ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" липня 2017 р.Справа № 916/1063/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНДАЛ";

про стягнення 8181,00 грн.;

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: Шевченко Т.Ю. за довіреністю;

Від відповідача: Кісільова К.О. за довіреністю;

Суть спору: про стягнення 8181,00грн.

В засіданні суду від 11.07.2017р. було оголошено перерву по 18.07.2017р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господасрького суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНДАЛ" штрафних санкцій за договором поставки №ОД/НХ-16-943 НЮ від 21.11.2016р. у сумі 8181,00грн. за поставку неякісної продукції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.05.2017р. порушено провадження у справі №916/1063/17 та справу призначено до розгляду.

04.07.2017р. за вх.суду№14591/17 позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

10.07.2017р. за вх.суду№14989/17 позивач надав додаткові письмові пояснення.

11.07.2017р. за вх.суду№15145/17 позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вих.№2606 від 26.06.2017р. (вх.суду№14101/17 від 27.06.2017р.).

04.07.2017р. за вх.суду№14593/17 відповідач звернувся до суду з клопотанням про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

11.07.2017р. за вх.суду№15157/17 відповідач звернувся до суду з клопотанням про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

18.07.2017р. за вх.суду№15826/17 відповідач надав додаткові письмові пояснення по справі.

18.07.2017р. за вх.суду№15825/17 відповідач звернувся до суду з клопотанням про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд встановив:

21.11.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАНДАЛ" (відповідач, Постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-16-943 НЮ (далі договір поставки) за яким Постачальник зобов'язався передати у власність Замовника, а Замовник зобов'язався оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору та є його невід'ємною частиною (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору найменування товару - дошка необрізна.

Якість товару, що постачається, повинна відповідати ГОСТ 8486-86. Підтвердження якості з боку Постачальника є паспорт якості. Замовник має право повернути Постачальнику неякісний товар. При постачанні кожної партії товару Постачальник зобов'язаний надати документ, що підтверджує якість продукції (сертифікат якості або паспорт, або формуляр, або акт технічної придатності тощо) (п.2.1., 2.2., 2.3., 2.7. договору).

Відповідно до п.п. 5.1., 5.6. договору товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (Додаток №2 до договору). Товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010.

29.11.2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 якою сторони вирішили вважати такою, що втратила чинність Специфікація №1 на суму 1006800,00грн. та ввели в дію Специфікацію №2 на суму 1002837,00грн., встановили суму договору у розмірі 1002837,00грн. та підписали Додаток №3 до договору.

17.12.2016р. сторони уклали додаткову угоду №2 якою сторони продовжили термін дії договору по Специфікації №2 до 31.12.2016р., по Специфікації №3 з 01.01.2017р. по 31.03.2017р., ввели в дію Специфікацію №3 на суму 199071,00грн., встановили суму договору у розмірі 1201908,00грн. та підписали Додаток №4 до договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору та додаткових угод відповідачем була поставлена позивачу дошка хвойних порід необрізана 1 ґатунку 50мм на суму 764,37тис.грн. 20.12.2016р. дошка хвойна н/о 1 сорт 50мм у кількості 37,5куб.м. була відпущена вагонному депо ст. Каховка. При проведені вхідного контролю було встановлено в присутності представника відповідача, що отримана дошка має нерівномірну товщину, кривизну та обзол. За висновком комісії дошка не придатна для використання в ремонті пасажирських вагонів в обсязі капітального ремонту вагонів. Приймання продукції за участю представника відповідача було проведено 19.01.2017р. При прийманні встановлено, що партія дошки має часткові пошкодження, нерівномірну товщину, обзол та кривизну. За результатами приймання складений та підписаний членами комісії, з одного боку та директором ТОВ "ХАНДАЛ" ОСОБА_4, з іншого боку, акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції №1 від 19.01.2017р. (копії містяться в матеріалах справи). В акті зазначено, що дошка хвойна н/о 1 сорту 50мм у кількості 15куб.м. підлягає заміні постачальником на якісну.

Посилаючись на пп. 11.3. договору позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від суми поставленої продукції який становить 8181,00грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача штраф у сумі 8181,00грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів факту постачання неякісної продукції. В наданій позивачем копії акту про фактичну якість та комплектність отриманої продукції №1 від 19.01.2017р. вказано, що до акту додається видаткова накладна, телеграма та акт вихідного контролю, однак позивач не надав перелічених документів. Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку штрафу оскільки в акті сума продукції неналежної якості вказана у розмірі 35435,25грн. тобто вартість за одиницю складає 2362,35грн., а в позовній заяві вказана вартість одиниці продукції у розмірі 2727,00грн. та загальна вартість продукції неналежної якості у розмірі 40905,00грн.

Крім того, як зазначає відповідач в акті зазначено місце складання "Вагонне депо ВЧД-12, м. Таврійськ, вул. Промислова, 18", однак відповідач немає відношення до вагонного депо, оскільки відповідно до умов п.5.6. договору продукція постачається на склад Замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010.

