КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа№ 910/5681/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Зеленіна В.О.

Смірнової Л.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Пата С.П.

від відповідача: Стрикаль О.В.

від третьої особи 1: Цуканова С.Г.

від третьої особи 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017

у справі № 910/5681/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1.Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 2.ОСОБА_5

про визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі №910/5681/17 позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити частково. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судовий збір у розмірі 1 600 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" куратора про укладення договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року й отримання погодження останнього на укладення спірного договору, що свідчить про необізнаність куратора з фактом укладання відповідного договору та відсутність його письмової згоди. Крім того, в матеріалах справи, як зазначає суд, відсутні докази перерахування грошових коштів за відступлення прав вимоги на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Разом з тим, місцевий господарський суд зазначає й про те, що договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року від імені банку укладено та підписано особою, яка не мала повноважень на укладення зазначеного договору без відповідного рішення колегіального органу управління банку (ради директорів), тобто з порушенням вказаних положень статуту позивача, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017р. та прийняти у скасованій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що ОСОБА_6 діяв на підставі довіреності, виданої Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в особі Голови ради Директорів ОСОБА_9 та Заступника голови Ради Директорів ОСОБА_10, які діяли на підставі Статуту та протоколу №487 засідання Спостережної Ради ПАТ «Дельта Банк» від 22 липня 2014р.

Скаржник зазначає й про те, що ціна відступлення була сплачена банку новим кредитором (відповідачем) 09.02.2014р. з його поточного рахунку, відкритого в АТ «Дельта Банк».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. розгляд апеляційної скарги призначено на 24.07.2017р.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився третя особа 2 - ОСОБА_12, місцем проживання якого - АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 05.06.2014 року № 01-06/745/2014, учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1 - 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 N 01-06/2052/14). Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

Згідно з п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 р. № 01-06/2052/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Суд зазначає, що на офіційному веб-порталі "Судова влада в Україні" у мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) знаходиться інформація про те, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/5681/17 відбудеться 24.07.2017 р.

Таким чином, третя особа 2 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи судова колегія встановила.

08.02.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та Громадянином України ОСОБА_13, як позичальником, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, умовами якого передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті - долар США, в сумі 400 000 що дорівнює еквіваленту 2 020 000грн., за курсом Національного Банку України на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Згідно з п.1.4. договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: купівля трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

08.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", як іпотеко держателем, та Громадянином України ОСОБА_13, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 76774, посвідчений ОСОБА_15 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 225, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру під номером АДРЕСА_3. Квартира, яка є предметом цього договору, має загальну площу 116,40 кв.м., складається з 3 житлових кімнат, житловою площею 58, 40 кв.м.

Відповідно до п. 1.2. договору узгоджена сторонами заставна вартість предмету іпотеки складає 2 126 856, 00 грн., що еквівалентно 421 160, 00 доларів США.

08.02.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", як кредитором, та Громадянином України ОСОБА_14, як поручителем, укладено договір поруки № 1680500, умовами якого передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_13 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008, укладеного між кредитором та боржником, впоєному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.3. договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

12.02.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та Громадянином України ОСОБА_13 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008, якою сторони домовились, зокрема, про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за договором: «Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 08.02.2037 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору».

08.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк", як продавцем, та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за №№ 2949, 2950, відповідно до якого продавець відступив (продав) покупцю права вимоги до ОСОБА_13 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008, а також його забезпеченням.

02.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як кредитором, та Громадянином України ОСОБА_13, як позичальником, укладено додатковий договір № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008, відповідно до якого сторони домовились, підпункт 1.3.1. пункту 1.3. розділу 1 договору викласти в наступній редакції: «За використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування ставка встановлюється у розмірі 0,01 % річних.»

06.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" , як первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС", як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги, умовами якого передбачено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов'язань ОСОБА_13 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008 (№ 1, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами УСБ від 08.12.2011), укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_13, по якому з 19.12.2011 перейшли права вимоги, з усіма додатковими правочинами, до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", а саме право вимоги щодо:

- повернення заборгованості за кредитом у розмірі 361 917, 48 дол., що згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2015 (сто доларів США - 1 799,9763 грн.), складає 6 514 428, 87 грн.;

- повернення заборгованості за процентами в розмірі 43 881, 50 дол., що згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2015 (100 доларів США - 1799, 9763 грн.), складає 789 856, 60 грн.

