ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.2017 Справа № 904/12503/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ", м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю "АВТОПРОМІНЬ", м. Дніпро

про стягнення 37 996,21 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: Кравченко В.М., представник за довіреністю № 51 від 03.07.2017

від відповідача: Бендюга С.М., представник за довіреністю № б/н від 30.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "АВТОПРОМІНЬ" про стягнення 37 996,21 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2017 порушено провадження у справі № 904/12503/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 09.02.2017.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 продовжено строк розгляду спору до 15.03.2017 включно, відкладено судове засіданні на 14.03.2017.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 призначено у справі № 904/12503/16 судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз; зупинено провадження у справі №904/12503/16 до вирішення експертом поставлених перед ним питань та надходження до суду висновку експерта.

19.05.2017 від Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 904/12503/16, у зв'язку з недоцільністю проведення судової експертизи, вартість якої становить 50% від ціни позову.

Господарський суд листом від 22.05.2017 просив Дніпропетровський науково-дослідний інститут судових експертиз повернути до Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/12503/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" до Товариства з додатковою відповідальністю "АВТОПРОМІНЬ" про стягнення 37 996,21 грн. для розгляду вищевказаного клопотання у судовому засіданні.

20.06.2017 до суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, відповідно до якого, станом на 08.06.2017, попередню оплату вартості експертизи не здійснено, клопотання експерта про надання додаткових документів сторонами не виконано, у зв'язку з чим повернуто матеріали справи № 904/12503/16 без виконання судово-економічної експертизи.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 провадження у справі поновлено, починаючи з 20.07.2017; розгляд справи призначено на 20.07.2017.

20.07.2017 до суду від позивача надійшли:

- заява про уточнення тексту прохальної частини позовної заяви;

- власне письмове підтвердження того, що станом на 13.07.2017 заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився;

- клопотання про долучення до матеріалів справи виписки по особовому рахунку відповідача.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи контррозрахунок заявленої до стягнення суми позову.

У судовому засіданні 20.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання овердрафту №ККОВК.125943.010 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1 якого, позивач зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку відповідача № 4223 в ПАТ "ВБР", МФО 380719 (надалі в тексті - поточний рахунок) у разі відсутності на ньому власних грошових коштів у межах встановленого позивачем ліміту. З моменту здійснення таких платежів позивач вважається таким, що надав відповідачу кредит у формі овердрафт на суму здійснених позивачем платежів в межах ліміту. Дебетове сальдо, яке зафіксоване на поточному рахунку на кінець поточного операційного дня, вважається залишком заборгованості за овердрафтом на кінець поточного операційного дня.

За приписами п. 1.2 Договору, кредитування відповідача за методом овердрафт здійснюється позивачем у межах ліміту та строку, встановлених згідно з цим Договором, з періодом безперервного користування овердрафтом не більше, ніж 30 календарних днів. Якщо строк погашення овердрафту припадає на не банківський день, то погашення повинне бути здійснене не пізніше наступного банківського дня. При цьому проценти за користування овердрафтом нараховуються та сплачуються також і за період від дня, що не є банківським, по день, що передує наступний банківський день. Неустойка при цьому не нараховується.

Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала заборгованість відповідача за овердрафтом.

Датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксована відсутність заборгованості відповідача за овердрафтом.

Як вказано у п. 1.3 Договору, ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 30% від фактичного середньомісячного кредитового обороту по поточному рахунку, від основної діяльності за останні 3 місяці (формується виключно за рахунок надходжень виручки від реалізації товарів (робіт, послуг)), але не може перевищувати об'єму середньомісячної виручки згідно Звіту про фінансові результати (ф.2) за останній звітний квартал більш ніж у 1,5 разів, що на дату укладення цього Договору складає 300 000,00 грн.

Перерахунок ліміту овердрафту проводиться щомісячно у розмірі та у порядку, визначеними п. 1.3 цього Договору та встановлюється на період до наступної дати перерахунку. Ліміт може бути змінено як в меншу так і в більшу сторону у порядку, передбаченому цим Договором (п. 1.4. Договору).

Відповідно до п. 1.5. Договору, процентна ставка за користування овердрафтом складає 16% річних. Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно з п. 1.6 Договору, овердрафт надається строком до 29.12.2014 включно.

Пунктом 1.9 Договору передбачено, що кредит у формі овердрафт надається в обмін на зобов'язання відповідача щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії в обумовлені даним Договором строки.

