КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа№ 925/413/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Пашкіної С.А.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Григолінський С.О., дов. № 14/20-75-17 від 27.03.2017 р.,

від відповідача - Щербак А.В., дов. № б/н від 30.03.2017 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю «Канівці»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 27.04.2017 року

у справі № 925/413/17 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Державного публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю «Канівці»

про стягнення 1 213 643,33 грн. заборгованості та санкцій

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.04.2017 року по справі № 925/413/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» 874 667,09 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 235 906,43 грн. пені, 81 114,702 грн. інфляційних, 21 955,09 грн. 3% річних та 18 204,65 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Канівці» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 27.04.2017 року по справі № 925/413/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.06.2017 року.

19.06.2017 року через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» надійшло клопотання про витребування у Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» акту (звіт про відрядження) перевірки наявності складових комплексу очисно-сушильно-зберігальногоКОСЗ-2000 на території ДП «ВС-Партнер» від 05.07.2016 року.

21.06.2017 року через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року було відкладено розгляд справи на 12.07.2017 року.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.07.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/413/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Пашкіної С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року справу № 925/413/17 прийнято до провадження у вищезазначеному складі колегії суддів.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду Черкаської області від 27.04.2017 року по справі № 925/413/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

24.10.2013 року між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - Лізингодавець, Позивач, ДПАТ «НАК «Украгролізинг») та Приватним підприємством «Лідер СГУ» (далі - Лізингоодержувач, ПП «Лідер СГУ») було укладено договір фінансового лізингу (обладнання) № 23-13-172ств-фл/552 (далі - Договір).

За умовами Договору Лізингодавець передає Лізингоодержувачу у користування на визначений Договором строк Предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного Лізингоодержувачем, та визначений у додатку до Договору «Найменування, кількість, ціна і вартість Предмета лізингу», що є специфікацією Предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах Договору.

Згідно з Додатком № 1 до Договору предметом лізингу є Комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 вартістю 4 153 215,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 3.4.3 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов Договору.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що з моменту підписання Акта Лізингоодержувач за користування Предметом лізингу сплачує Лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості Предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості Предмета лізингу;

- комісію за супроводження Договору у розмірі, визначеному п. 4.1 даного Договору;

- комісію за організацію поставки Предмета лізингу у розмірі, визначеному п. 4.1 даного Договору, яка сплачується разом зі сплатою чергових лізингових платежів згідно з додатком до Договору «Графік сплати лізингових платежів» наступним чином: 90% сплачуються разом зі сплатою першого чергового лізингового платежу, 10% сплачуються разом зі сплатою другого чергового лізингового платежу.

Черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості Предмета лізингу та сплати комісії за супроводження Договору кратна шести місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання Акту. Перший лізинговий платіж сплачується через шість місяців з дати підписання Акту, подальші платежі - через кожні шість місяців.

Положеннями п. 4.4 Договору встановлено, що розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюються додатком до Договору «Графік сплати лізингових платежів» (Додаток № 2 до Договору).

29.11.2013 року Державне підприємство «ВС-Партнер», яке діє на умовах договору відповідального зберігання № 06-13-111з/557 від 29.10.2013 року, укладеного з ДПАТ «НАК «Украгролізинг», передає, а ПП «Лідер СГУ» відповідно до умов договору фінансового лізингу № 23-13-172ств-фл/552 від 24.10.2013 року, приймає за Актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 1 предмет лізингу згідно з документами, що підтверджують відвантаження техніки та дорученням Лізингодавця (а.с. 22).

20.08.2015 року між ДПАТ «НАК «Украгролізинг», ПП «Лідер СГУ» (далі - первісний Лізингоодержувач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Канівці» (далі - новим Лізингоодержувач, Відповідач, СТОВ «Канівці») було укладено додатковий договір № 1/251 до договору фінансового лізингу № 23-13-172ств-фл/552 від 24.10.2013 року (далі - Додатковий договір).