Всього загальна сума вимог, які виникли і нараховані за основним договором на день укладання цього договору складає 405 798, 98 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2015 (100 доларів США - 1799.9763 грн.), складає 7 304 285, 47 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору сторони домовились, що ціна відступлення права вимоги за основним договором, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора становить 1 000, 00 грн. без ПДВ, з яких:

- 500, 00грн., ціна відступлення права вимоги заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованими АТ "Дельта Банк" в розмірі 43 881, 50 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2015 (100 доларів США - 1799,9763 грн.), складає 789 856, 60 грн.

- 500, 00грн. ціна відступлення права вимоги заборгованості по поверненню отриманого кредиту у розмірі 361 917,48 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2015 року (100 доларів США - 1799, 9763 грн.), складає 6 514 428, 87 грн. за основним договором, який біло передано на баланс АТ "Дельта Банк" згідно з договором купівлі-продажу вимоги за кредитами, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" 08.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим № 254.

Згідно з п. 1.4. договору, сторони домовились, що новий кредитор зобов'язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну відступлення права вимоги за основним договором, зазначену в п. 1.3. цього договору, не пізніше 06.02.2015 року.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору протягом п'яти робочих днів з моменту повної оплати останнім ціни відступленого права вимоги за основним договором у розмірі та у терміни визначені в п.п. 1.3-1.4, п. 2.2. цього договору, документи, що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання боржником, а саме оригінал основного договору. Передача вищезазначеного документу оформлюється актом прийому-передачі, що підписується повноважними представниками сторін.

Господарським судом міста Києва встановлено, що на виконання умов договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" продало (відступило) покупцю, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" в свою чергу прийняло права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008 (№ 1, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами УСБ від 08.12.2011), укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_13, по якому з 19.12.2011 року перейшли права вимоги, з усіма додатковими правочинами, до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

09.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як кредитором, та ОСОБА_14, як поручителем, укладено договір про розірвання договору поруки № 1680500 від 08.02.2008, відповідно до якого сторони домовились за взаємною згодою достроково розірвати договір поруки № 1680500 від 08.02.2008 з 09.02.2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_20.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "Дельта Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" ОСОБА_20 до 02 жовтня 2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_20 на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_20 № 67 від 11.03.2015 року вирішено здійснити в АТ "Дельта Банк" перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ "Дельта Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до протоколу № 66 від 24.09.2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, виявлено, що нікчемним правочином згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є, зокрема, договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року, укладений Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС".

Так, в ході перевірки встановлено, що Банк, уклавши договір відступлення, здійснив відчуження майна (майнових прав), за ціною, значно нижчою від звичайної (оплата майже на 99,98 % відрізняється від вартості майнових прав), що прямо зазначено у п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності.

Крім того, перевіркою встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС", на момент укладення договору відступлення, було кредитором Банку за відповідними договорами банківського рахунку, на яких обліковувались належні товариству кошти. Станом на дату оплати ціни відступлення за договором відступлення (06.02.2015) на рахунку платника Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" № 7717 в АТ "Дельта Банк" обліковувались кошти, достатні для здійснення оплати, тобто, на момент оплати ТОВ "Вердикт Фінанс" було кредитором банку. Всі перерахування коштів, які в результаті були перераховані банку відповідно до умов договору відступлення, здійснювались в межах балансу АТ "Дельта Банк".

