ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2017 р. Справа № 903/458/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької міської філії, м.Луцьк

до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський, м.Володимир-Волинський

про стягнення 547 498, 23 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 13/18-352 від 25.04.2017 р.

від відповідача: не прибув.

Суть спору:

02.06.2017 року до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії про стягнення з відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський 547 498, 23 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію на підставі договору про постачання електричної енергії № 529-1627000 від 01.12.2005 р.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань в частині оплати вартості спожитої за період з липня 2016 року по травень 2017 року електричної енергії на суму 487 232, 01 грн., в т.ч. 477 160, 30 грн. за активну електричну енергію та 10 071, 71 грн. за реактивну електричну енергію.

У звязку з неналежним виконанням договірних зобовязань відповідачу нараховано штрафні санкції, а саме: 45 319, 94 грн. пені на підставі п.4.2.1 договору, 10 086, 54 грн. інфляційних втрат та 4 859, 74 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

25.07.2017 р. позивачем подано заяву про припинення провадження у справі в частині основного боргу в порядку п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

В обгрунтування заяви позивач посилається на виконання відповідачем обовязку з сплати суми заборгованості.

На підтвердження факту оплати до матеріалів справи долучено копії банківських виписок.

Крім того, позивач у клопотанні від 25.07.2017 р. (вх. № 01-88/71/17), посилаючись на приписи ст.7 Закону України «Про судовий збір», просить повернути з державного бюджету надмірно сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 25 442, 91 грн., а також у звязку з відсутністю предмета спору, що є підставою для припинення провадження у справі, повернути судовий збір в сумі 7 308, 48 грн.

Відповідач в письмових поясненнях № 1188 від 17.07.2017 р. повідомляє, що заявлений борг на 31.05.2017 р. по активній енергії в сумі 477 160, 30 грн. та реактивній енергії в сумі 10 071, 71 грн. погашено у червні 2017 р. згідно платіжних доручень № 2101 від 07.06.2017 р., № 2086 від 07.06.2017 р., № 2149 від 22.06.2017 р., № 2155 від 22.06.2017 р., № 2084 від 07.06.2017 р., № 2157 від 22.06.2017 р., № 2148 від 22.06.2017 р., копії яких долучає до матеріалів справи.

Водночас, відповідач просить зменшити нараховану суму пені на 50% від заявленої суми, посилаючись на скрутне матеріальне становище, спричинене проведенням антитерористичної операції, а саме, КЕВ м.Володимир-Волинський здійснює мобілізаційні завдання Міністерства оборони України та забезпечує відновлення та налагодження житлово-побутових умов у частинах ЗСУ, що знаходяться у територіальній юрисдикції КЕВ, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг. Крім того, позивачем не зазначено про спричинення збитків підприємству внаслідок невчасного перерахування коштів за постачання електричної енергії, що ставить під сумнів їх наявність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

01.12.2005 р. між ВАТ Волиньобленерго в особі Луцької міської філії (правонаступником всіх прав та обовязків якого є Приватне акціонерне товариство "Волиньобленерго") (Постачальник електричної енергії) та КЕВ м.Володимир-Волинський (споживач) укладено договір на постачання електричної енергії № 529-1627000.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобовязання виникли на підставі договору на постачання електричної енергії № 529-1627000 від 01.12.2005 року.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до умов договору Постачальник зобовязується постачати електричну енергію Споживачу, а Споживач оплатити її вартість та здійснити інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до нього.

Як визначено п.8.1 договору оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється Споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки Постачальника електричної енергії в терміни, визначені додатком № 2 «Порядок розрахунків» (протягом 3 операційних днів від дня отримання Споживачем рахунку).

Крім того, пунктом 2.2.4 Договору передбачено, що Споживач зобовязаний здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника електричної енергії та електроустановками Споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

У випадку несвоєчасної оплати вартості електричної енергії Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, враховуючи день фактичної оплати.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору за період з липня 2016 р. по травень 2017 р. позивач постачав відповідачу електричну енергію за тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, що підтверджується відповідними рахунками за електроенергію.

