ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Справа № 907/20/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Малетича М.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервісойл"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 10.04.2017
у справі№ 907/20/16 господарського суду Закарпатської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервісойл" (відповідач-1); 2. Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" (відповідач-2)
простягнення 130 704 712,64 грн.,
за участю представників:
від позивача Грищенко Д.С.
від відповідача-1не з'явився
від відповідача-2не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервісойл" (далі - ТОВ "Оптсервісойл") та Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" (далі - ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево") про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 010/01-03-3/084-С від 07.05.2015 у загальному розмірі 98 166 972,17 грн.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 08.02.2017 (суддя Ушак І.Г.) призначено у справі № 907/20/16 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідного інституту судових експертиз; провадження у даній справі зупинено до одержання судом висновку експертизи.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 (колегія суддів у складі: Кордюк Г.Т. - головуючого, Давид Л.Л., Плотніцький Б.Д.) ухвалу господарського суду Закарпатської області від 08.02.2017 у справі № 907/20/16 скасовано, дану справу передано на розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Не погоджуючись із постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі № 907/20/16, ТОВ "Оптсервісойл" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в яких просить суд скасувати зазначену постанову, а ухвалу господарського суду Закарпатської області від 08.02.2017 у даній справі залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.07.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Малетича М.М., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ТОВ "Оптсервісойл" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 25.07.2017 о 10 год. 20 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідачі передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалися.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У процесі розгляду справи № 907/20/16 у суді першої інстанції, відповідачі звернулися до суду з клопотаннями про призначення судово-економічної експертизи (експертизи фінансово-кредитних операцій). Зазначені клопотання вмотивовано тим, що між розрахунками заборгованості позичальника за кредитним договором від 07.05.2015 № 010/01-03-3/084-С, проведеними відповідачами та розрахунком, проведеного позивачем є істотні і суттєві розбіжності, які впливають на суму позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 41 ГПК України судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Як роз'яснено у п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених частиною другою статті 86 ГПК України, зазначаються, зокрема: обставини справи, які мають значення для проведення судової експертизи; підстави та мотиви призначення судової експертизи, у тому числі додаткової, повторної, комісійної, комплексної експертизи; організація або особа, якій доручається проведення судової експертизи; перелік питань, що потребують роз'яснення; мотиви, за якими відхилено пропозиції учасників судового процесу стосовно проведення судової експертизи; об'єкти експертного дослідження (предмети, матеріали, документи тощо), які надаються судовому експерту, а якщо йдеться про об'єкти, які не може бути доставлено до суду чи судовому експерту (наприклад, нерухоме майно), - їх місцезнаходження; обов'язок експертної організації (експерта) надіслати копії експертного висновку сторонам згідно з частиною першою статті 42 ГПК України (п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 86 ГПК України ухвала господарського суду має містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство.

При винесенні ухвали про призначення у даній справі судово-економічної експертизи, місцевий господарський суд послався на необхідність об'єктивного вирішення даного спору та специфіку спірного питання, що потребує спеціальних знань.

Як наслідок, суд першої інстанції, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України, зупинив провадження у даній справі.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, при винесенні зазначеної ухвали місцевий господарський суд не обґрунтував доцільність проведення такої експертизи.

Як встановлено апеляційною інстанцією, місцевим господарським судом зупиняючи провадження у даній справі та призначаючи у справі судово-економічну експертизу, поставлено на вирішення експерта наступні питання:

- відповідність наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості позичальника ТОВ "Оптсервісойл" (по нарахуванню пені по тілу кредиту та відсоткам) перед банком умовам укладеного ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Оптсервісойл" кредитного договору від 07.05.2015 № 010/01-03-3/084-С та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором;

- обґрунтованість нарахування банком відсотків за кредитним договором у період з 01.01.2016 по 26.12.2016;

- визначення суми відсотків та пені за кредитним договором за період з 01.07.2015 по 26.12.2016.