Також перевіркою встановлено, що Банк, в період перебування у важкому фінансовому стані, кризі ліквідності та очевидної неспроможності виконувати свої зобов'язання перед кредиторами належним чином, а також вже після віднесення його до категорії проблемних постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ не отримав реальних грошових надходжень в оплату відступлення майнових вимог, при цьому ТОВ "Вердикт Фінанс" набуло право вимоги на активи Банку - майнові права кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" повідомлення № 1364 від 04.11.2015 року про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "ВЕРДИКТ ФІНАНС", що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень (цінних листів) за 05.11.2015 року.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з такої підстави (п. 3) коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена, виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 "Про затвердження Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що умовами Договору відступлення права вимоги від 06.02.2015 року сторони визначили, що загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором на день укладення договору складає 405798, 98 доларів США, що складає 7 304 285, 47 грн., при цьому, ціна відступлення права вимоги за основним договором становить 1 000, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення суб'єктом оціночної діяльності ЗАТ "Консалтингюрсервіс", що діє на підставі Сертифіката № 376/15 суб'єкта оціночної діяльності від 07.05.2015 року, незалежної оцінки майнових прав за кредитним договором № 0 від 08.02.2008, станом на 06.02.2015, складено звіт про оцінку майнових прав за кредитним договором № 0 від 08.02.2008, станом на 06.02.2015, ринкова вартість - майнових прав за кредитним договором № 0 від 08.02.2008, станом на 06.02.2015, становить (без урахування ПДВ з округленням) 1 755 855 грн. 17 коп.

Пунктом 3 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Відповідно до п.п.1,7 ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, договір відступлення прав вимоги від 06.02.2015 року укладений у період застосування до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" регулятором банківського сектору особливого режиму контролю.

11.09.2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 560/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" шляхом призначення куратора", якою призначено куратором Банку службовця Національного банку України ОСОБА_21 для забезпечення виконання функцій згідно з повноваженнями, визначеними Положенням № 346; заборонено Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов'язано банк здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр"). У зв'язку з чим перераховано кошти в національній валюті з кореспондентських рахунків Банку, відкритих у банках-кореспондентах, на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Статтею 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду. Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Куратор банку має право вимагати виключно в письмовій формі від керівників банку усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України, надання письмових пояснень з питань дотримання банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, виконання вимог та обмежень у діяльності банку, встановлених Національним банком України, а також щодо проведення банком будь-яких операцій.

Постановою Правлінням Національного банку України № 560/БТ від 11.09.2014 "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" було надано куратору право керуватись у своїй діяльності повноваженнями, визначеними Положенням № 346.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. глави 5 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346, Національний банк має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку, що є додатковим інструментом банківського нагляду, та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку, та/або в разі наявності хоча б однієї з таких ознак: невиконання керівником/керівниками банку вимог Національного банку щодо усунення виявлених порушень; відсторонення керівника банку від посади; виявлення за результатами безвиїзного нагляду або інспекційної перевірки фактів невиконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами; виявлення за результатами безвиїзного нагляду або інспекційної перевірки фактів здійснення ризикової діяльності, порушень банківського законодавства, а також одержання доходів із порушенням законодавства України, навіть якщо ці порушення не призвели до погіршення фінансового стану банку; виникнення реальної загрози невиконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами і кредиторами; потреба в посиленому контролі за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами; потреба в контролі за діяльністю банку протягом шести місяців із дня втрати ним статусу перехідного; наявність конфлікту інтересів у банку; надання банку Національним банком кредиту для підтримки ліквідності; наявність у банку кредиту для підтримки ліквідності, отриманого від Національного банку; застосування іноземних санкцій.

Рішення про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку, строк дії особливого режиму контролю за діяльністю банку та повноважень куратора банку, повноваження куратора банку, відміну/дострокову відміну запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку приймає Правління Національного банку.

Пунктом п. 5.6. глави 5 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346, куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку, перебуваючи безпосередньо в банку та/або шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації щодо діяльності банку.

Відповідно до п.7.8. Положення № 346, банк з моменту отримання рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори та здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, що укладені ним з клієнтами до моменту отримання рішення, виключно з урахуванням установлених обмежень.

