РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/8562/17

За позовом: державного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ"

про: стягнення 11.061,68 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Ізюмська І.В. - за довіреністю від 30.12.2016 № 80/07.1-9/18078;

відповідача: Хахаєва В.І. - за довіреністю від 17.02.2017 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У:

Державне підприємство "УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" про стягнення 11.061,68 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов'язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору договором поставки товару від 02.11.2016 № 328. Відповідачем не здійснено поставку товару у строк, встановлений вказаним договором, що призвело до звернення позивача до господарського суду шляхом стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в сумі 11.061,68 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/8562/17. Розгляд справи призначений на 03.07.2017.

Судове засідання, призначене на 03.07.2017 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Балац С.В. у відпустці.

Враховуючи вихід судді Балац С.В. із відпустки ухвалою господарського суду м. Києва від 15.06.2017 справу № 910/8562/17 призначено до розгляду на 12.07.2017.

В судових засіданнях 12.07.2017 та 24.07.2017 оголошено перерви до 24.07.2017 та 26.07.2017 відповідно.

Відповідач, скориставшись правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю, оскільки між сторонами спору укладено додаткову угоду від 25.03.2017 № 1 до договору поставки товару від 02.11.2016 № 328, відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати договір поставки товару від 02.11.2016 № 328. Враховуючи те, що договір поставки розірвано з 31.12.2016, а у відповідача тривав обов'язок з поставки товару до 30.12.2016, у відповідача відсутні підстави для нарахування штрафу за непоставлений товар за укладеним договором поставки від 02.11.2016 № 328.

В судовому засіданні 26.07.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між державним підприємством "УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ", як покупцем, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ", як постачальником, (далі - відповідач) укладено договір поставки товару від 02.11.2016 № 328 (далі - Договір), відповідно предмету якого в порядку та на умовах, визначених у Договорі відповідач зобов'язується передати у власність позивача 15.20.3 Взуття захисне та іншої призначеності, н.в.і.у/18832000-0 Спеціальне взуття (взуття захисне різнне) (далі - товар), а позивач зобов'язується прийняти та оплатити товар (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.4 Договору визначено, що ціна Договору становить 158.024,02 з ПДВ.

Положеннями п. 4.1 Договору, товар поставляється позивачу протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту підписання Договору.

Відповідно до п. 6.1 Договору, за порушення строків передачі товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків від вартості непоставленого товару.

Згідно п. 9.1 Договору, цей Договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами судового процесу, як вважає позивач, виник внаслідок допущеного відповідачем порушення у його зобов'язанні за Договором. Відповідачем не здійснено поставку товару у строк, встановлений Договором, що призвело до звернення позивача до господарського суду шляхом стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в сумі 11.061,68 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач в обумовлений сторонами у Договорі строк (30.11.2016) товар позивачу не поставив.

Приймаючи до уваги подальше прострочення відповідачем поставки товару за Договором, позивачем направлена відповідачу претензія від 12.01.2017 № 07.3/06 із вимогою про сплату пені за прострочення поставки товару в сумі 3.868,57 грн. в період з 30.11.2016 по 31.12.2016.

Вказану вище суму пені відповідач перерахував на користь позивача в повному обсязі, що не заперечується сторонами спору.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, між сторонами спору укладено додаткову угоду від 25.03.2017 № 1 до Договору, відповідно до умов якої:

- згідно ст. 188 Господарського кодексу України відповідач і позивач дійшли спільної згоди розірвати укладений між сторонами Договір з 31.12.2016 (п. 1);

- з моменту набрання чинності цією угодою зобов'язання сторін, що виникли з Договору припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли за Договором (п. 2);

- сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за Договором, до моменту його розірвання (п. 3);

- ця угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін та є невід'ємною частиною Договору (п. 4);

- ця угода укладена при повному розумінні сторонами її умов та термінології українською мовою у двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної сторін (п. 5).

Враховуючи положення додаткової угоди від 25.03.2017 № 1 до Договору, Договір є розірваним з 31.12.2016, а зобов'язання сторін Договору з 31.12.2016 є припиненими.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вимоги про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в розмірі 11.061,68 грн. за непоставлений за Договором товар заявлені вже після укладення між сторонами спору додаткової угоди від 25.03.2017 № 1 до Договору, умовами якої сторони дійшли згоди про розірвання Договору та припинення за ним зобов'язань з 31.12.2016.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02 серпня 2017 року

Суддя С.В. Балац