Як зазначено у п. 1.10 Договору, у разі непогашення овердрафту в строк передбачений п.п. 1.2, 1.6 цього Договору, заборгованість за овердрафтом вважається простроченою та наступного банківського дня залишок дебетового сальдо на поточному рахунку переноситься на рахунок по обліку простроченої заборгованості.

За приписами п. 2.1 Договору нарахування процентів здійснюється щоденно на суму залишку заборгованості за овердрафтом на кінець операційного дня за процентною ставкою, що вказана в п. 1.5 Договору. Нарахування процентів за вихідні та/або святкові дні здійснюється у перший робочий день за період: з вихідного та/або святкового (их) дня по перший робочий день включно. При розрахунку приймаються: рік - 360 (триста шістдесят) днів, місяць - рівний календарній кількості днів.

У п. 2.2. Договору вказано про те, що сплата нарахованих процентів за користування овердрафтом здійснюється щоденно наступного дня після дня нарахування у автоматичному порядку. В разі відсутності грошових коштів на поточному рахунку відповідача погашення процентів проводиться за рахунок невикористаного ліміту овердрафту. В разі відсутності грошових коштів на поточному рахунку відповідача та повного використання ліміту овердрафту погашення процентів в цей день не проводиться. Строк сплати процентів відповідачем: з першого дня періоду безперервного користування овердрафтом по останній день включно, або по день закінчення дії Договору. Проценти переносяться на рахунки простроченої заборгованості по процентам наступного дня за датою закінчення періоду безперервного користування овердрафтом, а за останній період користування овердрафтом - за датою закінчення строку, зазначеного в п. 1.6 даного Договору.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пп. 1.2, 1.6 цього Договору та перенесення непогашеного залишку овердрафта на рахунок по обліку простроченої заборгованості, нарахування процентів здійснюється щоденно на суму залишку простроченої заборгованості за кредитом на кінець операційного дня за ставкою, визначеною п. 8.1 Договору. Якщо день погашення кредиту у формі овердрафт згідно з пп. 1.2, 1.6 цього Договору є днем, що передує вихідному та/або святковому (им) дню, нарахування процентів здійснюється у перший робочий день на суму залишку заборгованості за овердрафтом, за процентною ставкою, визначеною п. 1.5 Договору.

Погашення процентів, нарахованих у порядку, згідно п. 2.3 Договору, здійснюється щоденно у день нарахування (п. 2.4 Договору).

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, відповідач зобов'язаний здійснювати своєчасне повернення овердрафту, сплачувати нараховані проценти, комісію та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором.

Згідно з п. 8.1 Договору, за порушення строків погашення заборгованості за овердрафтом та/або непогашення заборгованості за овердрафтом після закінчення періоду безперервного користування овердрафтом позивач нараховує відповідачу проценти в розмірі 26% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. При розрахунку процентів приймаються: рік - 360 (триста шістдесят) днів, місяць - рівний календарній кількості днів.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим Договором (п. 9.1. Договору).

06.06.2014 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої сторони внесли зміни до п.п. 1.5 та 8.1 та виклали їх у наступній редакції:

"п. 1.5. Процентна ставка за користування овердрафтом складає 16% річних з 30.12.2013 до 05.06.2014 (включно), з 06.06.2014 у розмірі 20% річних. Тип процентної ставки - фіксована.

п. 8.1. За порушення строків погашення заборгованості за овердрафтом та/або непогашення заборгованості за овердрафтом після закінчення періоду безперервного користування овердрафтом позивач нараховує відповідачу проценти в розмірі 26% річних з 30.12.2013 до 05.06.2014 (включно), з 06.06.2014 у розмірі 30% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення."

10.10.2014 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, за умовами якої сторони внесли зміни до п.п. 1.2 та 1.3 щодо строку безперервного користування овердрафтом - 90 календарних днів та встановлення ліміту - 220 000,00 грн.

Як зазначає позивач, останній виконав свої обов'язки по Договору у повному обсязі, однак з 10.12.2014 відповідач не виконує свої зобов'язання щодо погашення овердрафту, у зв'язку з чим, прострочена заборгованість станом на 14.12.2016 становить 37 996,21 грн., з яких:

25 575,69 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту,

4 902,01 грн. - прострочена заборгованість за процентами,

7 518,51 грн. - пеня.