Отже, позивач, укладаючи спірний договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року, зобов'язаний був проінформувати куратора про його укладення, надати останньому текст для ознайомлення та погодження.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" куратора про укладення договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року й отримання погодження останнього на укладення спірного договору, що свідчить про необізнаність куратора з фактом укладання відповідного договору та відсутність його письмової згоди.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" зобов'язано було здійснити розрахунок виключно шляхом перерахуванням Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" коштів на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України, проте у матеріалах справи відсутні докази перерахування грошових коштів за відступлення прав вимоги на кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Разом з тим, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначає про те, що є необґрунтованими доводи позивача про те, що укладений між сторонами правочин в силу приписів ст. 207 Господарського кодексу України є таким, що не відповідає вимогам законодавства та вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересах держави і суспільства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Так, пунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом та недійсні, недійсність яких встановлюється судом. Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Як роз'яснено в п. 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (ч.1 ст.207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і спрямовані, зокрема, на:

- використання всупереч законові державної або комунальної власності;

-незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України);

- відчуження викраденого майна;

- виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо);

- виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу;

- приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків;

- виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів;

- незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей;

- використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Крім того, в обґрунтування недійсності договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року, позивач зазначає те, що від імені ПАТ "Дельта Банк" спірний договір підписано ОСОБА_6, якій обіймав посаду директора юридичного департаменту АТ "Дельта Банк" та діяв на підставі довіреності від 03.10.2014, посвідченої 03.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. та зареєстрованої в реєстрі за номером 1180, виданої від імені АТ "Дельта Банк" в особі Голови Ради Директорів ОСОБА_9 та Заступника Голови Ради Директорів ОСОБА_22, проте відповідно до Статуту АТ "Дельта Банк", останні не мали права уповноважувати ОСОБА_6 на укладення договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС".

Відповідно до довіреності від 03.10.2014 виданої Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" в особі Голови Ради Директорів ОСОБА_9 та Заступника Голови Ради Директорів ОСОБА_10, уповноважено ОСОБА_6 від імені та за рішенням довірителя укладати, змінювати та припиняти дію договорів факторингу, відступлення (уступку) права вимоги, переведення боргу (заміни кредитора у зобов'язанні), купівлі-продажу прав вимоги, а також здійснювати інші дії (в тому числі підписувати всі, пов'язані з цим документи).

Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам та дійсна до 01.10.2020 року.

Так, відповідно до п.6.1. ст.6 Статуту Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів АТ "Дельта Банк" № 8 від 29.04.2014, органами управління Банку є: Загальні збори акціонерів; Спостережна рада (Наглядова рада в розумінні Закону України "Про акціонерні товариства"); Рада Директорів.

Згідно з п. 6.5.1. Статуту та п.1.1. Положення Про Раду директорів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", затвердженого Рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ "Дельта Банк" (Протокол № 9 від 29.09.2014), Рада Директорів є виконавчим органом Банку. Рада Директорів здійснює управління поточною діяльністю Банку, формування фондів, необхідних для статутної діяльності Банку та несе відповідальність за результати фінансово-господарської діяльності Банку згідно з принципами та порядком, встановленими Статутом Банку, рішеннями Загальних зборів акціонерів і Спостережної ради Банку.

Відповідно до п. 6.5.5.-6.5.7. Статуту, п.2.3, 3.2.1. Положення "Про Раду директорів АТ "Дельта Банк", у межах своєї компетенції Рада Директорів діє від імені Банку, підзвітна Загальним зборам акціонерів та Спостережній раді Банку. Рада Директорів діє на підставі Положення про Раду Директорів Банку, що затверджується Загальними зборами акціонерів Банку. Права та обов'язки членів Ради Директорів визначаються чинним законодавством, Статутом Банку та Положенням про Раду Директорів Банку, а також трудовим договором, що укладається з кожним членом Ради Директорів. Від імені Банку трудовий договір підписує Голова Спостережної ради чи особа, уповноважена на це Спостережною радою.

Рада Директорів вирішує всі питання діяльності Банку, крім питань, віднесених до компетенції Загальних зборів акціонерів та Спостережної ради Банку. Повноваження, що не є виключною компетенцією Загальних зборів акціонерів та/або Спостереженої ради банку, можуть бути передані Загальними зборами акціонерів та/або Спостережною радою Банку до компетенції Ради Директорів Банку.

