Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" липня 2017 р. Справа № 906/256/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 26.10.2016;

від відповідача-1: ОСОБА_2 - довіреність 11.01.2017;

від відповідача-2: не прибув.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до 1) Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"

2) Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

про стягнення 657422,57 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача-1 Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" 657422,57 грн. платежів, нарахованих за час затримки вагонів.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що залізниця понесла додаткові витрати пов'язані із перевезенням та затриманням вантажу відповідача, а саме: рухомого складу залізниці з експортною деревиною "деревина паливна" - залізничних вагонів Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство", що був предметом огляду Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, доказом чого є накладні відносно вагонів №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 на залізничних станціях Дяково, Мукачево, Ужгород та Королево.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 15, 16, 22, 28, 32 СМГС, ст.ст. 306, 307 ГК України, ст.ст. 1, 4, 218 МК України, ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 4, 119 Статуту залізниць України, Правила перевезення вантажів, Правила користування вагонами та контейнерами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Також відповідач-1 зазначає, що позивачем пропущено строк, встановлений для звернення залізниць з позовами до відправників про сплату провізних платежів, штрафів у зв'язку з чим, просив застосувати строк позовної давності, передбачений ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС).

Крім цього, від відповідача-1 Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" надійшло клопотання про відстрочку виконання судового рішення у справі №906/256/17.

Відповідач-2 в судове засідання уповноваженого представника не направив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення адресату поштового відправлення.

В матеріалах справи міститься відзив Закарпатської митниці ДФС України (вх. №8162 від 15.06.2017), відповідно до якого відповідач-2 звертає увагу суду на те, що митниця не є стороною договірних правовідносин, що склалися між позивачем та Державним підприємством "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство".

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача-2 своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач-2 Закарпатська митниця ДФС України своїм правом на участь у засіданні суду та наданні усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду представника відповідача-2, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1 та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2016 року ДП «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» відправило зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці до ст. Халмеу вагони № 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 з вантажем «деревина паливна», відправки №№ 492652, 493858, 493841, 498147 (а.с. 13-16 том 1).

17.05.2016 на станцію Дяково прибув вагон № 66244070, 18.05.2016 - вагони № 67611574, 60933652, 23.05.2016 - вагон № 66933672 з вантажем «деревина паливна» та були відчеплені для проведення переогляду, згідно з актами загальної форми від 17.05.2016 №018, від 18.05.2016 №19, від 23.05.2106 №21 (а.с. 17-19 том 1) на підставі листа Закарпатської митниці ДФС від 17.05.2016 № 07-70-73/20-1397 (а.с. 40 том 1), від 18.05.2016 б/н (а.с. 41 том 1), від 31.05.2016 № 07-70-73/20-1539 (а.с. 42 том 1) ці вагони подано для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю та надано телеграфні повідомлення (а.с. 45-47 том 1) на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

Згідно листа начальника митного поста Дяково Закарпатської митниці ДФС України від 03.06:2016 за вих. № 07-70-73/20-1602 проведено зважування відчеплених вагонів з вантажем "деревина паливна".

Ці вагони простоювали на станціях Львівської залізниці з 17.05.2016 до 20.09.2016. Під час здійснення працівниками Закарпатської митниці митного оформлення вантажу, що перевозився у вагонах №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672, залізниця на виконання заявок Закарпатської митниці здійснювала їх переміщення на ст. Мукачево, Ужгород, Королево для митного догляду, залізниця на виконання заявки митниці здійснювала вивантаження та завантаження вантажу, зважування вантажу у цих вагонах.

20.09.2016 ці вагони було відправлено на ст. Мукачево для вивантаження вантажу у зв'язку із складанням протоколів про порушення митних правил.

На підставі викладеного, Закарпатською митницею ДФС України з метою недопущення порушень митного законодавства проведено посилені заходи митного контролю вагонів №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672.

Частиною 1 ст. 26 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Залізниця склала акти загальної форми з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта.

Всього на станціях Дяково, Мукачево, Ужгород, Королево згідно з актами загальної форми № 19, 21, 30, 26, 27, 28, 29, 018, 54, 55, 56, 57, 2512, 2535, 2534, 2536, 2537, 2542, 2543, 2544, 2545 (а.с.17-39 том 1), за затримку вагонів № 66244070, 67611574, 60933652, 66933672 залізницею нараховано 657422,57 грн.

