ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2017 р.Справа № 916/1455/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1,

від третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства „Медфармгруп до Татарбунарської районної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальний заклад „Татарбунарська центральна районна лікарня, про визнання договору поновленим,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Медфармгруп звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Татарбунарської районної ради Одеської області про визнання поновленим договору оренди спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району від 26.08.2011 р. № 2 з 26.07.2016 на той самий строк і на тих же самих умовах. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

26 серпня 2011 року між Приватним підприємством „Медфармгруп та Комунальним закладом «Татарбунарська центральна районна лікарня» було укладено договір № 2 оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району.

Так, позивач визначає відповідачем по справі Татарбунарську районну раду Одеської області, посилаючись на положення ч. 2 статті 327 ЦК України, п. 5 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, ч. 2 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, оскільки власником спірного орендованого майна є Татарбунарська районна рада, яка здійснює управління цим майном. Адже, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст безпосередньо або сільськими, селищними, міськими радами через створювані ними комітети, відділи, управління та інші виконавчі органи, які є підконтрольними і підзвітними відповідним радам.

Поряд з цим позивач вказує, що відповідно до п. 1.1. договору предметом оренди є нежитлове приміщення на базі головного лікувального корпусу - майна спільної власності територіальних громад, сіл та міста Татарбунарського району, яке перебуває в управлінні Татарбунарської районної ради і знаходиться на балансі Орендодавця за адресою: 68100, м. Татарбунари, вул. Московська, буд. 8.

Так, за вказаним договором КУ „Татарбунарська ЦРЛ передала, а позивач прийняв в оренду нежитлове приміщення площею 20 кв.м з метою використання його для розміщення аптечного пункту.

26 липня 2013 року додатковою угодою до договору було продовжено термін користування приміщенням до 26 липня 2016 року.

Згідно п.7.1. договору термін дії останнього починається за згодою сторін з 26 серпня 2011 року та закінчується 26 серпня 2012 року. При цьому, як вказує позивач, до 26 липня 2013 року він продовжував користуватися приміщенням без оформлення додаткових угод до договору.

Наразі, за ствердженнями позивача, станом на 26 серпня 2016 року жодних заяв з боку відповідача щодо припинення або зміни умов договору позивач не отримував. Згодом із оголошення про проведення конкурсу, яке було розміщено у газеті «Татарбунарский вестник» № 35 від 03 вересня 2016 року, позивач дізнався про намір КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» провести конкурс, на меті якого було передати в оренду вищезазначене приміщення (обєкт № 1 в оголошенні), що свідчать про заперечення щодо продовження користування приміщенням з боку відповідача.

Враховуючи те, що станом на 26 серпня 2016 року позивач не отримував заперечень з боку відповідача щодо продовження користування вищезазначеним приміщенням, позивач вважає, що договір № 2 оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району від 26 серпня 2011 року є поновленим на той самий строк, а саме з 26 липня 2016 року строком на 2 роки 11 місяців та 30 днів, і на тих же самих умовах.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2017 р. позовну заяву ПП „Медфармгруп прийнято до розгляду, порушено провадження по справі № 916/1455/17 та справу призначено до розгляду в засіданні суду на 10.07.2017 р.

06.07.2017 р. представником позивача була подана до суду заява про відкладення розгляду справи на іншу дату та час у звязку з неможливістю представника прийняти участь у судовому засіданні 10.07.2017 р.

Разом з тим, за змістом позову орендодавцем (іншою стороною) спірного договору оренди № 2 від 26.08.2011 р. є Комунальний заклад „Татарбунарська центральна районна лікарня, хоча у позовній заяві позивач наполягав на тому, що відповідачем має виступати Татарбунарська районна рада Одеської області, яка згідно положень ч. 2 статті 327 ЦК України, п. 5 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, ч. 2 ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна як власник спірного орендованого майна здійснює управління ним. З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що рішення суду по даній справі може вплинути на права та обовязки Комунального закладу „Татарбунарська центральна районна лікарня, який виступав стороною спірного договору оренди.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 10.07.2017 р. до участі у справі № 916/1455/17 залучено Комунальний заклад „Татарбунарська центральна районна лікарня, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, також розгляд справи відкладено на 21.07.2017 р.