Однак, відповідач неналежно виконував договірні зобовязання, в результаті чого, станом на 31.05.2017 р. у нього перед позивачем утворилась заборгованість 477 160, 30 грн. за активну електричну енергію та 10 071, 71 грн. за реактивну електричну енергію.

Станом на день подання позову до суду (02.06.2017 р.) основна заборгованість відповідача за договором на постачання електричної енергії № 529-1627000 від 01.12.2005 року становила 487 232, 01 грн., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорена, підставна і підлягала до стягнення, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Беручи до уваги те, що відповідачем після подачі позову до суду погашено борг, що підтверджено платіжними дорученнями № 2101 від 07.06.2017 р., № 2086 від 07.06.2017 р., № 2149 від 22.06.2017 р., № 2155 від 22.06.2017 р., № 2084 від 07.06.2017 р., № 2157 від 22.06.2017 р., № 2148 від 22.06.2017 р. та враховуючи заяву позивача від 25.07.2017 р. про припинення провадження у справі в цій частині у звязку з відсутністю предмету спору, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі на суму 487 232, 01 грн. основного боргу на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Позивач просить стягнути з відповідача також 10 086, 54 грн. інфляційних втрат та 4 859, 74 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання договірних зобовязань відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами.

Нараховані позивачем 10 086, 54 грн. інфляційних втрат та 4 859, 74 грн. 3% річних не суперечать вимогам закону, є підставними та підлягають до стягнення з відповідача.

Крім того, позивач просить на підставі п.4.2.1 договору стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пункт 3 ст.549 ЦК України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Порушення строків оплати, визначених договором, підтверджується наявними матеріалами справи.

Суд зауважує, що пеня є договірним зобовязанням сторін, узгодженим у договорі на постачання електричної енергії № 529-1627000 від 01.12.2005 року, який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Позовну вимогу про стягнення з відповідача 45 319, 94 грн. пені за прострочення виконання грошових зобовязань по оплаті спожитої протягом липня 2016 р. травня 2017 р. електричної енергії суд вважає правомірно заявленою.

Водночас, згідно ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що зобов'язання, яке передбачене договором на постачання електричної енергії № 529-1627000 від 01.12.2005 року не виконане своєчасно відповідачем з причин, які напряму не залежать від нього; враховуючи його скрутне матеріальне становище, спричинене проведенням антитерористичної операції, що потребує значних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та послуг; у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати електричної енергії, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зменшивши розмір пені на 90%, стягнувши з відповідача на користь позивача 4 531, 99 грн. (10% суми від заявленої до стягнення пені). Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі, на думку суду, є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін.

Згідно п.4.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи, що позивачем при подачі позову згідно платіжного доручення № 116 від 16.05.2017 р. сплачено судовий збір в сумі 33 655, 38 грн. (при необхідній сплаті 8 212, 47 грн.), а також припинення провадження у справі на суму 487 232, 01 грн. у звязку з відсутністю предмета спору, суд приходить до висновку про задоволення клопотання позивача та повернення йому з державного бюджету судового збору в сумі 32 751, 39 грн. (25 442, 91 грн. + 7 308, 48 грн.).

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір в сумі 903, 99 грн. покладається на відповідача.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 174, 193, 233, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 43, 49, п. 1-1 ч.1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково в сумі 19 478, 27 грн.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський (44700, м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, 1, код 07516184) на користь

Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» в особі Луцької міської філії (43021, м. Луцьк, вул. Залізнична, 1, п/р 57 у філії Волинське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 303398, ) 19 478, 27 грн., в т.ч., 10 086, 54 грн. інфляційних втрат, 4 859, 74 грн. процентів річних, 4 531, 99 грн. пені та 903, 99 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі на суму 487 232, 01 грн. припинити.

4. У стягненні 40 787, 95 грн. пені відмовити.

5. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з державного бюджету Приватному акціонерному товариству «Волиньобленерго» в особі Луцької міської філії (43021, м. Луцьк, вул. Залізнична, 1, ) 32 751,39 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 116 від 16.05.2017 року (оригінал платіжного доручення знаходиться у справі № 903/458/17).

Повне рішення складено 27.07.2017 р.

Суддя В.А.Пахолюк