За умовами Додаткового договору Лізингодавець та первісний Лізингоодержувач підтверджують, що на момент укладення даного додаткового договору первісний Лізингоодержувач має заборгованість перед Лізингодавцем:

- за договором фінансового лізингу від 24.10.2013 року № 23-13-172ств-фл/552 у сумі 304 638,32 грн., з них: чергові лізингові платежі в частині відшкодування вартості техніки в сумі 186 894,68 грн. та чергові лізингові платежі в частині щорічної комісії за супроводження договору в сумі 117 743,64 грн.;

- за договором про надання інформаційних послуг від 28.08.2013 року № 13-13 у розмірі 62 298,20 грн.

Відповідно до п. 2 Додаткового договору сторони домовились, що всі права та обов'язки по договору фінансового лізингу № 23-13-172ств-фл/552 від 24.10.2013 року, які ніс первісний Лізингоодержувач беззаперечно і без інших умов з моменту підписання даного Додаткового договору приймає на себе новий Лізингоодержувач, якщо інше не передбачено цим Додатковим договором. Новий Лізингоодержувач зобов'язується у визначені договором та графіками строки сплачувати лізингові платежі, що будуть виникати у майбутньому з дати підписання даного Додаткового договору. Сторони домовились про те, що відповідальність первісного Лізиногоодержувача за порушення ним Розділу 6 Договору, що мало місце до укладення цього Додаткового договору, покладається на первісного Лізингоодержувача і в цій частині Договір зберігає свою дію для первісного Лізингоодержувача до повного виконання.

Згідно з п. 16 Додаткового договору у всьому іншому, що не встановлено Додатковим договором, діють умови Договору фінансового лізингу № 23-13-172ств-фл/552 від 24.10.2013 року і сторони підтверджують взяті на себе зобов'язання.

Пунктом 11 Додаткового договору встановлено, що первісний Лізингоодержувач зобов'язується передати новому Лізингоодержувачу Предмет лізингу по акту приймання-передачі протягом 5-ти календарних днів з моменту виконання новим Лізингоодержувачем п. 3 даного Додаткового договору.

28.09.2015 року ПП «Лідер СГУ» за погодженням з ДПАТ «НАК «Украгролізинг» передав СТОВ «Канівці» за актом приймання-передачі у платне користування предмет лізингу, який належить на праві власності Лізингодавцю, стан якого відповідає його фізичному зносу за період користування і претензій до якості та комплектності новий Лізингоодержувач не має (а.с. 23).

Позивач стверджує, що СТОВ «Канівці» з 29.11.2015 року по 29.11.2016 року не сплачувало лізингові платежі, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість зі сплати лізингових платежів на суму 874 667,09 грн.

Позивачем на адресу СТОВ «Канівці» неодноразово направлялися вимоги № 284 від 30.11.2015 року, № 116 від 26.04.2016 року, № 14/2217 від 09.12.2015 року, № 14/233 від 10.02.2016 року, № 224 від 05.09.2016 року, № 14/249 від 06.03.2017 року про сплату заборгованості по лізингових платежах (а.с. 28-43).

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання зі сплати лізингових платежів не виконав належним чином, заборгованість не погасив.

З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача 874 667,09 грн. заборгованості по лізингових платежах, а також 235 906,43 грн. пені, 81 114,72 грн. інфляційних втрат, 21 955,09 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 292 Господарського кодексу України встановлено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з умов Договору та розрахунку позивача, Відповідач повинен був сплатити три лізингових платежі на суму 874 667,09 грн., а саме: до 29.11.2015 року на суму 298 097,01 грн., до 29.05.2016 року на суму 291 555,70 грн. та до 29.11.2016 року на суму 285 014,38 грн.

Посилання апелянта на те, що йому не було передано предмет лізингу спростовуються Актом приймання-передачі від 28.09.2015 року, який підписано сторонами без жодних зауважень (а.с. 23).

Стосовно тверджень апелянта, що вказаний Акт приймання-передачі від 28.09.2015 року є недійсним, оскільки вчинений керівником відповідача з перевищенням повноважень, враховуючи надання йому рішенням загальних зборів прав на підписання лише Додаткового договору, а не акту приймання-передачі предмета лізингу.

Проте, колегія суддів вважає що надання права на укладення договору не потребує окремо надання права на підписання акту приймання-передачі, оскільки метою надання права на укладення договору є волевиявлення сторони на набуття певних прав та обов'язків за відповідним договором, що у даному випадку неможливо без підписання такого акту.