Позивач своїм правом на участь у судових засіданнях не скористався, представник позивача у судове засідання не зявився, однак неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 42-44) та доповненнях до заперечень (а.с. 56-57) позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідач вказує, що не відповідають дійсності ствердження позивача у позові про те, що станом на 26 серпня 2016 року жодних заяв з боку відповідача щодо припинення або зміни умов договору він не отримував. За ствердженнями відповідача, Татарбунарська районна рада листом від 11.07.2016 р. № 10р-78-493 повідомила позивача про те, що президією районної ради рекомендовано винести на розгляд чергової сесії районної ради питання про укладання нового договору оренди на конкурсній основі щодо розміщення аптечного пункту в приміщенні, яке є предметом договору оренди. Цим самим листом позивачу було повідомлено, що в разі оголошення конкурсу він має право приймати в ньому участь. При цьому відповідач зазначив, що 24.06.2016 року позивач звернувся до орендодавця з проханням продовжити договір оренди, але листом від 29.07.2016 року № 2381 йому було відмовлено, який була направлено рекомендованим листом № 663. Поряд з цим відповідач вказує, що позивач вже звертався до господарського суду Одеської області з позовною заявою до КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» про визнання договору поновленим (справа № 916/3069/16). У вказаній судовій справі Татарбунарська районна рада приймала участь в якості третьої особи на стороні відповідача, при цьому предметом розгляду справи № 916/3069/16 був саме цей договір оренди з аналогічними позовними вимогами. Так, за результатами розгляду позовної заяви у справі № 916/3069/16 господарським судом Одеської області рішенням від 14.12.2016 року (суддя Літвінов С.В.) у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю з підстав, передбачених ст. 764 Цивільного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме - через продовження дії договору оренди на момент подання позову. Не погодившись з мотивувальною частиною рішення КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» була подана апеляційна скарга. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року апеляційну скаргу КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» було задоволено, при цьому резолютивну частину рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2016 року по справі №916/3069/16 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017 року касаційну скаргу ПП «Медфармгруп» залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 916/3069/16 господарського суду Одеської області залишено без змін. З огляду на вищевказане, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа у надісланих до суду електронною поштою запереченнях проти позовної заяви (а.с. 59-61) вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Наразі третя особа вказує, що договір оренди був предметом розгляду справи № 916/3069/16, в якій розглядались аналогічні вимоги. Враховуючи те, що в провадженні Вищого господарського суду України є справа № 916/3069/16 зі спору між тими ж сторонами (ПП «Медфармгруп», КЗ «Татарбунарська ЦРЛ», Татарбунарська районна рада Одеської області), про той же предмет (договір оренди № 2 від 26.08.2011 р.) із тих же підстав, та є рішення судових інстанцій з даного спору, КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» вважає, що заявлений ПП «Медфармгруп» позов у даній справі підлягає залишенню без розгляду.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

26 серпня 2011р. між Комунальним закладом „Татарбунарська центральна районна лікарня (орендодавець) та Приватним підприємством „Медфармгруп (орендар) був укладений договір № 2 оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району, предметом якого згідно п. 1.1 є оренда нежитлового приміщення на базі головного лікувального корпусу майна спільної власності територіальних громад сіл і міста Татарбунарського району, яке перебуває в управлінні Татарбунарської районної ради і знаходиться на балансі орендодавця за адресою: 68100, м. Татарбунари, вул. Московська, 8.

Відповідно до п. 1.2 договору орендодавець надає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення площею 20,0 кв.м вартістю 16730 грн. з метою використання його для розміщення аптечного пункту.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що власником орендованого майна є територіальні громади сіл та міста Татарбунарського району, а орендар володіє і користується ним протягом терміну дії оренди, що встановлений цим договором.

Згідно п. 2.2. договору орендна плата сплачується з моменту облаштування (реконструкції) аптечного пункту та введення його в експлуатацію. Орендна плата перераховується орендарем щомісячно в терміни, до 25 числа поточного місяця, з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць на підставі виставленого орендодавцем рахунку (п. 2.8 договору).

За положенням п. 5.1.1. договору орендодавець зобовязується передати орендарю в оренду майно (приміщення) по акту прийому-передачі майна, який підписується одночасно з договором оренди.

В п. 7.1. договору передбачено, що термін дії договору починається за згодою сторін з 26.08.2011 р. та закінчується 26.08.2012 р. Договір може бути пролонгований за умови письмового звернення орендаря (ч. 2 п. 7.4 договору).

Відповідно до п. 7.6. договору його дія припиняється, зокрема, внаслідок закінчення терміну дії договору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Ст. 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору оренди відповідно до акту приймання-передачі обєкта оренди від 26.08.2011 р., який є невідємним додатком до вказаного договору оренди № 2 від 26.08.2011 р., КЗ Татарбунарська ЦРЛ передав, а ПП Медфармгруп прийняв нежитлове приміщення КЗ Татарбунарська ЦРЛ площею 20 м2, яке розташоване за адресою м. Татарбунари, вул. Московська, 8 для розміщення аптечного пункту.

