УХВАЛА

01.08.2017Справа № 5011-4/7926-2012
За скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 437 224,02 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від заявника ( відповідачв) ОСОБА_2 за дов.

від позивача не з'явився

від ВДВС Вахрушева Р.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2012 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Бета" 437 224 (чотириста тридцять сім тисяч двісті двадцять чотири) грн. 02 коп. орендної плати, 8 744 (вісім тисяч сімсот сорок чотири) грн. 50 коп. судового збору.

17.12.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2012, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2012, яке набрало законної сили 19.11.2012, видано наказ.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подана скарга на дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Вказана скарга відповідала вимогам ч. 1 ст. 121-2 ГПК України, тому була прийнята судом до розгляду та призначено її розгляд на 01.08.2017.

Представник позивача в судове засідання 01.08.2017 не з'явився, проте був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Представник заявника в судовому засіданні 01.08.2017 надав заяву про уточнення скарги та підтримав уточнену скаргу в повному обсязі.

Представник відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судовому засіданні 01.08.2017 заперечив проти заявленої скарги та надав усні пояснення по скарзі.

Розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення представника скаржника та представника ВДВС, Господарський суд міста Києва встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-ІІІV від 02.06.2016, відповідно до п. 7. Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-ІІІV від 02.06.2016, отже має застосовуватись положення Закону, до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-ІІІV від 02.06.2016.

Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно ст. 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Частиною 1 п. 1 статті 19 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

12.02.2013 Деснянським районним відділом Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відділ ДВС) по примусовому виконанню наказу виданого Господарським судом міста Києва від 17.12.2012 у справі №5011-4/7926 відкрито виконавче провадження ВП №36447120.

12.02.2013 в рамках виконавчого провадження ВП №36447120 накладено арешт на все майно та кошти ОСОБА_4 (копії постанов додається).

24.10.2013 виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на дату завершення виконавчого провадження) (підтверджується запереченням ВДВС на скаргу).

20.07.2017 ОСОБА_4 звернулася до відділу ДВС з заявою в який просила видати копію постанови про закінчення виконавчого провадження №36447120.

20.07.2017 відділ ДВС надав відповідь на зазначено вище заяву, виконавчий документ разом із постановою про повернення виконавчого документа 24.10.2013 був направлений на адресу стягувача. Надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки, згідно з п.п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, Виконавчі провадження строк виконання яких закінчився, підлягають знищенню, у зв'язку з чим зазначене виконавче провадження було знищене.

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження.

З викладеного вбачається, що підставою зняття арешту з майна та коштів боржника, за завершеним виконавчим провадженням, є відсутність зобов'язань перед стягувачами, у виконавчих провадженнях, та відсутність зобов'язань перед Державною виконавчою службою.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилаються в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Так, відповідно п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте відділом ДВС не було здійснено ніяких дій, щодо заняття арешту з майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Скаржником належними чином доведено, що державним виконавцем не вчинено всіх дій необхідних для зняття арешту.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на наведене, уточнені вимоги скарги про зобов'язання ВДВС зняти арешт визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволеню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Зобов'язати Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт, накладений постановою Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.02.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в рамках ВП №36447120 по примусовому виконанню наказу виданого 17.12.2012 Господарським судом міста Києва у справі №5011-4/7926 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Призма Бета» заборгованості в розмірі 445 968,52 грн.

Суддя І.І. Борисенко