РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №905/655/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Пансіонат «Світлана»

про стягнення 11 794 901,13 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 17.05.17

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 26.07.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Пансіонат «Світлана» про стягнення 11 794 901,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору підряду позивачем було виконано підрядні роботи з поточного ремонту будівлі пансіонату «Світлана», а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті даних робіт не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 6 045 503,13 грн. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 473 878,12 грн., та інфляційних витрат у розмірі 5 275 519,88 грн., нарахованих за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.03.2017 матеріали справи №905/655/17 направлено за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 04.04.2017, справу №905/655/17 передано на розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.04.2017 (суддя Ващенко Т.М.) позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 б/н від 21.03.2017 повернуто без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2017, ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.04.2017 скасовано та справу №905/655/17 передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ № 05-23/1777 від 08.06.2017 справу №905/655/17 передано на розгляд судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 було порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26.07.2017.

У судове засідання 26.07.2017 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 26.07.2017 явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини його відсутності суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №752, з якого вбачається, що ДП «Макіїввугілля» отримав ухвалу суду 22.06.2017.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10, ідентифікаційний код: 32442295, на яку було відправлено ухвали суду, підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, яка міститься на офіційному веб-сайті Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch та вказано у позові.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву, при цьому суд виходив за наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що представник відповідача в судове засідання 26.07.2017, не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка ввідповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

24.02.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - підрядник, позивач) та Державним підприємством «Макіїввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Пансіонат «Світлана» (далі - замовник, відповідач) було укладено договір будівельного підряду (далі - Договір), згідно п. 1.1. якого підрядник зобов'язується своїми силами і засобами та на свій ризик виконати роботи з поточного ремонту будівлі пансіонату «Світлана» (далі - об'єкт) у встановлений строк здати виконання робіт замовнику, а замовник зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), прийняти від підрядника закінчені роботи (об'єкт будівництва) та здати їх.

Згідно п. 3.1. Договору ціна цього Договору становить 6 045 503,20 грн.

За змістом п. 4.1. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником робіт протягом трьох банківських днів від дня підписання ф. КБ-2 та ф. КБ-3 по факту виконаних робіт.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною (п. 12.1. Договору).

За змістом п. 12.4. Договору підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення розрахунків.

На виконання умов Договору підрядником були виконані роботи з поточного ремонту об'єкту загальною вартістю 6 045 503,13 грн., про що було складено акти ф. КБ-2, ф. КБ-3 №3/05-14 від 30.05.2014, №4/04-14 від 30.04.2014, №2/03-14 від 31.03.2014, №5/04-14 від 30.04.2014.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку із невиконанням відповідачем грошового зобов'язанні по оплаті виконаних на підставі Договору робіт. Крім цього, позивачем було нараховано до стягнення відповідачу за невиконання грошового зобов'язання 3% річних у розмірі 473 878,12 грн., інфляційні витрати у розмірі 5 275 519, 88 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Укладений між ФОП ОСОБА_1 та ДП «Макіїввугілля» Договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що підрядником було виконано роботи в період з березня по травень 2014 року на загальну суму 6 045 503,13 грн., що підтверджується актами приймання виконаних робіт №3/05-14 від 30.05.2014, №4/04-14 від 30.04.2014, №2/03-14 від 31.03.2014, №5/04-14 від 30.04.2014, які підписані представниками та скріплені печатками сторін без зауважень.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується належне виконання підрядником робіт за Договором у період з березня по травень 2014 року на загальну суму 6 045 503,13 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 4.1. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником робіт протягом трьох банківських днів від дня підписання ф. КБ-2 та ф. КБ-3 по факту виконаних робіт.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України та п. 4.1. Договору відповідач повинен був оплатити виконані за актом №2/03-14 від 31.03.2014 роботи до 03.04.2014, за актами №4/04-14, №5/04-14 від 30.04.2014 роботи до 07.05.2014 (оскільки за згідно ст. 73 Кодексу законів про працю України - 1,2 травня є святковими днями), за виконані за актом №3/05-14 від 30.05.2014 роботи до 04.06.2014.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання замовником взятих на себе зобов'язань зі сплати вартості виконаних підрядником робіт за Договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача у розмірі 6 045 503,13 грн. за виконані роботи, виконання якого, станом на дату розгляду даної справи, ДП «Макіїввугілля» прострочено. Крім того, відповідачем не надано доказів на спростування вказаної заборгованості.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ДП «Макіїввугілля» заборгованості по оплаті виконаних робіт за Договором у розмірі 6 045 503,13 грн. є обґрунтованими.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 473 878,12 грн., інфляційних витрат у розмірі 5 275 519,88 грн., нарахованих за період з 04.04.2014 по 14.12.2016.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлений позивачем період до стягнення за актом №3/05-14 визначено з 05.06.2014 по 14.12.2015.

Слід зазначити, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наведений позивачем, було здійснено за період з 05.06.2014 по 14.12.2016, а тому суд приходить до висновку, що позивачем було допущено технічну описку в частині зазначення року, за який нараховуються штрафні санкції у зазначеному періоді, та замість кінцевої дати строку нарахування - 14.12.2016 вказано 14.12.2015.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком суду, здійсненим з урахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання за Договором, визначених позивачем періодів, на які нараховується три проценти та інфляційні втрати - до 14.12.2016, правомірним є стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов'язання 473 878,12 грн. та 5 264 094,49 грн. відповідно.

В іншій частині заявлена до стягнення позивачем сума інфляційних втрат у розмірі 11 425 грн. 39 коп. (5 275 519,88 грн. - 5 264 094,49 грн.) обрахована невірно, а тому задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволенню позовних вимог та стягнення з Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Пансіонат «Світлана» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 6 045 503,13 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 264 094,49 грн. та 3% річних у розмірі 473 878,12 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Пансіонат «Світлана» (02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10, ідентифікаційний код: 32442295) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) заборгованості у розмірі 6 045 503 (шість мільйонів сорок п'ять тисяч п'ятсот три) грн. 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 264 094 (п'ять мільйонів двісті шістдесят чотири тисячі дев'яносто чотири) грн. 49 коп., 3% річних у розмірі 473 878 (чотириста сімдесят три тисячні вісімсот сімдесят вісім) грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 176 752 (сто сімдесят шість тисяч сімсот п'ятдесят два) грн. 14 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.07.2017 р.

Суддя Пукшин Л.Г.