26.07.2013 р. між Комунальним закладом „Татарбунарська центральна районна лікарня (орендодавець) та Приватним підприємством „Медфармгруп (орендар) була укладена додаткова угода до договору оренди № 2 від 26.08.2011 р., згідно з якою дію вказаного було пролонговано на термін до 26 липня 2016 р. Також вказаною додатковою угодою передбачено, що орендна плата перераховується орендарем в терміни до 10 числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць на підставі виставленого орендодавцем рахунку. Наразі позивач зазначає, що до 26 липня 2013 року він продовжував користуватися приміщенням без оформлення додаткових угод до договору.

Наразі, за ствердженнями позивача, станом на 26 серпня 2016 року жодних заяв з боку відповідача щодо припинення або зміни умов договору позивач не отримував. Згодом із оголошення про проведення конкурсу, яке було розміщено у газеті «Татарбунарский вестник» № 35 від 03 вересня 2016 року, позивач дізнався про намір КЗ «Татарбунарська ЦРЛ» провести конкурс, на меті якого було передати в оренду вищезазначене приміщення (обєкт № 1 в оголошенні), що свідчать про заперечення щодо продовження користування приміщенням з боку відповідача.

Враховуючи те, що станом на 26 серпня 2016 року позивач не отримував заперечень з боку відповідача щодо продовження користування вищезазначеним приміщенням, позивач вважає, що договір № 2 оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району від 26 серпня 2011 року є поновленим на той самий строк, а саме з 26 липня 2016 року строком на 2 роки 11 місяців та 30 днів, і на тих же самих умовах.

Так, за умовами частини 2 п. 7.4. договору останній може бути пролонгований за умови письмового звернення орендаря.

При цьому відповідно до п. 7.6. спірного договору його дія припиняється, зокрема, внаслідок закінчення терміну дії договору.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені статтею 764 ЦК України, статтею 17 названого вище Закону та опосередковано нормою частини четвертої статті 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо продовження договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Слід зазначити, що нормами чинного законодавства передбачений обов'язок орендодавця довести факт належного направлення повідомлення-заяви про припинення дії договорів оренди орендарю, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження орендних правовідносин. Тобто, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір оренди.

Разом з тим слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази письмового звернення позивача як орендаря до орендодавця з питань пролонгації договору, як це передбачено ч. 2 п. 7.4. договору.

Натомість з листа відповідача від 11.07.2016р. №10р-78-493, копію якого надано до суду, вбачається, що позивачу була надана відповідь на його звернення від 24.06.2016р. щодо продовження терміну дії договору № 2 від 26.08.2011 р., та повідомлено про те, що 08.07.2016 р. відбулося засідання президії районної ради, якою було рекомендовано винести на розгляд чергової сесії районної ради питання щодо укладання нового договору оренди на конкурсній основі у звязку з наявністю інших претендентів щодо розміщення аптечного пункту в приміщенні, яке є предметом договору № 2 від 26.08.2011 р.

Також КЗ „Татарбунарська ЦРЛ в листі від 29.07.2016 р. за вих № 238, направленим на адресу позивача, повідомлено останнього про те, що у звязку з надходженням заяв від інших орендарів щодо надання в оренду приміщень для організації аптечних пунктів та з метою пошуку більше вищої орендної плати буде оголошено конкурс, в якому позивачу запропоновано прийняти участь. У вказаному листі КЗ „Татарбунарська ЦРЛ зазначається, що ПП „Медфармгруп зобовязано повернути орендоване майно КЗ Татарбунарській ЦРЛ як орендодавцеві за договором оренди.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому 03.09.2016 р. Татарбунарська районна рада розмістила в газеті Татарбунарский вестник (№ 35 від 03.09.2016р.) оголошення про проведення конкурсу на передачу в оренду приміщень для розміщення аптечних пунктів, серед яких виставлений на конкурс обєкт № 1 в оголошенні приміщення, що є предметом договору оренди від 26.08.2011 р. № 2.

Поряд з цим судом зясовано, що в листопаді 2016 р. ПП „Медфармгруп звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального закладу Татарбунарська центральна районна лікарня як до орендодавця, в якій просило визнати договір оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району від 26.08.2011р. № 2 поновленим.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 грудня 2016 р. у справі № 916/3069/16 у задоволенні позову ПП „Медфармгруп до Комунального закладу Татарбунарська центральна районна лікарня про визнання договору поновленим відмовлено повністю. Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району № 2, укладений 26.08.2011 р. між ПП Медфармгруп та Комунальним закладом Татарбунарська центральна районна лікарня, в силу положень ст. 764 ЦК України, ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, вважається продовженим до 01.07.2019 р. Однак з огляду на те, що позовна вимога про визнання договору оренди поновленим є по суті вимогою про встановлення юридичного факту, що не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права (ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 15, ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України), відповідно підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання договору поновленим відсутні.