Рада Директорів Банку, зокрема, вирішує всі питання діяльності Банку, за винятком тих, що відносяться до компетенції Загальних зборів акціонерів Банку та/або Спостережної ради Банку, а також виконує передані їй Загальними зборами акціонерів та/або Спостережною радою Банку функції, що належать до компетенції цих органів, крім питань що відносяться до виключної компетенції.

Пунктом 4.1.-4.2. Положення "Про Раду директорів АТ "Дельта Банк" встановлено, що Голова Ради Директорів організовує роботу Ради Директорів, скликає засідання, забезпечує ведення протоколів засідань Ради Директорів. Голова Ради Директорів має право без доручення (довіреності) діяти від імені Банку відповідно до рішень Ради Директорів, в тому числі представляти інтереси Банку, вчиняти правочини від імені Банку; видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові до виконання всіма працівниками Банку.

Відповідно до п. 6.5.10.1.-6.5.10.3. Статуту, п.4.3.1,-4.3.3. Положення "Про Раду директорів АТ "Дельта Банк", Голова Ради Директорів керує роботою Ради Директорів та без довіреності (доручення) представляє Банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень; відповідно до законодавства України на власний розсуд розпоряджається майном та коштами Банку на суму, що не перевищує 25 (Двадцять п'ять) відсотків регулятивного капіталу Банку. Розпорядження майном та коштами Банку на суму, що перевищує 25 (Двадцять п'ять) відсотків регулятивного капіталу Банку, здійснюється з урахуванням положень п.6.4.3.38 цього Статуту; для вирішення окремих питань, що входять до його компетенції видає довіреності на право представництва, інтересів Банку, підписання договорів, угод та зобов'язань від імені Банку.

Пунктом 6.5.12. Статуту, п.4.4. Положення "Про Раду директорів АТ "Дельта Банк", встановлено правило двох підписів: будь-які правочини (у тому числі, але не виключно: договори (контракти), угоди, довіреності, гарантії, тощо) та інші документи, конкретний перелік яких визначається та встановлюється Спостережною Радою Банку, від імені Банку повинні бути підписані спільно Головою Ради Директорів (або виконуючим обов'язки Голови Ради Директорів) та особою, призначеною Спостережною Радою Банку з поміж Членів Ради Директорів Банку або Заступників Голови Ради Директорів Банку. Правочини та документи, зазначені в цьому пункті Статуту, вважатимуться належним чином укладеними (вчиненими) та будуть мати юридичну силу для Банку виключно у випадку, коли вони укладені з дотриманням такого правила двох підписів.

Таким чином, відповідно до Статуту АТ "Дельта Банк" та Положенням про Раду Директорів АТ "Дельта Банк", - Голову Ради Директорів АТ "Дельта Банк" наділено правом видавати довіреності, проте зобов'язано діяти у відповідності до Статуту та Положення, однією із вимог яких є вимога діяти від імені Банку відповідно до рішень Ради Директорів, в тому числі представляти інтереси Банку, вчиняти правочини від імені Банку; видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові до виконання всіма працівниками Банку (п. 4.1., 4.2. Положення про Раду Директорів).Тобто, для уповноваження осіб на представництво інтересів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та вчинення правочинів від імені Банку, Голова Ради Директорів АТ "Дельта Банк" зобов'язана була отримати рішення Ради Директорів АТ "Дельта Банк".

Отже, положеннями Статуту банку та положенням про Раду директорів банку, а також змістом довіреності передбачено, що особа, на ім'я якої видано довіреність від імені та за рішенням довірителя має право укладати договори відступлення права вимоги. Тобто, для укладання спірного договору передбачено необхідність прийняття відповідного рішення органом управління банку - радою директорів, до компетенції якої відноситься вирішення всіх питань діяльності банку, крім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів акціонерів. Голова ради директорів має право діяти від імені банку відповідно до рішень ради директорів, тобто вказаними положеннями голові ради директорів надано право діяти виключно в межах рішень прийнятих радою директорів банку.

