РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2017 р. Справа № 906/53/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Коростишівського міського комунального підприємства "Водоканал" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 року у справі № 906/53/17 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області

до Коростишівськогл міського комунального підприємства "Водоканал"

про стягнення 379592,50 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Сахнюк Ю.О., за довіреністю, Сафонюк Т.О., за довіреністю,

В судовому засіданні від 21.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Житомирській області звернулась до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Коростишівського міського комунального підприємства "Водоканал" 379592,50 грн. шкоди завданої навколишньому природному середовищу.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 379592,50 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, а також 5693,89 грн. судового збору. Стягнуто з Коростишівського міського комунального підприємства "Водоканал" на користь Державного бюджету України 2453,10 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним дослідженням наявних в матеріалах справи доказів.

В судовому засіданні представники скаржника вимоги апеляційної скарги підтримали повністю, просили оскаржуване рішення скасувати та в позові відмовити.

Позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час засідання був належним чином повідомлений.

Пункт 3.9.2 Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року передбачає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи висловлення правової позиції про справі представником позивача у попередніх засіданнях суду апеляційної інстанції та оскільки відповідно до ст. 22 ГПК України явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, а справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у період з 24.07.2012 року по 13.08.2012 року, за результатами якої складено відповідний акт. Перевіркою встановлено, що відповідач здійснював скид зворотних вод по випуску № 2 в річку Тетерів з перевищенням встановлених нормативів гранично допустимого скидання, внаслідок чого відповідно до довідки відповідача № 509 від 07.11.2012 року було відведено в річку Тетерів 537557 м.куб.

З акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 13.06.2014 року вбачається, що Коростишівське МКП "Водоканал" було відведено в річку Тетерів в 2013 році, згідно з форми 2-ТП (водгосп) 388700 м.куб. недостатньо очищених стоків.

Спеціалістами позивача було розраховано загальний розмір збитків, заподіяних державі за результатами перевірки 2012 та 2014 років, що становить 311624,76 грн. та 67967,74 грн. відповідно, а також направлено відповідачу претензії № 16-8/8 та № 13-3/4.

Судом першої інстанції у своєму рішенні зазначено про те, що загальна сума збитків, заданих відповідачем державі порушенням природоохоронного законодавства, по результатам двох перевірок склала 379592,50 грн., а за результатами вищевказаних перевірок було притягнуто до адміністративної відповідальності начальника Коростишівського МКП "Водоканал" та накладено стягнення у вигляді штрафів, які було сплачено. Відповідачем дії позивача в суді не оскаржувались, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності начальника Коростишівського міського комунального підприємства "Водоканал" в судовому порядку не оскаржено.

Враховуючи той факт, що відповідачем суми збитків у добровільному порядку не відшкодовано, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення зазначених сум з відповідача, який суд першої інстанції рішенням від 28.02.2017 року задовольнив у повному обсязі.

Однак, ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам та наявні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача. При цьому, суд апеляційної інстанції керувався наступними мотивами.

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України водокористуванням є водокористування - використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

В силу приписів ст.ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 9 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування.

Єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів суб'єктами господарювання (фізичними і юридичними особами), встановлені "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів" (далі - Методикою) затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 року.

Відповідно до п. 1.7. Методики - наднормативний скид забруднюючих речовин у водний об'єкт це частина маси фактично скинутої речовини у зворотних водах, що перевищує масу речовини, максимально допустиму для відведення за розрахунковий період. При цьому, наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об'єкт з перевищенням гранично допустимого скидання вважаються скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів гранично допустимого скидання, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством: скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів гранично допустимого скидання регламенту.

Відповідно до даної Методики необхідною умовою визначення суми збитків є встановлення факту перевищення нормативу гранично допустимого скиду.

Згідно п. 2.2. Методики факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об'єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб'єктів господарювання та розрахунковим методом.

