ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 904/5085/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиДержавного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля", м. Дніпро
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомДержавного підприємства "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля", м. Дніпро
доДержавного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова", м. Дніпро
простягнення 414 113, 31 грн.

за участю представників

позивача: Бунчучний В.А.,

відповідача: Кравченко Л.С.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Конструкторське бюро "Південне" ім. М.К. Янгеля" (далі за текстом - ДП "КБ "Південне" ім. М.К. Янгеля") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (далі за текстом - ДП "ВОПМЗ імені О.М. Макарова") про стягнення 414 113, 31 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2016 року залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 року в позові відмовлено.

Вищезазначені судові акти мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, про застосування якої заявлено відповідачем до прийняття рішення у справі.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ДП "КБ "Південне" ім. М.К. Янгеля" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 року повністю і передати справу на новий розгляд.

ДП "ВОПМЗ імені О.М. Макарова" до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

В судовому засіданні представник позивача просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 року - скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а представник відповідача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.06.2010 року ДП "КБ "Південне" ім. М.К. Янгеля" (замовник) та ДП "ВОПМЗ імені О.М. Макарова" (виконавець) укладено Контракт № 51 (далі за текстом - Контракт), за умовами якого замовник замовляє, а виконавець зобов`язується виготовити науково-технічну продукцію (НТП): "Виготовлення радіаційноохолоджуємого насадку для РД 861К згідно з Рішенням Циклон - 4.37.4850.402 РТС від 09.12.2009 року"; замовник зобов`язаний прийняти виготовлену продукцію і оплатити її.

Відповідно п. 3.1 Контракту вартість виготовлення продукції (НТП) на час укладання Контракту визначається відповідно до протоколу погодження ціни (додаток №3) від 23.06.2010 року, який є невід'ємною частиною Контракту, та, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, становить 3 505 191 грн. без ПДВ.

Пунктом 3.2 Контракту, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, визначено, що замовник надає виконавцю аванс у розмірі 80% від вартості виготовлення продукції за даним Контрактом після надходження кредитних коштів інвестиційного проекту; залік виданого авансу здійснюється при остаточних розрахунках за даним Контрактом, який замовник проводить протягом 10-ти днів з моменту підписання акту здачі-приймання.

Згідно з п. 3.3 Контракту датою виконання робіт за Контрактом вважається дата підписання замовником акту здачі-приймання.

В п. п. 3.6, 3.7 Контракту, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, передбачено, що договірна ціна виготовленої продукції (НТП) встановлюється за фактичними витратами; договірну ціну за фактичними витратами виконавець подає на узгодження замовнику разом з актом здачі-приймання робіт відповідного етапу чи роботи в цілому згідно відомості виконання робіт (додаток №2); до договірної ціни виконавець подає на узгодження замовнику калькуляції фактичної собівартості з розшифровками витрат за статтями видатків.

В п. 3.10 Контракту, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, встановлено, що джерелом фінансування робіт за контрактом є кредитні кошти інвестиційного проекту "Циклон-4"; на виконавця та співвиконавців поширюються пільги, передбачені чинним законодавством; в разі зміни джерела фінансування питання ціноутворення та сплати податків за контрактом підлягають уточненню згідно діючого законодавства.

Відповідно до п. 4.6 Контракту виконавець починає виготовлення продукції (НТП) з моменту отримання авансового платежу згідно з умовами п. 3.2 даного Контракту; при порушенні замовником строку перерахування авансового платежу дата виготовлення продукції (НТП) переноситься на строк затримки.

В п. 7.1 Контракту, в редакції протоколу узгодження розбіжностей, передбачено, що він набуває чинності з дня підписання і діє до 31.12.2012 року.

Також сторонами підписано додатки до Контракту: № 1 календарний план робіт, за яким роботи мали бути виконані у вересні 2010 року; № 2 відомість виконання робіт, за яким роботи мали бути виконані у вересні 2010 року; № 3 протокол погодження ціни на науково-технічну продукцію, за яким передбачалось дві позиції робіт, за попередньою оплатою, без включення ПДВ; № 4 планова калькуляція; № 5 попередня структура ціни на продукцію без ПДВ; № 6 розшифровка витрат, № 7 пояснювальна записка до структури ціни.