Господарським судом міста Києва встановлено, що Рада директорів банку відповідних рішень про укладення спірного договору не приймала.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року від імені банку укладено та підписано особою, яка не мала повноважень на укладення зазначеного договору без відповідного рішення колегіального органу управління банку (ради директорів), тобто з порушенням вказаних положень статуту позивача, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Сама лише довіреність без наявності рішення ради директорів не надає повіреному права укладення договорів відступлення права вимоги, в тому числі і спірного договору.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про наступне схвалення правочину банком не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Так, у пунктах 3.3, 3.4 Постанови Пленуму № 11 зазначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З матеріалів справи не вбачається наступного схвалення банком спірного договору, а наведені відповідачем доводи з посиланням на акт приймання-передачі від 06.02.2015 року не свідчить про наступне схвалення банком спірного договору, оскільки, зокрема, акт приймання-передачі прав вимоги від 06.02.2015 був підписаний тією ж особою, що й спірний договір, на підставі тієї ж довіреності.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, оспорюваний правочин вчинений з порушенням норм чинного законодавства України, а тому такий договір про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" підлягає визнанню недійсним, а тому в цій частині позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню, про що обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом.

Позивач також, звертаючись з даним позовом, просив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" оригінали документів, отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" згідно з актом прийому-передачі прав вимог до Договору відступлення прав вимог від 06.02.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги від 06.02.2015 року продавець продав (відступив) покупцю, а покупець прийняв права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008 (№ 1, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами УСБ від 08.12.2011), укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_13, по якому з 19.12.2011 року перейшли права вимоги, з усіма додатковими правочинами, до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"; разом з правом вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором до покупця перейшли права вимоги та було передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальнику за кредитним договором, що підтверджується Актом приймання - передачі прав вимоги від 06.02.2015 року.

Господарським судом міста Києва встановлено, що 30.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС", як первісним кредитором, та ОСОБА_12, як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги № 1/1, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008 (№ 1, згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитам УСБ від 08.12.2011), укладений між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_13, по якому з 06.02.2015 перейшли права вимоги, з усіма додатковими правочинами, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", а саме право вимоги щодо:

- повернення заборгованості за кредитом в розмірі 361 917 доларів США 48 центів, що згідно з курсом НБУ станом на 06 лютого 2015 року (100 доларів США - 1799,9763 грн.), складає 6 514 428 грн. 87 коп.

- повернення заборгованості за процентами в розмірі 43 881 доларів США 50 центів, що згідно з курсом НБУ станом на 06.02.2015 складає 789 856 грн. 60 коп.

- повернення заборгованості за процентами у розмірі 10 983 доларів США 96 центів, нарахованими з 06.02.2015 по 30.04.2015, що згідно з курсом НБУ станом на 30.04.2015 (100 доларів США 2104,68) складає 228 773 грн. 16 коп.

Новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за договором (п. 1.2. договору).

Відповідно до п.3.1. договору право вимоги за договором, що відступається, вважається переданим з моменту підписання акту приймання-передачі, що підтверджують дійсність права вимоги за договором, між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно з п. 4.1. договору, ціна відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору за договором, становить 5 000 грн. 00 коп. без ПДВ, яка сплачується шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок первісного кредитора протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати підписання цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором (п. 9.1. договору).

30.04.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС", як первісним кредитором, та ОСОБА_12, як новим кредитором, складено та підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 08.02.2008 (№ 1, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами УСБ від 08.12.2011), укладеним між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_13, по якому з 06.02.2015 перейшли права вимоги, з усіма додатковими правочинами, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс".

Разом з правом вимоги виконання зобов'язання за кредитним договором новому кредитору було передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всі інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальнику за кредитним договором.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" на підставі договору про відступлення права вимоги № 1/1 від 30.04.2015 року відчужено третій особі - ОСОБА_12 права вимоги за кредитним договором та відповідно передано оригінали кредитного договору з усіма змінами та доповненнями до нього, а також всі інші документи, отже у відповідача відсутні відповідні документи, зобов'язати повернути які просить позивач в порядку статті 216 Цивільного кодексу України.

За таких підстав, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" повернути Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" оригінали документів, отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ ФІНАНС" згідно з актом прийому - передачі прав вимог до Договору відступлення права вимоги від 06.02.2015 року не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі №910/5681/17 залишити без змін.

3. Справу №910/5681/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.О. Зеленін

Л.Г. Смірнова