ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 рокуСправа № 912/1301/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/1301/17

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії", м. Кропивницький

про стягнення 5 996 848,39 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 231/16 від 14.11.2016;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 4 від 03.01.2017.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі - ДК "Газ України", позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії" (надалі - ДП "Кіровоградтепло", відповідач) заборгованості в розмірі 5 996 848,39 грн., з яких: 556 345,86 грн. 3% річних та 5 440 502,53 грн. інфляційних втрат за порушення зобов'язань за договором про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 в частині оплати поставленого газу, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача.

Ухвалою від 11.05.2017 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі, справу призначив до розгляду у судовому засіданні 25.05.2017, від сторін витребувано необхідні для розгляду справи докази.

Ухвалою суду від 25.05.2017 відкладено розгляд справи до 04.07.2017.

Ухвалою від 04.07.2017 господарський суд продовжив строк вирішення спору на 15 днів, відклав розгляд справи до 15 год. 00 хв. 18.07.2017.

За результатами судового засідання 18.07.2017 господарський суд відклав розгляд справи до 25.07.2017.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні 25.07.2017 позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач згідно поданого відзиву на позовну заяву просить застосувати позовну давність у справі до вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 5 440 502,53 грн. при цьому не заперечуючи факту неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 в частині оплати поставленого газу. Крім того, ДП "Кіровоградтепло" в своїх додаткових запереченнях на позов зазначає про неправомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат посилаючись, зокрема, на положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки останнє включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожити енергоносії суб'єктів господарювання, а заборгованість відповідача виникла до 01.07.2016.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні 25.07.2017 проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві та у додаткових запереченнях на позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ДК "Газ України" та ДП "Кіровоградтепло" 20.12.2010 було укладено договір поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання № 06/10-2553БО-18.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.02.2012 у справі №5013/2580/11 за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до ДП "Кіровоградтепло" про стягнення 7 526 657,42 грн. встановлено факт прострочення відповідача у зв'язку з неналежним виконанням умов договору № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 та стягнуто з останнього 6 539 123,92 грн. основного боргу, 256 124,73 грн. пені, 312 905,82 грн. інфляційних втрат (нараховані за період: лютий 2011 - червень 2011), 162378,22 грн. 3 % річних (нарахованих за період з 11.02.2011 по 21.12.2011) та 56460,00 грн. судового збору.

Рішення набрало законної сили 02.03.2012 року.

Пізніше ДК "Газ України" зверталось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ДП "Кіровоградтепло" 467 101,78 грн. 3% річних з підстав продовження невиконання належним чином зобов'язань за договором № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 в частині оплати поставленого газу (справа № 912/1234/14).

Рішенням господарського суду від 20.05.2014 позов у вказаній справі задоволено частково, стягнути з ДП "Кіровоградтепло" на користь ДК "Газ України" 452 543,21 грн. 3% річних за порушення зобов'язань щодо оплати поставленого природного газу відповідно до договору № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 нарахованих за період з 22.12.2011 по 11.04.2014 включно, а також 9050,86 грн. судового збору.

З матеріалів справи та наданих позивачем пояснень вбачається, що відповідачем станом на день звернення позивача до суду з даним позовом лише частково сплачено заборгованість з оплати поставленого природного газу відповідно до договору № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010, зокрема, станом на 29.03.2016 розмір основного боргу ДП "Кіровоградтепло" перед ДК "Газ України" за договором № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 складає 5 642 070,84 грн., вказана сума заборгованості не заперечується відповідачем.

У зв'язку з тим, що відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань та не оплатив поставлений природний газ відповідно до договору № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховуються наступним чином:

інфляційні втрати: за період 01.05.2014 - 31.01.2016 нараховано 4 556 098,13 грн.; за період 01.02.2016 - 29.02.2016 нараховано - 23140,97 грн. (дефляція); за період 01.03.2016 - 31.03.2016 нараховано 57 230,79 грн.; за період 01.04.2016 - 31.04.2016 нараховано 850 314,58 грн.;

3% річних: за період 04.05.2014 - 09.02.2016 нараховано 347 679,33 грн.; за період 10.02.2016 - 25.02.2016 нараховано 7587,21 грн.; за період 26.02.2016 - 28.03.2016 нараховано 15011,35 грн.; за період 29.03.2016 - 04.05.2017 нараховано 186 067,97 грн.

Розрахунки позивача здійснені з врахуванням часткових оплат заборгованості відповідачем.

Загальна сума нарахованих позивачем інфляційних втрат складає 5 440 502,53 грн., 3% річних - 556 345,86 грн.

Розглядаючи даний спір господарський суд враховує наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство України не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказане вище кореспондується з позицією викладеною в абзацах 1-3 пункту 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якої за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, враховуючи зазначене вище господарський суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування до вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 5 440 502,53 грн. позовної давності, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом положень статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вже зазначалось вище, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення (викладена правова позиція кореспондується з правовою позицією Верховного суду України викладеною у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16).

Законодавець визначає обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у звязку з чим таке зобовязання є триваючим та припиняється лише за умови повного виконання боржником свого обов'язку.

Оскільки, станом на час звернення ДК "Газ України" з даним позовом до суду ДП "Кіровоградтепло" не здійснило повного розрахунку за поставлений природний газ відповідно до договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010, позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі 5 440 502,53 грн., з врахуванням трирічного строку передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України, яка відрахована останнім від дати звернення до господарського суду з даним позовом, а саме 04.05.2017 (дата штемпеля органу поштового зв'язку на конверті ДК "Газ України"(а.с.58)), а також з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат за поставлений газ.

Безпосередній розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат перевірено господарським судом, відповідачем ні у відзиві, ні у додаткових запереченнях на позов, ні в судовому засіданні повноважним представником відповідача заперечено не було, а тому господарський суд дійшов висновку про його правомірність та обґрунтованість.

Не приймаються до уваги господарським судом посилання ДП "Кіровоград тепло" на положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" як на підставу для визнання неправомірним нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за поставлений природний газ, яка виникла ще у 2011 році, оскільки відповідач включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожити енергоносії суб'єктів господарювання, а заборгованість відповідача виникла до 01.07.2016.

Стаття 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" визначає порядок та випадки списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, зокрема, передбачає, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості (частина 1); на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості (частина 2); на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (частина 3).

Тобто, вказана вище стаття передбачає два випадки:

списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість в тому числі і за спожитий природний газ, зокрема, у випадку реструктуризації основного боргу за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості;

а також неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом у разі погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем сума основного боргу за договором про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010 станом на день розгляду спору не погашена, доказів укладення договору про реструктуризацію даного боргу ДП "Кіровоградтепло" господарському суду не надало, у господарського суду відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ДК "Газ України" підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії" (25030, м. Кропивницький, вул. Кутузова, 23/16; ідентифікаційний код 33142568) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; ідентифікаційний код 31301827) 5 440 502,53 грн. інфляційних втрат та 556 345,86 грн. 3 % річних за порушення зобов'язань щодо оплати поставленого природного газу відповідно до договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2553БО-18 від 20.12.2010, а також 89 952,73 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 31.07.2017.

Суддя С.Б. Колодій