Позивач зауважує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.12.2015 № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення від 22.12.2015 № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВБР» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Міхна Сергія Семеновича на два роки з 23.12.2015 по 22.12.2017 включно. Зазначена інформація є публічною та розміщена на офіційних сайтах Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача прострочену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 25 575,69 грн., прострочену заборгованість за процентами у розмірі 4 902,01 грн., пеню у розмірі 7 518,51 грн., а всього 37 996,21 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вказує відповідач, сума заборгованості за Договором складала 74 316,40 грн. В той же час, в ПАТ «ВБР» на поточному рахунку відповідача № 8818 розміщено кошти у сумі 74 316,40 грн., тобто в сумі достатній для зарахування, погашення кредиту, в тій же валюті, що і борг за Договором.

Посилаючись на п. 3.1.5 Договору відповідач вказує про те, що позивач має право договірного списання заборгованості. Так, відповідач листом за вих. № 396 від 30.12.2014 звертався до позивача про здійснення погашення кредитних зобов'язань. Однак, позивачем було повідомлено листом за вих. № 1293 від 22.01.2015 про неможливість списання зазначених грошових коштів, у зв'язку з віднесенням ПАТ «ВБР» до категорії неплатоспроможних і запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідач вказує про те, що останній добросовісно виконував кредитні зобов'язання за Договором. Заборгованість виникла не з вини відповідача, а за не направлення позивачем коштів, за заявою відповідача, з поточного рахунку відповідача на погашення зобов'язань за кредитним договором.

Заявою від 20.01.2016 (вхід. позивача № 1025/1 від 20.01.2016) відповідач повторно просив позивача здійснити зарахування кредиту за рахунок коштів, які знаходяться на поточному рахунку відповідача № 8818.

Лише, 07.04.2016 позивачем було здійснено договірне списання за договором, про що повідомлено відповідача листом за вхід. № 106 від 24.05.2016 та було зараховано вимоги відповідача. Тобто, позивачем було визнано право відповідача на договірне списання за договором.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно із статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями статей 1054, 1055 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на норми чинного законодавства України та обставини справи, господарським судом встановлено, що договір, який укладено між сторонами, підписаний обома сторонами в установленому законом порядку, не оспорювався та недійсним не визнаний.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2 статті 1054 Цивільного кодексу України).

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 статті 10561 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Водночас, частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначено у частині 2 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено у статті 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитом у розмір 25 575,69 грн. та суми заборгованості за процентами у розмірі 4 902,01 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, тому що вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором (лист від 30.12.2014 за вих. № 396 (а.с.59)). Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Господарський суд не бере до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, тому що системний аналіз положень Цивільного кодексу України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" і "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку відповідач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Оскільки відповідач звернувся до позивача з вимогою здійснити списання грошових коштів у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, то виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на час виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 22.04.2015 у справі № 910/9234/14.

- Господарський суд не бере до уваги наданий відповідачем контррозрахунок, оскільки погашені суми у розмірі 50 000,00 грн. та у розмірі 26 100,00 грн. були враховані позивачем при здійсненні розрахунку суми позову.

- Повноважний представник відповідача у судовому засіданні відмовився від покладання витрат по оплаті судової експертизи на відповідача, у зв'язку з відсутністю грошових коштів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені у розмірі 7 518,51 грн., господарський суд визнав його таким, що зроблений вірно.

Разом з тим, пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що відповідач неодноразово звертався до позивача щодо списання грошових коштів з його рахунку, але у зв'язку з запровадженням процедури тимчасової адміністрації списання коштів є неможливим, суд вважає за необхідне за власною ініціативою зменшити пред'явлену суму до стягнення пені на 90%, тобто до стягнення підлягає пеня у розмірі 751,85 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

За приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у пункті 9 постанови від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014 по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 612, 626, 627, 629, 1048, 1049, 1054, 1055, 10561 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 193, 216, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статтями 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "АВТОПРОМІНЬ" (49006, м.Дніпро, вул. Філосовська, буд. 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" (01135, м. Київ, вул.Чорновола Вячеслава, буд. 25, ) прострочену заборгованість по тілу кредиту у розмірі 25 575,69 грн. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять грн. 69 коп.), прострочену заборгованість за процентами у розмірі 4 902,01 грн. (чотири тисячі дев'ятсот дві грн. 01 коп.), пеню у розмірі 751,85 грн. (сімсот п'ятдесят одну грн. 85 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.07.2017

Суддя Н.Е. Петренко