Згідно п. 1.4. "Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства" № 464 акт перевірки це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання. В акті перевірки зазначаються: виявлені порушення й недоліки. До акта перевірки додаються (за наявності) порівняльні таблиці, графіки, схеми, оформлені належним чином, підписані та надані посадовими особами суб'єкта господарювання, що перевіряється. В акті також зазначається інформація, пов'язана з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання безпосередньо на об'єкті перевірки), та зазначаються посилання на акти відбору проб та протоколи вимірювань (п. 4.15. Порядку).

Наявні в матеріалах справи акти перевірок, долучені позивачем до матеріалів справи в суді першої інстанції, не містять інформації про відбір проб інспекторами в період проведення перевірки. Порушення констатуються лише на підставі протоколів вимірювань показників складу та властивостей проб вод від 30.01.2013 року, 10.12.2013 року, 11.12.2013 року. Крім того, проби води для даних досліджень відбиралися самостійно-працівниками МКП "Водоканал", оскільки вони необхідні в роботі і були складені поза межами перевірки інспекції, тобто за півроку до її проведення, а відтак, вказані лабораторні дослідження не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 4.23. Порядку № 464, на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього середовища. У приписі вказується термін його виконання та заходи які необхідно виконати, а також зазначається особа яка прийняла припис до виконання, однак, такий припис в матеріалах справи відсутній.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року, 23.06.2017 року було зобов'язано позивача подати суду приписи про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього середовища, докази надіслання даних приписів на адресу відповідача, пояснення щодо розрахунку заявленої до стягнення суми, однак, дану вимогу апеляційного господарського суду виконано не було.

Тому, враховуючи вищезазначене, перевірка та оформлення її результатів була проведена не відповідно до встановленого порядку.

Колегія суддів також не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо правильності розрахунку збитків, здійсненого позивачем на підставі Методики №389.

З поданого позивачем розрахунку розмірів збитків вбачається, що при встановленні маси наднормативного скиду забруднюючої речовини у водний об'єкт зі зворотними водами показник і тривалість скидання зворотних вод з порушенням нормативів гранично допустимого скидання, год., взагалі не застосований, а показник Qіф - фактичні витрати зворотних вод взято у розмірі 388700 м3., а не у розрахунку м3/год, як того вимагає зазначена Методика, а відтак, маса наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об'єкт позивачем у порядку, визначеному формулою № 1 Методики № 389 не встановлена. Без визначення всіх необхідних показників правильний розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, не можливий, а відтак, наданий позивачем розрахунок розміру відшкодування збитків не можна вважати правильним, так як не були встановлені всі необхідні показники.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги позивача, останній посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відмови відповідачу в застосуванні позовної давності щодо вимог про стягнення збитків в сумі 311624,76 грн.

Враховуючи доведеність відсутності вини відповідача - позовна давність не застосовується, відтак, відповідні твердження відповідача не приймаються судом до уваги.

Щодо тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляду справи та винесенні рішення за відсутності представника відповідача, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.

Скаржник, в обґрунтування доводів про порушення судом норм процесуального права вказує на те, що останнім було направлено на електронну адресу суду клопотання від 28.02.2017 року про відкладення розгляду справи в зв'язку з перебуванням представника підприємства на стаціонарному лікуванні, неможливістю направлення іншого представника та неможливістю залучення стороннього представника на платній основі.

Згідно п.п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 8 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Жодних доказів в підтвердження неможливості направлення представника в судове засідання відповідачем до матеріалів справи не подано, натомість, матеріали справи містять докази належного повідомлення судом першої інстанції сторін по справі про дату та час судового засідання, а відтак, твердження скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині є безпідставними та судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд всупереч статей 43, 99, 101 ГПК України не розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, не дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази та невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 року у справі № 906/53/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, судові витрати покладаються на позивача у відповідності до приписів ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Коростишівського міського комунального підприємства "Водоканал" задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 року у справі № 906/53/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

"В позові відмовити.".

3. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Житомирській області (10014, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 12а, ід. код 38035679) на користь Коростишівського міського комунального підприємства "Водоканал" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, пров. Назаренка, 6, ід. код 20417222) 6263,28 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.