєстрацію ФОП №237089 від 31.01.2007 р). Термін дії Свідоцтва №7650/2008 до 28.03.2013 року.

У 2010 році ОСОБА_4, склав повноваження директора ТОВ "Лідер-груп" , та вийшов зі складу зазначеного товариства, 100% власником вказаного товариства став ОСОБА_3

Позивач просить визнати недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "Система лікувально - діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед - Біо" ТУ У 33.1-4:2008" від ТОВ "Лідер-груп" до ТОВ НВП "Лідомед-Біо".

Згідно ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2010 року між ТОВ "Лідер-груп" в особі директора ОСОБА_3 укладено договір з фізичною особою - ОСОБА_5 про передання (відчуження) прав на технічні умови.

01.02.2011 р. Фізична особа ОСОБА_5 (відчуджувач) уклала договір з ТОВ Лідер-груп інтернешнл (набувач) про передання (відчуження) прав на технічні умови, серед яких були технічні умови на "Систему лікувально-діагностичну для біорезонансної терапії Лідомед-БІО (ТУ У 33.1-4:2008)".

Позивач вважає, що за вищевказаними договорами до нього перейшло виключне право на твір технічного характеру - технічні умови на "Систему лікувально-діагностичну для біорезонансної терапії "Лідомед-БІО" (ТУ У 33.1-4:2008)" та спірний договір порушує його право на використання та вироблення медичних виробів.

За вищезазначеними договорами ОСОБА_8 набула право власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій), проте, не стала власником майнових прав інтелектуальної власності на твір технічного характеру, та відповідно не мала можливості відчужувати такі права іншим особам.

В договорі про передання (відчуження) прав на технічні умови від 24.12.2010р. та від 01.02.2011 р., не визначено жодного майнового права, яке було відчужено, а відтак до ОСОБА_8 та ТОВ "Лідер-груп інтернешнл" перейшло право користування зазначеними у договорі технічними умовами, а не право використання твору технічного характеру.

Крім того, за рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21.03.2017р. по справі №640/1172/17 було визнано недійсним договір про передання (відчудження) прав на технічні умови на "Систему лікувальну діагностичну для біорезонансної терапії "Лідомед - БІО" (ТУ У 33.1-4:2008)" від 01.02.2011р., укладений між ОСОБА_5 та ТОВ "Лідер-груп інтернешнл.". Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позовні вимоги, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Як зазначав Верховний суд України у постанові Пленуму від 06.11.2009р. N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи вищенаведене, та те що позивач не набув виключного майнового права на твір технічного характеру - технічні умови на "Систему лікувально-діагностичну для біорезонансної терапії "Лідомед-БІО" (ТУ У 33.1-4:2008)", отже позивачем не доведено порушення спірним договором прав або законного інтересу позивача, отже відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, відповідно до цього, суд вважає позовні вимоги безпідставними, тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

25.08.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер -груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Лідомед Біо" було укладено договір про передачу виключного права на використання технічної документації.

Згідно ст. 202, ч. 2 ст. 203, 205, 207, 237 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як свідчать матеріали справи спірний договір було підписано з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер -груп" директором ОСОБА_6, а з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Лідомед Біо" директором ОСОБА_7.

Як вбачається з протоколу №8 Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп" від 22.01.2010 року (аркуш справи №142 том №2), було звільнено з посади директора ОСОБА_6 за власним бажанням з 22.01.2010 року.

Таким чином з 22.01.2010 року у ОСОБА_6 були відсутні повноваження щодо представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-груп" як посадової особи вказаного товариства, а саме його директора.

Також, згідно протоколу допиту свідка досудового розслідування допитана в якості свідка ОСОБА_6 (аркуш справи №48 том №1) показала, що займала посаду директора ТОВ «Лідер-груп». Проте з 22.01.2010 року була звільнена з вказаної посади, та з моменту звільнення не мала жодних відносин до документації ТОВ "Лідер - груп" та ніколи не підписувала жодних документів щодо передачі виключного права на використан ня технічної документації.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та представник у судовому засіданні заперечує зазначає, що у матерілах справи відсутня належним чином завірена копія зазначеного договору без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "Система лікувально - діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед-Біо" ТУ У 33.1-4:2008" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо" за відсутності можжливості огляду його оригіналу.

До господарського суду Харківської області надійшов висновок експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №65 від 17.02.2017р., в якому експерт зазначав, що на експертизу надано: "договір про передачу виключного права на використання технічної документації від 25.08.2010р.". Також, до висновку Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №65 від 17.02.2017р. ескпертом надана належним чином завірена копія спірного договору, яка досліджувалась при провденні вказаною експертною установою при проведенні експертизи.

За таких обставин, суд приймає у якості доказу належним чином завірену копію договору у якості допустимого доказу у господарському процесі та не приймає заперечення відповідача.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з положень статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України якщо у вирішенні спору буде встановлено, що зміст договору суперечить чинному законодавству, то господарський суд повинен за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині (п. 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» від 14.07.2004 р. №01-8/1270, п. 2 роз'яснення Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» від 12.03.1999 р. №02-5/111, постанови Верховного Суду України від 09.12.2003 р. у справі №32/206 та від 20.01.2004 р. у справі №8/113-2003).

Враховуючи вищенаведене та те, що у ОСОБА_6 на момент вчинення правочину: укладення договору без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "Система лікувально - діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед-Біо" ТУ У 33.1-4:2008" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо" були відсутні повноваження на підписання даного договору, бо вона була звільнена 22.01.2010 року з посади директора, суд вважає що зазначений договір підлягає визнанню недійсним згідно ст. 215 ЦК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Визнати недійсним договір без номеру від 25.08.2010р. "Про передачу виключного права на використання технічної документації" на медичний виріб "Система лікувально - діагностична для біорезонансної терапії "Лідомед-Біо" ТУ У 33.1-4:2008" від ТОВ "Лідер - груп" до ТОВ НВП "Лідомед - Біо".

Повне рішення складено 31.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_9