ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2017 р. Справа № 918/358/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

до відповідача ОСОБА_1 співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської, м.Рівне "Сонячна домівка"

про стягнення заборгованості в сумі 41 115 грн. 84 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2

від відповідача: представник ОСОБА_3

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до об"єднання співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської, м.Рівне "Сонячна домівка" (Відповідач), в якому просить стягнути з останнього заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу відповідно до заяви-приєднання №АТ016 від 01.01.2016 року до умов Типового Договору розподілу природного газу в сумі 41 115,84 грн., з яких: 37 685,70 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу газу, 2 522,04 грн. пені, 279,51 грн. три відсотки річних, 628,59 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до обєктів споживача.

Умови типового договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494. Типовий договір розподілу природного газу (надалі-Договір) є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов вказаного договору (акцептування договору) є вчиненням Споживачем дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за встановленою формою.

01 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (Позивач) та об"єднанням співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської, м.Рівне "Сонячна домівка" (як Споживачем) була підписана заява-приєднання №АТ016 до умов Договору розподілу природного газу.

Відповідно до 1.3. Договору, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання написаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку у встановленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим Договором Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 6.1.оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п.6.2. Договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов'язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п.6.3. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно п. 6.4. Договру оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з рахуванням раніше перерахованих коштів.

Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та смунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494.

Так, в листопаді-грудні 2016 року та січні, березні 2017 р. Відповідачу надано послугу з розподілу природного газу на суму 38 884,86 грн., що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу:

- акт № РВ0000201 від 31.12.2016 року на суму 10836,74 грн.;

- акт № РВ000002644 від 31.01.2017 року на суму 13 434,23 грн.;

- акт №РВ000007036 від 31.03.2017 року на суму 14 613,89 грн..

підписаними позивачем та відповідачем, та не заперечується відповідачем.

Відповідач частково погасив заборгованість, на суму 8000 гривень.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань щодо оплати за відповідачем утворилась заборгованість на суму 37 685,70 грн.

Станом на дату розгляду справи, заборгованість об"єднання співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської, м.Рівне "Сонячна домівка" перед ПАТ «Рівнегаз» становить 37 685,70 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період грудень 2016-травень 2017 року від 18.05.2017 року.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони оэдитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або гтиматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до п. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового збороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2498 від 30.09.2015 р. (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 36.11.2015 р. за №1384/27829) затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - повий договір).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За таких обставин, позовні вимоги публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до об"єднання співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської, м.Рівне "Сонячна домівка" про стягнення 37 685 грн. 70 коп. основного боргу є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

В зв'язку з простроченням Відповідача Позивачем нарахована пеня у розмірі 2 522,04 грн. за період з 10.01.2017р. по 25.05.2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Субєктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем (а.с.18) та здійснивши її перерахунок відповідно до п.8.2 Договору суд дійшов висновку про те, що він є правильним і стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 2 522,04 грн. за період з 10.01.2017 року по 25.05.2017 року.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми закону Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 279,51 грн. за період з 10.01.2017 по 25.05.2017 року. Перевіривши їх нарахування, суд прийшов до висновку, що вони є арифметично правильними, законними, а відтак підлягають задоволенню.

Суд, здійснивши розрахунок заявлених вимог за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір інфляційних втрат становить 1162 грн. 60 коп., при заявленому - 628,59 грн., за період з 10.01.2017 по 25.05.2017 року.

Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому бере до уваги розраховану позивачем суму інфляційних втрат у розмірі - 628,59 грн.,за період з 10.01.2017 по 25.05.2017 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України на Відповідача покладаються судові витрати, так як спір виник внаслідок його неправильних дій, в зв"язку з чим Позивач був змушений звернутися до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2.Стягнути з об"єднання співвласників багатоквартирного будинку №2 Б по вул. Струтинської, м.Рівне "Сонячна домівка" (33003, м.Рівне, вул. Струтинської, 2Б, ) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, м.Рівне, вул.Івана Вишенського, 4, ) 37 685 (тридцять сім тисяч шістьсот вісімдесят п"ять) грн. 70 коп. основного боргу, 2 522 (дві тисячі п"ятьсот двадцять дві) грн. 04 коп. пені, 279 (двісті сімдесят дев"ять) грн. 51 коп. три відсотки річних, 628 (шістьсот двадцять вісім) грн. 59 коп. інфляційних втрат, 1600,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2017 року.

Суддя Марач В.В.