ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017 року Справа № 904/4021/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Дарміна М.О., Кузнецової І.Л.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №142/01-04 від 30.01.2017р.;

від відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М." на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017р. у справі №904/4021/17

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М.", м. Київ

до Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради

"Міськводоканал", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 255 269 грн 28 коп

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017р. у справі №904/4021/17 з урахуванням ухвали про виправлення описки в описовій частині рішення від 13.06.2017р. (суддя Рудь І.А.) позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М." до Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" задоволено частково. Стягнуто з Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М." заборгованість 215896,80 грн, пеню 21259,22 грн, інфляційні втрати 12933,25 грн, 3% річних 3858,55 грн, витрати по сплаті судового збору -3945,88 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Рішення суду мотивовано порушенням відповідачем умов договору щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару та наявністю обставин для застосування положень ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення пені.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Комунальне виробниче підприємство Кам'янської міської ради "Міськводоканал" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягненої пені та зменшити пеню на 50%, а також змінити рішення суду, розстрочивши його виконання на три місяці з оплатою заборгованості рівними частинами з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не врахував матеріальні інтереси сторін, його фінансовий стан, вважає, що він належними доказами довів винятковість обставин, що давали суду підстави зменшити пеню на 50% та розстрочити виконання рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. апеляційна скарга Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017р. у справі №904/4021/17 прийнята до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

03.07.2017р. надійшла апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М.", яка ухвалою апеляційного суду від 05.07.2017р. була прийнята до сумісного розгляду з апеляційною скаргою Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал".

Позивач в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити в частині стягненої пені та стягнути пеню в сумі 30396,82 грн, в решті рішення суду залишити без змін. Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для зменшення пені, суд зменшив пеню без зясування всіх обставин справи, а ситуація виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем не є винятковою, а є системним способом ведення відповідачем господарської діяльності, про що свідчать рішення судів про стягнення боргу з відповідача в інших справах. Також вказує, що оголошуючи вступну та резолютивну частину рішення, суд вказав на повне задоволення позову в частині пені, втім в отриманому ним повному тексті рішення було вказано про часткове задоволення вимог в цій частині.

18.07.2017р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Антоніка С.Г. по справі здійснений автоматичний перерозподіл, за результатами якого справа передана до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кузнецової І.Л., Дармін М.О. та прийнята зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 18.07.2017р.

Позивач надав відзив, в якому заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив її відхилити, та задовольнити його апеляцію.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із знаходженням представника відповідача у відпустці, про що надав копію наказу від 14.07.2017р. про надання відпустки юрисконсульту ОСОБА_3 без збереження заробітної плати з 18.07. по 19.07.2017р.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача.

Розглянувши подане клопотання, апеляційний суд враховує, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін це процесуальне право, яким сторони зобовязані користуватися добросовісно. Крім того, сторони зобовязані виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку незявлення в засідання господарського суду представників сторін справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, повідомлених належним чином про час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, неявка представника відповідача, повідомленого належним чином про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті за наявними матеріалами справи, оскільки останній виклав свою обґрунтовану позицію щодо предмету спору в апеляційній скарзі, клопотань про долучення додаткових доказів не заявляв.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 16.06.2016р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М." постачальник (надалі позивач) та Комунальним виробничим підприємством Кам'янської міської ради "Міськводоканал" покупець (надалі відповідач) було укладено договір №208/16 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2016 році в порядку та на умовах, визначених договором поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити товари в наступному асортименті, кількості та за ціною: монітор LG 22М38А-В у кількості 20 шт. загальною вартістю 81 103,20 грн з ПДВ (ціна за одиницю 4 055,16 грн з ПДВ); персональний комп'ютер (системний блок) Раtron в складі: Процесор INTEL Сеlеrоn G1840 (ВХ80646G1840) Материнська плата АSRоск Н81М-DG4 Модуль пам'яті для комп'ютера DDR3 4GВ 1333 МНz GOODRAM (GR1333D364L9S/4G) HDD WD 250 СВ 7200 RPM 16 МВ SATA II (WD2500ААКХ) Корпус GАМЕМАХ МТ503-450W у кількості 20 шт. загальною вартістю 122 433,60 грн з ПДВ (ціна за одиницю 6 121,68 грн з ПДВ); принтер лазерний ч/б Саnоn LВР-6030В Вlаск у кількості 5 шт. загальною вартістю 18 360,00 грн з ПДВ (ціна за одиницю 3 672,00 грн. з ПДВ), всього на суму 221896,80 грн - п. 1.1. , 3.3 договору.

Строк дії договору встановлено до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 10.1. договору)

За умовами розділу 4 договору розрахунки за цим договором проводяться покупцем на підставі рахунку-фактури постачальника шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі, протягом 90-ти банківських днів з моменту отримання товару.

Поставка товару здійснюється на склад покупця - вул. Широка, 16, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область (п. 5.3. договору).

Позивач виконав свої зобовязання за договором та поставив обумовлений договором товар на загальну суму 221896,80 грн, який був прийнятий відповідачем, що підтверджується видатковою накладною №ННУ00023469 від 29.06.2016р. (а.с. 18) та довіреністю № МВК0336 від 22.06.2016р. (а.с. 19), копії яких наявні в матеріалах.

