ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Справа № 910/8749/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиУправління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУД КОМПАНІ", м. Київ
доУправління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаПублічного акціонерного товариства "Авант-Банк", м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаУправління державної казначейської служби у Святошинському районі міста Києва, м. Київ
простягнення 5 889 806, 12 грн.

за участю представників

позивача: Менченя К.В.,

відповідача: Жадан Т.А.,

третьої особи на стороні позивача: не з'явився,

третьої особи на стороні відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" (далі за текстом - ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі за текстом - Управління) про стягнення 5 912 299, 61 грн., з яких: 5 835 788, 42 грн. заборгованості за Договором № 14/ТК-2 від 24.12.2015 року, 34 781, 30 грн. інфляційних втрат, 41 729, 89 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2016 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" (далі за текстом - ПАТ "Авант-Банк") та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління державної казначейської служби у Святошинському районі міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року позовні вимоги задоволено частково: присуджено до стягнення з Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" 2 022 546, 92 грн. основного боргу, 14 296, 36 грн. 3 % річних, 12 054, 38 грн. інфляційних втрат та 30 733, 46 грн. витрат зі сплати судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08.02.2017 року) рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року в частині відмови у стягненні суми коштів у розмірі 3 791 039, 10 грн. та 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих на зазначену суму - скасовано; доповнено резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року пунктом наступного змісту: "стягнути з Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" 3 791 039, 10 грн. основного боргу, 26 684, 66 грн. 3 % річних, 22 594, 59 грн. інфляційних втрат та 57 560, 44 грн. витрат зі сплати судового збору"; в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року залишено без змін; присуджено до стягнення з Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" 97 162, 71 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року, а рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року залишити в силі.

ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" до Вищого господарського суду України подано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку з відпусткою судді Данилової М.В. у справі № 910/8749/16 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Сибіга О.М., судді - Корсак В.А., Швець В.О.

В судовому засіданні представник відповідача просив касаційну скаргу задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року - скасувати та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року, а представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Третіх осіб згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.12.2015 року Управлінням будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (замовник) та ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" (підрядник) укладено Договір № 14-ТК/2 про закупівлю робіт за державні кошти (далі за текстом - Договір), за умовами п. 1.1 якого підрядник за завданням замовника зобов'язується на свій ризик виконати роботи "Капітальний ремонт будівлі на проспекті Перемоги, 97 під розміщення центру надання адміністративних послуг у Святошинському районі" (ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013), а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору ціна Договору на момент його підписання визначається пропозицією переможця торгів та становить 7 842 881, 20 грн., в тому числі, ПДВ у розмірі 1 307 146, 87 грн. Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної Додаткової угоди.

В п. 5.1 Договору сторони погодили, що будь-які виплати за цим Договором здійснюються замовником шляхом безготівкового перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок підрядника.

За умовами п. п. 5.3, 5.4 Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України за фактом виконання після підписання актів виконаних робіт. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 10 банківських днів з дати тримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок. Замовник не несе відповідальності перед підрядником за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у разі затримки бюджетного фінансування. Замовник здійснює оплату за виконані підрядником роботи звітного місяця по мірі надходження бюджетних коштів після підписання актів виконаних робіт.

В п. 6.2 Договору сторони погодили, що після закінчення робіт або їх частини підрядник передає замовнику за встановленою формою до 25 числа поточного місяця акти виконаних робіт (ф. КБ-2В та ф. КБ-3), які є підставою для розрахунку за виконану роботу.

25.12.2015 року Управлінням будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (замовник) та ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ" (підрядник) укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої сторони погодили, що у зв'язку з фінансуванням робіт на 2015 рік по об'єкту "Капітальний ремонт будівлі на проспекті Перемоги, 97 під розміщення центру надання адміністративних послуг у Святошинському районі" (ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013) на суму 3 813 241,50 грн., інша частина робіт по Договору підряду №14-ТК/2 від 24.12.2015 року переноситься на наступний 2016 рік та становить 4 029 639, 70 грн. Невід'ємними частинами даної Додаткової угоди № 1 є Додаток № 2 - Календарний план виконання робіт та Додаток № 3 - План фінансування робіт.

В 2015 році позивачем на підставі Договору виконано, а відповідачем прийнято роботи на суму 3 813 241, 50 грн., що підтверджується Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2015 року, Актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року № 1, № 2, № 3, Актом виконаних проектних робіт № 4, Актом виконаних робіт № 4 та Актом № 6 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт.

В 2016 році позивачем виконано, а відповідачем прийнято на виконання умов Договору та Додаткової угоди № 1 до Договору роботи на суму 2 022 546,92 грн., що підтверджується Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2016 року, Актами приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2016 року № 1, № 2, № 3, Актом на проектно-вишукувальні роботи, Актом на здійснення авторського нагляду та Актами вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт.

