ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2017 р. Справа № 911/1539/17

за позовом: Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Чернівці

до Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанія Браво

про стягнення 75 158,44 грн.

Суддя Антонова В.М.

Представники сторін:

від позивача не зявились;

від відповідача не зявились.

У судовому засіданні 13 липня 2017 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство Міжнародний аеропорт Чернівці, 22 травня2017 року звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою № 01-10/391 від 18.05.2017 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанія Браво, про стягнення заборгованості в сумі 75 158,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобовязання за договором № 185 від 20 грудня 2016 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки в повному обсязі не оплатив позивачу, як постачальнику, вартість наданих послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2017 року порушено провадження у справі № 911/1539/17, призначено розгляд справи на 22.06.2017 року.

Через відділ діловодства суду 09.06.2017 року від представника позивача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду та повернення сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 22.06.2017 року розгляд справи відкладено на 13.07.2017 року.

Через відділ діловодства суду 10.07.2017 року від представника позивача надійшов лист № 01-10/544 від 04.07.2017 року з довідкою та випискою по рахунках, який було долучено до справи.

У судове засідання 13.07.2017 року представники сторін не зявились.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та обєктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2016 року між Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Чернівці (надалі постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Авіакомпанія Браво (надалі замовник, відповідач) було укладено договір № 185 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі договір), на умовах п. 1.1 даного договору позивача надає відповідачу комплекс послуг із забезпечення прийому, аеропортового обслуговування і випуску повітряних суден, що виконують рейси за заявкою замовника в аеропорту м. Чернівці.

Відповідно п. 4.1. договору обов'язок замовника з оплати комплекс послуг, що надаються за цим договором, забезпечуються за фактом надання послуг шляхом оплати на розрахунковий рахунок аеропорту за фактично надані послуги згідно виставленого Аеропортом рахунку та акту виконаних робіт у термін 5 (пяти) робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 4.2. договору визначено, що підставою для оплати є:

- даний Договір;

- форма «А» «Аеропортовий збір...» на обслуговування ПС, підписана представником аеропорту та замовника;

- рахунок для оплати наданих послуг.

- підписаний замовником та виконавцем Акт виконаних роби

Рахунки виставляються аеропортом в національній валюті України по курсу, встановленому НБУ на дату його складання.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що вартість наданих послуг, додаткові збори визначаються наказом Міністерства транспорту та звязку України № 433 віл 14.04.2008 р. «Про встановлення аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропортах України та внесення змін до наказу Мінтрансу від 06.07.99 р. № 352». наказами по КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці», іншими нормативно-правовими актами і документами.

Пунктом 4.4. договору визначено, що розміри платежів по видах послуг наведені в додатку № 1 до договору, який є невідємною частиною даного договору.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у випадку прострочення з вини замовника виплати платежу проти строків, визначених цим договором, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Договором п. 9.1. встановлено, що договір набирає чинності з 20.12.2016 р. і діє до 31.12.2017 р. (включно), а у відношенні розрахунків - до повного виконання замовником зобовязань за цим договором.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним і відповідачем було підписано та скріплено печатками акти виконаних робіт № 1-8/17 від 11.01.2017 року № 1-22/17 від 19.01.2017 року, відповідно до якого загальна вартість послуг, що були надані виконавцем складає: 106856,92 грн.

Позивач вказує, що замовник в повному обсязі не розрахувався за отримані послуги, а відтак, відповідач має заборгованість за договором надання послуг в розмірі 67 318,37 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення виконання грошового зобовязання щодо оплати наданих послуг 3% річних та інфляційні витрати.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як стверджує позивач, взяті на себе зобовязання за договором відповідач належним чином не виконав, у передбаченому договором порядку та строк не здійснив в повному обсязі оплату наданих йому послуг, внаслідок чого у відповідача, утворилась заборгованість за договором про надання послуги аеропортового обслуговування № 185 від 20.12.2016 року в сумі 67 318,37 грн. (106 856,91 грн. (загальна сума рахунків-актів) 39538,54 грн. (частково оплачені послуги) = 67 318,37 грн).

При цьому, позивач подав заяву № 01-10/465 від 01.06.2017 року, підписану директором позивача ОСОБА_1, в якій просив залишити позовну заяву без розгляду та повернути сплачений судовий збір, мотивуючи це тим, що заборгованість за актами виконаних робіт № 1-8/17 від 11.01.2017 року № 1-22/17 від 19.01.2017 року погашена.

У той же час, у процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідач до порушення провадження у справі сплатив позивачу суму заборгованості за договором про надання послуг аеропортового обслуговування № 185 від 20.12.2016 року в розмірі 67 318,38 грн., що підтверджується випискою по рахунках щодо надходження сум заборгованості (оригінал довідки про проведення кредитових документів на суму 67 318,37 грн від 22.05.2017 року наявний в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011 року N 18, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

У даному випадку відповідачем погашена заборгованість за договором про надання послуги аеропортового обслуговування № 185 від 20.12.2016 року до порушення провадження у справі, а тому суд не вбачає підстав для задоволення поданої заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на сплату відповідачем заборгованості в сумі 67 318,37 грн. до порушення провадження у справі (відповідно до ухвали суду від 24.05.2017 року), тому в задоволені позовних вимог позивачу слід відмовити.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 67 318,37 грн, суд дійшов висновку про відсутність підстав і для задоволення позову в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 2255,73 грн. 3 % річних в сумі 540,00 грн та пені в сумі 5044,34 грн, які є похідними від вимоги про стягнення заборгованості.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати сторонам у справі 911/1539/17.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 01.08.2017 року.

Суддя В.М. Антонова