За результатами розгляду протоколів про порушення митних правил, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області постановами від 28.09.2016 у справі № 308/9985/16-п, від 28.09.2016 у справі № 308/9984/16-п, від 28.09.2016 у справі № 308/9987/16-п матеріали справи про порушення митних правил передано до прокуратури Житомирської області.

Оцінивши всі встановлені обставини справи в їх сукупності згідно поданих до справи доказів, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються Цивільним кодексом Україні (ЦК України), Господарським кодексом України (ГК України), Митним кодексом України (МК України) та іншими підзаконними актами.

За пунктами 2, 5 ст. 306 ГК України передбачено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457).

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Відповідно до параграфів 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Згідно з параграфу 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Слід вказати, що правове регулювання порядку та умов користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також тих, що належать підприємствам та орендовані ними, за час затримки на коліях залізниць загального користування, здійснюється за Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату.

За приписами статті 119 Статуту залізниць України унормовано, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Крім цього, статтею 46 Статуту залізниць України передбачено плату за зберігання вантажу, що прибув на станцію, строк якого перевищує добу. Безкоштовний строк зберігання вантажу обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином, приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено (п. 17 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" ).

До того ж як зазначено у п. 5.15 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Згідно з параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Отже. суд дійшов висновку, що у разі понесення перевізником додаткових витрат за затримку вагонів пов'язану з митним оформленням, вантажовідправник зобов'язаний відшкодувати йому всі платежі виставлені до сплати за користування вагонами.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши розрахунки (а.с.238-245 том 1), господарський суд вважає обґрунтованими вимоги і частині стягнення плати за користування вагонами та за зберігання вантажу.

Також в розрахунок по вагону №67611574 (а.с. 238 том 1) позивачем включено збір за участь працівника залізниці у зважуванні.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок участі працівників залізниці при зважуванні вагонів регулюється Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво №1) (затверджене наказом №317 від 26.03.2009 Міністерства транспорту та зв'язку України та зареєстровано в Мін'юсті 15.04.2009 за N 346/16356).

Пунктом 3 Розділу 1 Тарифного керівництва №1 встановлено, що державні регульовані тарифи встановлюються на: роботи і послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких наведено в розділі ІІІ цього Збірника.

Так, зокрема до розділу III входить пункт 4 Збір за зважування вантажів або порожніх вагонів (контейнерів) та за участь працівника залізниці у зважуванні й/або видачі вантажу, де в підпункті 4.2 передбачено, що за участь на вимогу вантажовласника працівника залізниці у зважуванні й/або видачі вантажу нараховується збір у розмірі 66,20 грн. за перші півгодини і 14,70 грн. за кожні наступні півгодини. Неповні півгодини округлюються до повних.

Враховуючи зазначене, нарахування в зазначеній частині є вірними та обґрунтованими.

Заперечення ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" щодо необхідності оплати вищевказаних платежів, посилаючись на те, що витрати на проведення операцій, а також огляд (переогляд) товарів мають відшкодовуватися залізниці органом, з ініціативи якого вони проводились, тобто Закарпатською митницею ДФС України суд вважає помилковими, а підстави для покладення обов'язку відшкодування заявлених до стягнення у позовній заяві сум на Закарпатську митницю ДФС необґрунтованими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, з огляду на нижче наведене.

Приписами частини 5 ст. 338 Митного кодексу України унормовано, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою ч. 5 ст. 338 МК України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті .

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 218 МК України передбачено, що розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При чому, розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, слід дійти висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт (постанова ВГС України від 11.12.2014 у справі № 908/356/14).

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (ч. 1 ст. 220 МК України).

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст.ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" - відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст.218 Митного кодексу України включена у главу 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", яка має спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Таким чином, дії щодо здійснення Закарпатською митницею Державної фіскальної служби України митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Необхідно зауважити, що відповідач є вантажовласником, якому позивач надає послуги, передбачені Статутом залізниць України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений нормами чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України у своїх постановах від 01 березня 2017 року у справі № 907/501/16, від 29 травня 2017 року у справі № 924/1178/16.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У свою чергу, майнова відповідальність перевізників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, може наступати за обставин, які засвідчуються актами (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 129 Статуту залізниць України).