В подальшому, сторонами укладено Додаткові угоди до Контракту: № 1 від 02.06.2011 року, № 2 від 19.12.2011 року, № 3 від 21.03.2012 року, № 4 від 27.06.2012 року та протоколи розбіжностей до них.

На виконання умов Контракту замовник перерахував виконавцю аванс в сумі 2 804 152 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3 від 10.02.2011 року на суму 1 000 000 грн. з призначенням платежу: "Аванс на виконання робіт по дог. 51 від 23.06.2010 року, без ПДВ" та № 3 від 21.02.2012 року на суму 1 804 152 грн. з призначенням платежу: "Аванс на виконання робіт по дог. 51 від 23.06.2010 року, ет. 2, без ПДВ".

Науково-технічну продукцію виготовлено та передано відповідачу за актом № 1 від 29.10.2012 року на суму 132 467, 27 грн. без ПДВ та актом № 2 від 29.10.2012 року на суму 1 938 099, 32 грн. без ПДВ, отже, загальна вартість виготовленої науково-технічної продукції за контрактом склала 2 070 566, 59 грн. без ПДВ.

Враховуючи здійснену позивачем передплату в розмірі 2 804 152 грн., позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення авансових платежів в сумі 733 585, 41 грн., на які відповідач відповідав відмовою, визнаючи лише заборгованість в розмірі 319 472, 10 грн., яку сторонами було зараховано як авансовий платіж за контрактом № 402 від 10.04.2013 року, та вказуючи на те, що відсутня заборгованість за Контрактом № 51, оскільки ним сплачено ПДВ на авансові платежі, що були зроблені до отримання довідки про пільги з ПДВ.

Однак, судами попередніх інстанцій встановлено, що авансові платежі були здійснені позивачем лише за виконання робіт, без урахування ПДВ, у зв'язку з чим відповідач мав повернути позивачу повну суму передплати за Контрактом у розмірі 733 585, 41 грн., а не лише визнану суму 319 472, 10 грн., тобто, неповернутою лишилась сума 414 113, 31 грн.

Обставини щодо наявності передплати, яку мав повернути відповідач позивачу, стали відомі останньому під час підписання актів здачі-приймання виконаних робіт 29.10.2012 року, отже, за умовами п. 3.2 Контракту, за яким залік авансових платежів здійснюється при остаточних розрахунках, які замовник проводить протягом 10 днів з моменту підписання актів здачі-приймання, тобто до 08.11.2012 року, строк позовної давності розпочався з 09.11.2012 року та сплив 09.11.2015 року.

Проте, позивач звернувся до суду з позовом лише 16.06.2016 року, а 11.08.2016 року відповідачем було подано до господарського суду заяву про застосування строків позовної давності відповідно до положень ст. 267 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведені правові приписи, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, про застосування якої заявлено відповідачем до прийняття рішення у справі.

При цьому, посилання позивача як на підставу переривання строку позовної давності на листування сторін та підписані сторонами акти звірки станом на 01.01.2013 року, 01.10.2013 року, 01.10.2014 року, 01.01.2015 року правомірно не прийнято до уваги судами попередніх інстанцій, з огляду на те, що такі документи не є доказами переривання такого строку та вчинення відповідачем дій по визнанню свого боргу, оскільки жодним із цих доказів не підтверджено визнання відповідачем спірної суми заборгованості у розмірі 414 113, 31 грн.; крім того, всі акти звірок підписані сторонами на різну суму заборгованості, яка лише відображає стан фінансової звітності за цією операцією кожного підприємства, а, отже, впродовж строку позовної давності між сторонами існували розбіжності в сумі основної заборгованості і відповідачем не визнано спірну суму заборгованості; до того ж, залік суми 319 472, 10 грн. в рахунок авансових внесків за контрактом № 402 від 10.04.2013 року не є частковою сплатою основної заборгованості, на яку посилався скаржник, оскільки відповідачем не визнавалась сума заборгованості в розмірі 733 585, 41 грн.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що інші доводи ДП "КБ "Південне" ім. М.К. Янгеля", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, не спростовують законних висновків господарських судів попередніх інстанцій та вже були предметом розгляду в апеляційному господарському суді і обгрунтовано ним відхилені.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.2017 року у справі № 904/5085/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіВ.А. Корсак

В.О. Швець