З огляду на те, що в порушення умов Договору вартість виконаних робіт відповідачем сплачено не було, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором № 14/ТК-2 від 24.12.2015 року в сумі 5 835 788, 42 грн., а також нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на суму боргу за прострочення грошового зобов'язання 41 571, 13 грн. 3 % річних та 34 648, 97 грн. інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні, вимоги виходив з того, що відповідачем на виконання умов Договору було здійснено оплату вартості робіт на загальну суму 3 813 241, 50 грн. на рахунок позивача, відкритий у ПАТ "Авант-Банк" (щодо якого на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року № 109 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" розпочато процедуру ліквідації), з якого як помилково перерахованих коштів повернуто відповідачу 22 202, 40 грн., а тому, з посиланням на положення ст. ст. 11, 509, 530, 626, 628, 837, 854 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення 2 022 546, 92 грн. основного боргу, а також нарахованих на цю суму заборгованості 14 296, 36 грн. 3 % річних та 12 054, 38 грн. інфляційних втрат, у зв'язку з чим в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційний господарський суд не погодився з такими висновками місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що за умовами Договору № 14-ТК/2 від 24.12.2015 року та Додаткової угоди № 1 від 25.12.2015 року сторонами погоджено банківські реквізити підрядника: р/р 0198 в ПАТ "Кристалбанк", код банку 33905, а тому перерахування коштів на інший банківський рахунок не свідчить про належне виконання зобов'язання, що також підтверджується платіжними дорученнями щодо повернення помилково перерахованих коштів, за якими ПАТ "Авант-Банк" частково повернуто сплачені не на той рахунок кошти в сумі 22 202, 40 грн.; відтак, судом апеляційної інстанції скасовано рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення про стягнення основного боргу у розмірі 3 791 039, 10 грн., а також нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на суму заборгованості 26 684, 66 грн. 3 % річних та 22 594, 59 грн. інфляційних втрат; в іншій частині рішення залишено без змін.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення основної заборгованості, відсотків річних та інфляційних втрат за неналежне виконання умов Договору підряду в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до положень ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За змістом ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вірно встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, всупереч наведених правових положень та умов укладеного сторонами Договору та Додаткової угоди № 1 до Договору відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повної оплати за виконані роботи у строки, встановлені Договором, з огляду на що суд апеляційної інстанції дійшов правомірних висновків про стягнення основного боргу у загальному розмірі 5 813 586, 02 грн. (з урахуванням часткової оплати на суму 22 202, 40 грн. здійсненої відповідачем на р/р в ПАТ "Кристалбанк"), оскільки помилкове перерахування коштів у розмірі 3 791 039, 10 грн. на рахунок № 0842 в ПАТ "Авант-Банк", який хоча і належить ТОВ "ТЕХНОБУД КОМПАНІ", проте сторонами у Договорі вказані інші банківські реквізити, за якими відповідач зобов'язаний був здійснити оплату виконаних позивачем робіт, що свідчить про виконання зобов'язання з порушенням умов Договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право позивача вимагати від відповідача сплатити 3 % річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за Договором підряду; право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції також є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Отже, встановивши факт прострочення оплати (виконання грошового зобов'язання) з урахуванням вищенаведених законодавчих приписів, судом апеляційної інстанції здійснено перевірку розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем невірно визначено термін прострочення виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим здійснено арифметично вірний розрахунок, який відповідає нормам матеріального права, та задоволено до стягнення нарахованих на суму боргу 3 % річних у розмірі 40 981, 02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 34 648, 97 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що апеляційним господарським судом з урахуванням усіх обставин справи, які підтверджені належними та допустимими доказами, правомірно визнано вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за виконані роботи, 3 % річних та інфляційних втрат (після здійснення перерахунку) законними та обґрунтованими, оскільки виходячи з умов Договору № 14-ТК/2 від 24.12.2015 року та Додаткової угоди № 1 від 25.12.2015 року перерахування коштів на рахунок не передбачений умовами Договору є неналежним виконанням грошового зобов'язання, а несвоєчасна оплата виконаних робіт дає право для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Посилання Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в касаційній скарзі на не врахування судом апеляційної інстанції сплаченої заборгованості, здійсненої на рахунок позивача відкритий у ПАТ "Авант-Банк", спростовується встановленими судами обставинами справи, оскільки зазначені кошти хоча й сплачені на рахунок позивача, але в розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обліковуються як помилковий переказ, адже позивач подав платіжні доручення про перерахування коштів як помилково зарахованих, які частково, за платіжним дорученням № 8 від 29.12.2015 року в сумі 22 202, 40 грн., виконані банком, а, отже, не обліковуються банком як кошти позивача та, як помилково перераховані, підлягають поверненню на рахунок відповідача.

Інші доводи Управління будівництва, архітектури та землекористування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують встановлених апеляційним господарським судом фактичних обставин справи щодо наявності правових підстав для задоволення позову. Крім того, такі доводи скаржника вже були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, їм надана належна правова оцінка і вони правомірно були відхилені як необґрунтовані.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року у справі № 910/8749/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

Судді В.А. Корсак

В.О. Швець