Відповідач стверджує, що за період дії договору до 31.12.2016р. (вказана дата приймання тобто дата постачання продукції), однак відповідач поставляв на адресу позивача, зазначену в п.5.6. договору продукцію 13, 15, 19 та 21 грудня 2016р. проте акт був складений 19.01.2017р., що не відповідає строкам вказаним в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за якістю №П-7 від 25.04.1966р., якою встановлено, що приймання продукції за якістю та комплектністю проводиться на складі постачальника"при одногородней поставке - не позднее 10 дней". Оскільки відповідач розташований в Одесі та поставку здійснював в Одесі, постачання продукції здійснювалося в межах одного міста.

Крім того відповідач вказує, що в акті зазначено, що поставка здійснювалася за видатковою накладною №12-015139 від 27.12.2016р. проте відповідач не здійснював постачання продукції за видатковою накладною з таким номером та датою. Станція призначення вантажу як зазначено в договорі та ТТН є м. Одеса, а не м. Таврійськ, як зазначено в акті №1.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.ст. 173, 175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, визнається майново-господарським зобов'язанням. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2016р. між сторонами було укладено договір поставки №ОД/НХ-16-943 НЮ за яким відповідач зобов'язався передати у власність позивача товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору та є його невід'ємною частиною.

29.11.2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 якою сторони вирішили вважати такою, що втратила чинність Специфікація №1 на суму 1006800,00грн. та ввели в дію Специфікацію №2 на суму 1002837,00грн., встановили суму договору у розмірі 1002837,00грн. та підписали Додаток №3 до договору.

17.12.2016р. сторони уклали додаткову угоду №2 якою сторони продовжили термін дії договору по Специфікації №2 до 31.12.2016р., по Специфікації №3 з 01.01.2017р. по 31.03.2017р., ввели в дію Специфікацію №3 на суму 199071,00грн., встановили суму договору у розмірі 1201908,00грн. та підписали Додаток №4 до договору.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за поставку продукції неналежної якості позивач посилається на акт №1 про фактичну якість та комплектність отриманої продукції від 19.01.2017р., акт про фактичну якість і комплектність продукції від 13.03.2017р. та видаткову накладну зазначену в акті №1 - №12-015139 від 27.12.2016р.

Однак наданні позивачем в обґрунтування позовних вимог перелічені документи не є належними доказами наявності підстав для стягнення з відповідача штрафу у сумі 8181,00грн. з огляду на наступне.

В наданій до позовної заяви копії акту №1 про фактичну якість та комплектність отриманої продукції від 19.01.2017р. зазначено місце приймання продукції Вагонне депо ВЧД-12 ст. Каховка, м. Таврійськ, вул. Промислова, 18, однак відповідно до умов п.5.6. договору товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010.

Приймання продукції було здійснено 31.12.2016р., а сам акт складений 19.01.2017р., що не відповідає строкам вказаним в Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за якістю №П-7 від 25.04.1966р., якою встановлено, що приймання продукції за якістю та комплектністю проводиться на складі постачальника"при одногородней поставке - не позднее 10 дней". Оскільки відповідач розташований в Одесі та поставку здійснював в Одесі, постачання продукції здійснювалося в межах одного міста.

Крім того в акті є посилання на видаткову накладну №12-015139 від 27.12.2016р., однак позивачем до позовної заяви на надано зазначеної накладної в якості доказів поставки неякісної продукції саме відповідачем за цією накладною.

Також слід звернути увагу на те, що в акті №1 зазначена сума продукції неналежної якості у розмірі 35435,25грн. тобто вартість за одиницю складає 2362,35грн., а в позовній заяві вказана вартість одиниці продукції у розмірі 2727,00грн. та загальна вартість продукції неналежної якості у розмірі 40905,00грн.

Щодо посилання позивача на акт про фактичну якість і комплектність продукції від 13.03.2017р. то слід зазначити, що в зазначеному акті вказаний постачальник продукції Од. НХГ, а не відповідач, крім того в зазначеному акті відсутнє посилання на відповідача та відсутній підпис представника відповідача. Крім того в зазначеному акті також зазначена адреса постачання Вагонне депо ВЧД-12 ст. Каховка, м. Таврійськ, вул. Промислова, 18, однак відповідно до умов п.5.6. договору товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника (65098, м. Одеса, вул. Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010.

Станом на день розгляду справи позивачем не надано належних доказів наявності підстав для стягнення з відповідача штрафу за поставку неякісної продукції.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНДАЛ" штрафних санкцій за договором поставки №ОД/НХ-16-943 НЮ від 21.11.2016р. у сумі 8181,00грн. за поставку неякісної продукції, необґрунтовані, не підтверджені належними доказами у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49 ст.ст. 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНДАЛ" штрафних санкцій за договором поставки №ОД/НХ-16-943 НЮ від 21.11.2016р. у сумі 8181,00грн. за поставку неякісної продукції - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 24 липня 2017р.

Суддя Степанова Л.В.