Відповідач зобовязання з оплати виконав частково, що і стало підставою звернення позивача з даним позовом, який просив стягнути з відповідача (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07.06.2017р. а.с.101) заборгованість за поставлений товар 215896,80 грн, пеню 30396,82 грн, втрати від інфляції 12 933,25 грн, 3% річних 3858,59 грн.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач здійснив постачання товару на суму 221896,80 грн, за умовами п. 4.3. договору строк оплати якого настав 03.11.2016р.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково в сумі 6 000,00 грн та з порушенням строків, встановлених договором, а саме сплатив 18.05.2017р., 19.05.2017р. та 25.06.2017р. по 2000,00 грн кожний платіж. Заборгованість становить 215896,80 грн, що не заперечується відповідачем, та в цій частині позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки доказів сплати боргу відповідачем не надано.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

3% річних за заявлений позивачем період прострочення платежу з 04.11.2016р. по 07.06.2017р. становитимуть 3858,55 грн, інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за грудень 2016р. квітень 2017р. включно 12 933,25 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідальність за порушення зобовязань сторони встановили у п. 7.3. договору, згідно якого за порушення строків оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за поставлений товар, за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що пеня за період прострочення платежів з 04.11.2016р. по 04.05.2017р. з врахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, виходячи із заборгованості в даний період 221896,80 грн, становить 30370,31 грн. В решті вимоги про стягнення пені безпідставні, оскільки при її розрахунку позивач не врахував, що в 2016р. кількість днів 366.

Судом правомірно відхилено заперечення відповідача щодо розрахунку, оскільки в спірний період розмір пені із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ є меншим, ніж із застосування пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості, що і узгоджено сторонами у п. 7.3 договору.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивачем було заявлене клопотання про зменшення пені на 50% (а.с.98-99) та розстрочення виконання рішення суду на 3 місяці (а.с.60-63), на чому він наполягає і в апеляційній скарзі.

Клопотання обгрунтовані тим, що КВП Кам'янської міської ради "Міськводоканал" є стратегічно важливим підприємством, оскільки являється єдиним виконавцем послуг водопостачання та водовідведення на території міста Камянське. Згідно відомостей фінансової звітності підприємства відповідача, господарська діяльність КВП Кам'янської міської ради "Міськводоканал" за 2016 та перший квартал 2017 роки є збитковою; за результатами діяльності у 2016-2017р.р. дебіторська заборгованість населення перед підприємством складає 8766927,06 грн, промислових підприємств 3491573,88 грн, всього - 91158464,94 грн. Крім того, просив суд врахувати часткову оплату основної заборгованості перед позивачем.

За приписами ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив пеню, стягнувши її в сумі 21259,22 грн (70% пені, що підлягає стягненню), взявши до уваги майновий стан сторін та оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховувавши інтереси обох сторін.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим вказаний висновок суду першої інстанції з огляду на те, що право позивача на стягнення неустойки передбачене договором, відповідач лише в незначній частині розрахувався за отриманий товар, прострочення оплати є значним, останнім не надано жодних доказів щодо вжиття заходів для зменшення заборгованості.

В звязку з наведеним, доводи апеляційної скарги Відповідача щодо наявності підстав для зменшення пені на 50% апеляційним судом відхиляються.

Посилання позивача на те, що відсутні підстави для зменшення пені на 30% суд також відхиляє, виходячи з того, що підприємство відповідача є комунальним підприємством, яке надає послуги з водопостачання та водовідведення населенню та підприємствам м. Камянське та є соціально значимим підприємством міста. Суд також враховує, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, та окрім пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні в загальній сумі 16781,80 грн, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів. В загальній сумі нарахування на борг становлять 38041,02 грн, що становить майже пяту частину боргу та є значним навантаженням на комунальне підприємство. Позивач не навів жодних фактів отримання збитків чи інших негативних наслідків в разі зменшення пені судом, тому при зменшенні розміру пені на 30% позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Твердження позивача, що ситуація виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем не є винятковою, а є системним способом ведення відповідачем господарської діяльності з посиланням на інші судові рішення про стягнення боргу суд вважає безпідставними, а вказані обставинами викликані обєктивними факторами, а саме регулюванням тарифів на послуги відповідача з боку держави, низькою платоспроможністю населення та інших споживачів, що призводить до значної дебіторської заборгованості та неможливості вчасно розрахуватися зі своїми постачальниками.

Щодо заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення на три місяці з щомісячною виплатою стягуваної суми у рівних частинах, обгрунтованої тими ж обставинами, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в її задоволенні, та не знаходить підстав для її задоволення при розгляді апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити його виконання. Підстави для відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду визначені в ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Як розяснено у п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення.

Також, при розгляді заяви суд першої інстанції вірно послався на положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов'язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Надання за вищезазначених обставин відповідачеві можливості тимчасово не виконувати рішення суду (розстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апелянта-позивача про оголошення судом першої інстанції резолютивної частини рішення про задоволення позову в частині стягнення пені в повному обсязі, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки текст вступної та резолютивної частини рішення та його повного тексту повністю відповідають один одному, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційним скаргам покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "В.М." на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017р. у справі № 904/4021/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2017р. у справі № 904/4021/17 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 21.07.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.Л. Кузнецова