ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 липня 2017 рокуСправа № 921/446/17-г/18
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Суддя Охотницька Н.В., розглянувши позовну заяву від 18.07.2017 (вх. № 477 від 20.07.2017) ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відповідача - споживчого кооперативу "Степана Бандери" (вул.Коновальця, 4/47, м. Тернопіль), про визнання недійсним рішення Загальних зборів членів Споживчого кооперативу "Степана Бандери" від 26.07.2015 про припинення членства ОСОБА_1, повертає її і додані до неї документи без розгляду, з огляду на наступне.

Порядок подання позову до господарського суду визначений розділом VIII Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, приписами п.4 ч.1 ст. 57 даного нормативного акту, на заявника покладено обов'язок додати до позовної заяви документи, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того, відповідно до п.5 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Так, як вбачається із обґрунтувань позовної заяви, 31.01.2008 між ОСОБА_1 (позивач) та ПП "Тернопільська фірма Будівельник" (в подальшому -ПП "Гео -2004") укладено договір пайової участі в будівництві, відповідно до якого останній здійснював будівництво багатоквартирного житлового будинку по проспекту С.Бандери, 83 у м. Тернопіль. У зв'язку з банкрутством забудовника, 14.07.2011 пайовиками був створений Споживчий кооператив "Степана Бандери" , який продовжив будівництво будинку. Однак, 26.07.2015, відповідно до виписки з протоколу, Загальними зборами Споживчого кооперативу "Степана Бандери" прийнято рішення про виключення позивачки із асоційованих членів кооперативу.

За таких обставин, вважаючи що рішення Загальних зборів Споживчого кооперативу "Степана Бандери" від 26.07.2015 є таким, що прийняте із недотриманням норм чинного законодавства та порушує права позивача, останній звернувся із даним позовом до суду.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Так, в силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

Згідно ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів ", місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності. За змістом ч.ч.3,4 цієї норми, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Таким чином, реалізація конституційного права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, у відповідності до вказаного Закону, ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (утому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької, діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Під терміном "підвідомчість" у п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (із змінами і доповненнями) розуміється визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Згідно п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10, вбачається, що справи, які виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої_вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів , тощо. Виняток становлять трудові спори за участю юридичної особи.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно п.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" (із змінами і доповненнями), господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Згідно абз.3 ст.2 Закону України "Про кооперацію", кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про кооперацію", кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Згідно ст.10 Закону України "Про кооперацію", членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов'язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

У кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов'язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу (ст.14 Закону України "Про кооперацію").

Згідно ст.13 Закону України "Про кооперацію", членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду.

Крім того, як вбачається із п. 4.8. Статуту споживчого кооперативу "Степана Бандери" членство у кооперативі підтверджується посвідченнями про членство або асоційоване членство у кооперативі, що видаються та підписуються Головою кооперативу.

В той же час, як слідує із позовної заяви, позивачем у справі зазначено ОСОБА_1, проте, жодних посилань на докази, які б засвідчували наявність у даної особи статусу члена кооперативу із якого виключили останню, позовна заява не містить, також таких доказів не долучено до позовних матеріалів, що у свою чергу унеможливлює визначення судової установи, до юрисдикції якої належить розгляд даної категорії справ.

Також, суд звертає увагу, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або індивідуальні ідентифікаційні номери за їх наявності (для фізичних осіб - платників податків).

Втім, позивачем не зазначено ідентифікаційні коди у позовній заяві відносно себе та відповідача.

Також, згідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчених копіях.

Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Так, суд зазначає, що додані документи (копії) в якості додатків до позовної заяви, не є поданими в належним чином засвідчених копіях.

Недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2, 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК (п. 3.5. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

З огляду на вищенаведене, відповідно до п.п. 2, 3, ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву від 18.07.2017 (вх. №477 від 20.07.2017) і додані до неї документи заявнику.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 54, 57, 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву від 18.07.2017 (вх. № 477 від 20.07.2017) ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відповідача - Споживчого кооперативу "Степана Бандери" (вул.Коновальця, 4/47, м. Тернопіль), про визнання недійсним рішення Загальних зборів членів Споживчого кооперати "Степана Бандери" від 26.07.2015 про припинення членства ОСОБА_1 та додані до неї документи всього на 17 арк., в тому числі оригінал квитанції № ПН730336 від 18.07.2017 про сплату судового збору в сумі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп., ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) - без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення

Суддя Н.В. Охотницька