Крім того, у рішеннях Господарського суду Черкаської області від 29.08.2014 року у справі № 925/1301/14 та від 10.03.2015 року у справі № 925/120/15, судом встановлено, наступне.

СТОВ «Канівці» було поручителем ПП «Лідер СГУ» перед ДПАТ «НАК «Украгролізинг» за Договором фінансового лізингу № 23-13-172ств-фл/552 від 24.10.2013 року, що підтверджується Договором поруки № 633 від 28.11.2013 року.

Вказаними рішеннями за різний період було стягнуто солідарно з СТОВ «Канівці» та ПП «Лідер СГУ» на користь ДПАТ «НАК «Украгролізинг» суми лізингових платежів та штрафних санкцій за невиконання умов Договору. дата останнього лізингового платежу, який стягнуто вказаними рішеннями, мав бути сплачений 30.11.2014 року.

Як встановлено вище, в подальшому 20.08.2015 року між ДПАТ «НАК «Украгролізинг», ПП «Лідер СГУ» та СТОВ «Канівці» було укладено Додатковий договір, за яким СТОВ «Канівці» стало новим Лізингоодержувачем за Договором.

Предметом даного спору є стягнення лізингових платежів з 29.11.2015 року до 29.11.2016 року.

Доказів оплати зазначених лізингових платежів матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу за прострочення сплати лізингових платежів у сумі 874 667,09 грн.

Враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 235 906,43 грн. за період з 01.12.2015 року по 29.03.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України, передбачено, зокрема, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що за порушення строків сплати лізингових платежів Лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки умовами Договору та Додаткового договору сторони не передбачили інший строк нарахування, порівняно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та не встановили більший строк позовної давності, ніж передбачено п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, то розрахунок позивача має бути обмежений строком вказаним у зазначених нормах.

Позивачем подано позовну заяву через пошту 07.04.2017 року.

Тобто пеню може бути стягнуто в межах шестимісячного строку з дати виникнення прострочення та в межах одного року до моменту звернення в суд.

Колегія суддів, враховуючи зазначене вище, провівши повторний арифметичний розрахунок, з урахуванням вірного періоду заборгованості стосовно дати настання оплати кожного платежу та відсутності підстав для виходу за межі позовних вимог, дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення пені з відповідача на користь позивача у сумі 89 094,45 грн.

Крім того, враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача 21 955,09 грн. 3 % річних за період з 01.12.2015 року по 29.03.2017 року та 81 114,72 грн. інфляційних втрат з грудня 2015 року по лютий 2017 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 21 914,45 грн. 3 % річних та зазначає, що розмір заявлених інфляційних втрат у сумі 81 114,72 грн. не перевищує розрахунку суду.

Враховуючи вказане вище, колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 21 914,45 грн. 3 % річних та 81 114,72 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, помилково погодився з розрахунком позивача в частині стягнення з відповідача пені у сумі 235 906,43 грн. та 3 % річних у сумі 21 955,09 грн., що перевищує розрахунок колегії судді, за яким слід стягнути 89 094,45 грн. пені та 21 914,45 грн. 3 % річних.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 874 667,09 грн. основної заборгованості, 89 094,45 грн. пені, 21 914,45 грн. 3 % річних та 81 114,72 грн. інфляційних втрат.

В іншій частині позову слід відмовити.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Канівці» в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 27.04.2017 року по справі № 925/413/17 прийнято з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» підлягає частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 27.04.2017 року по справі № 925/413/17 скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення наступним чином.

4. Позовні вимоги задовольнити частково.

5. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» (Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Великі Канівці, ) на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (м. Київ, вул. Мечнікова, 16-а, ) 874 667,09 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 89 094,45 грн. пені, 21 914,45 грн. 3% річних, 81 114,72 грн. інфляційних втрат та 16 001,86 грн. судового збору за подання та розгляд позовної заяви.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (м. Київ, вул. Мечнікова, 16-а, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Канівці» (Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Великі Канівці, ) 2 423,07 грн. за подання та розгляд апеляційної скарги.

8. Доручити видачу відповідних наказів Господарському суду Черкаської області.

9. Матеріали справи № 925/413/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

10. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.А. Пашкіна

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 17.07.2017 року.