Комунальний заклад Татарбунарська центральна районна лікарня, не погодившись з вказаним з рішенням господарського суду, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2016 р. по справі № 916/3069/16 в частині висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав дійсності такого договору на висновок, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав припинення договору оренди у звязку з закінченням терміну його дії.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. апеляційну скаргу Комунального закладу "Татарбунарська центральна районна лікарня" про зміну мотивувальної частини рішення задоволено, при цьому резолютивну частину рішення господарського суду Одеської області від 14.12.2016 р. по справі № 916/3069/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017 року касаційну скаргу ПП „Медфармгруп залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 р. у справі № 916/3069/16 залишено без змін. Як зазначено судом касаційної інстанції, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 764 Цивільного кодексу України регламентують правові наслідки продовження використання орендарем, який належно виконує свої обов'язки за договором, орендованого приміщення у випадку, коли відсутнє волевиявлення орендодавця у вигляді заперечення проти продовження договору, висловлене протягом обумовленого терміну. Поновлення договору оренди в такому випадку настає в силу прямої вказівки закону з моменту закінчення попереднього строку дії договору, не потребує укладення додаткового письмового документу та підлягає встановленню у разі виникнення спору щодо правомірності використання майна орендарем, сплати ним орендних платежів тощо. Звернення до господарського суду у такому випадку з самостійним позовом про визнання поновленим договору оренди є зверненням з вимогою про встановлення судом юридичного факту, що не відповідає належним способам захисту порушеного права. Водночас судом апеляційної інстанції достовірно встановлено, що позивач як орендар нерухомого майна брав участь у конкурсі на передачу в оренду приміщень для розміщення аптечних пунктів, серед яких був обєкт № 1 приміщення, що є предметом договору оренди від 26.08.2011 р. № 2, однак у конкурсі не переміг; доказів визнання недійсними результатів конкурсу матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач у межах спірних правовідносин вдався до реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди комунального майна відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 777 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим його посилання на подальше автоматичне поновлення договору оренди є безпідставним.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, встановлені судом під час розгляду справи № 916/3069/16 факти щодо припинення спірного договору оренди № 2 від 26.08.2011 р. у звязку з закінченням строку його дії та щодо участі позивача у конкурсі на передачу в оренду приміщень для розміщення аптечних пунктів, серед яких було приміщення, що є предметом договору оренди № 2 від 26.08.2011 р., не підлягають доказуванню у даній справі.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що договір № 2 оренди майна спільної власності територіальних громад сіл та міста Татарбунарського району від 26 серпня 2011 року є поновленим на той самий строк, оскільки матеріалами справи спростовуються ствердження позивача про продовження договірних відносин з оренди приміщення, що було предметом договору оренди № 2 від 26.08.2011 р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тим більш безпідставним є заявлення позивачем вимог стосовно пролонгації спірного договору до Татарбунарської районної ради Одеської області, яка не є стороною вказаного договору, що виключає існування договірних правовідносин між сторонами по справі. При цьому суд позбавлений можливості здійснити заміну відповідача на належного без згоди позивача відповідно до положень ст. 24 ГПК України.

Враховуючи усе вищенаведене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства „Медфармгруп необґрунтовані, не відповідають фактичним обставинам і матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, у звязку з чим не підлягають задоволенню.

Щодо позиції третьої особи, яку підтримав представник відповідача під час розгляду справи в судовому засіданні, про наявність підстав для залишення без розгляду заявленого ПП „Медфармгруп позову згідно п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України у зв'язку з наявністю в провадженні Вищого господарського суду України справи № 916/3069/16 зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, то вказані доводи судом відхилено з огляду на наступне.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України для залишення справи без розгляду обумовлено наявністю таких сукупних обставин як: наявність невирішеного господарського спору між тими ж сторонами, про той предмет і з тих підстав. Разом з тим суд зазначає, що спір у справі № 916/3069/16 вже вирішено господарським судом по суті. Так, у випадку наявності рішення господарського суду, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку, можливе припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК України. Між тим суб'єктний склад сторін у справі № 916/3069/16 (позивач ПП „Медфармгруп, відповідач КЗ „Татарбунарська ЦРЛ) не є тотожним складу сторін у даній справі (позивач ПП „Медфармгруп, відповідач Татарбунарська районна рада Одеської області), що в свою чергу унеможливлює застосування положень п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК України.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного підприємства „Медфармгруп до Татарбунарської районної ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальний заклад „Татарбунарська центральна районна лікарня, про визнання договору поновленим відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 21 липня 2017 р.

Суддя В.С. Петров