Тобто, поставлені місцевим господарським судом на вирішення експерта питання стосуються визначення дійсного розміру боргу ТОВ "Оптсервісойл", який виник у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором від 07.05.2015 № 010/01-03-3/084-С, за виконання яких, у свою чергу, поручився ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево".

Так, як вірно вказав апеляційний господарський суд, порядок та строки повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом, порядок притягнення позичальника до відповідальності за прострочення повернення кредиту та сплати процентів сторони погодили в умовах кредитного договору від 07.05.2015 № 010/01-03-3/084-С, а порядок розрахунків поручителя у випадку невиконання боржником взятих на себе кредитних зобов'язань, як і обсяг поручительства, сторони погодили у договорі поруки від 07.05.2015 № 12/01-03-3/100-Р.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що винесені судом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов згаданого кредитного договору та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам такого договору у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами - банківськими виписками та меморіальними ордерами, наданими банком на підтвердження видачі та часткового погашення кредитної заборгованості, додатковими угодами до кредитного договору, якими визначено розміри боргу, розрахункам заборгованості, поданими банком тощо.

Також, суд апеляційної інстанції врахував, що місцевим господарським судом не вказано, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку боргу за кредитним договором, і чому таку перевірку не може здійснити суд першої інстанції, та в чому полягає складність у перевірці розрахунку заборгованості з урахуванням її складових.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ухвалу місцевого господарського суду не можна визнати обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права.

При цьому, обставини, наведені відповідачами у клопотаннях про призначення судово-економічної експертизи, не є достатніми підставами для призначення у даній справі вказаної експертизи, у зв'язку з чим підстави для задоволення зазначених клопотань відсутні.

У підсумку, необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів касаційної інстанції наголошує на тому, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв'язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, а отже ухвала в частині призначення судової експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною.

Таким чином, призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у зв'язку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акта - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 20.01.2009 у справі № 24/489, щодо одноактної (нерозривної) процесуальної дії.

У зв'язку з наведеним, скасування ухвали лише в частині зупинення провадження у справі не призведе до усунення обставин, що зумовили неможливість здійснення судом процесуальних дій - проведення експертною установою судової експертизи.

Разом з тим, завданням суду, який здійснює правосуддя на засадах верховенства права, є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

При цьому, слід зазначити, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у пункті 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до пп. 3.2 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012 у справі № 1-12/2012 право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129). Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007). Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Таким чином, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду (пункт 8 частини другої статті 129 Основного Закону України), що передбачає можливість перевірки в апеляційному та касаційному порядку судових рішень. Це конституційне положення реалізовано у розділах ХІІ, ХІІ1 ГПК України, де врегульовано питання апеляційного та касаційного оскарження судових рішень. Зокрема, у статті 106 ГПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У ч. 1 ст. 11113 ГПК України визначено, що ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу.

При цьому, приписи ст.ст. 106 та 11113 ГПК України не містять заборони стосовно апеляційного та касаційного оскарження ухвал, постанов господарського суду.

Водночас стаття 41 ГПК України, якою врегульовано питання призначення і проведення судової експертизи, не містить положень, які б встановлювали заборону на оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

Відсутність у Господарському процесуальному кодексі України прямих вказівок на можливість оскарження ухвал, які суттєво впливають на права та обов'язки учасників судового процесу, не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної чи касаційної скарги, оформленої згідно з вимогами господарського процесуального законодавства, за відсутності прямої заборони в Законі на їх оскарження. Ця відмова розглядається як порушення конституційного права на судовий захист, яке за ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Враховуючи викладене та те, що основним принципом судочинства, закріпленим Конституцією України, є законність і, що відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд, колегія суддів вважає, що відсутність законодавчого закріплення можливості оскарження ухвали про призначення судової експертизи не є перешкодою для її перегляду в апеляційному та касаційному порядку.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд правомірно скасував ухвалу господарського суду Закарпатської області від 08.02.2017 у справі № 907/20/16 та передав дану справу на розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Твердження скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм чинного законодавства при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервісойл" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2017 у справі № 907/20/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді М.М. Малетич

С.Р. Шевчук