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, на підставі актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, як це передбачено п. 10 Правил користування вагонам і контейнерами та п. 9 Правил зберігання вантажів, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів відповідача за №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672.

Вищевказані нарахування також внесено до відповідних накладних (а. с. 13-16).

Перевіривши розрахунки позивача, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Господарський суд приймає акти загальної форми, надані позивачем, як належну підставу для задоволення позовних вимог, оскільки акти містять достатню інформацію щодо затримки вагонів залізницею, у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, а тому оцінюються судом як належні докази понесення залізницею додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями, оскільки ними, в сукупності із іншими доказами, в достатній формі підтверджено облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) та нарахування плати за користування ними.

Окрім того, факт проведення залізницею операцій, пов'язаних з оглядом товару за запитом митниці, ніким не заперечується, отже витрати залізниці мають бути відшкодовані по факту їх завдання вантажовідправником товару, який, в свою чергу, може стягнути понесені ним збитки у розмірі вартості сплачених витрат з органу, з ініціативи якого було проведено затримання товару на залізниці в регресному порядку, у разі визнання його дій щодо затримки вагонів, щодо яких виник спір з приводу стягнення плати, неправомірними.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про відсутність підстав для оплати додаткових платежів, оскільки обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати додаткових операцій не залежить від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки його зміст визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, і є обов'язковими для застосування.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що заперечення відповідача-2 щодо пропуску строку, встановленого для звернення залізниць з позовами до відправників про сплату провізних платежів, штрафів та ін. платежів є необґрунтованими враховуючи наступне.

Стаття 137 Статуту залізниць України передбачає, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцезнаходженням відповідача протягом 6 місяців. Згідно підпункту «б» зазначений шестимісячний термін обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Враховуючи положення п.п. 1.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів, підпункт 26.6. п. 26 Додатка 1 до СМГС, п. 10 § 2 ст. 39 СМГС, моментом, з якого розпочинається сплив строку позовної давності у даному спорі є час вивантаження вагонів і закінчення нарахування платежів і зборів - Акти загальної форми № 29 від 20.09.2016 та №30 від 20.09.2016.

Тобто, право звернення у залізниці виникло 20.09.2016 по вагонах №№ 66244070, 67611574, 60933652, 66933672, коли на ст. Мукачево вантаж із вагонів вивантажено.

Разом з цим, посилання відповідача-1 ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" в запереченнях на те, що позивачем не дотримано досудового претензійного порядку врегулювання спорів та відсутності наказів про затримку залізничних вагонів спростовуються матеріалами справи (а.с. 51-54 том 1).

17.07.2017 від відповідача-1 надійшло клопотання про відстрочку виконання рішення суду до 31.12.2017.

Зазначене клопотання суд вважає таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (п. 7.2 Постанови).

Реалізовуючи надане суду право щодо відстрочення виконання рішення суду, господарський суд у даній справі враховує матеріальні інтереси обох сторін спору; їх фінансовий стан; ступінь вини відповідача у виникненні додаткових платежів у залізниці; наявність у провадженні господарського суду Житомирської області інших позовів, в яких заявлено вимогу про стягнення з відповідача великих сум платежів за затримку вагонів, одночасне примусове виконання рішення суду по яким призведе до збільшення збитків ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" на суму виконавчого збору, арешту коштів на банківських рахунках підприємства, та може завдати негативних наслідків у вигляді неможливості сплати податків, виконання державних чи міжнародних контрактів по поставці деревини іноземним контрагентам, що може призвести до призупинення діяльності суб'єкта господарювання та подальшого банкрутства підприємства.

На думку суду, відстрочка виконання рішення сприятиме, як можливості продовження господарської діяльності відповідача-1, так і зробить реальною сплату заборгованості перед ПАТ "Українська залізниця".

Враховуючи положення ст.ст. 325, 338. ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, господарський суд в задоволенні позову щодо відповідача-2 Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України відмовляє.

У зв'язку із задоволення позову у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" (11701, Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Шепетівська, 11, ід. код 00991947)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ід. код 40081195) 657422,57 грн. нарахованих платежів за затримки вагонів, а також 9861,34 грн. сплаченого судового збору.

Відстрочити виконання рішення суду до 31.12.2017.

3. В задоволенні позову щодо відповідача-2 Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.08.17

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.).;

3 - відповідачу-1 (рек.)

4 - відповідачу-2 (рек. з повід.)