донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.08.2017р. справа №908/758/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (довіреність №218 від 13.01.2017р.);
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м.Бердянськ Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від26.06.2017р. (повний текст підписано 30.06.2017р.)
по справі№908/758/17 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомДержавного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України», м.Бердянськ Запорізької області
до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», м. Бердянськ Запорізької області
простягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Бердянськ Запорізької області (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», м. Бердянськ Запорізької області (Відповідач) про стягнення заборгованості за грудень 2015р. в розмірі 69499,51грн. за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.06.2017р. (повний текст підписано 30.06.2017р.) у справі №908/758/17 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України» було відмовлено в повному обсязі з мотивів недоведеності матеріалами справи обовязку Відповідача зі сплати зазначених коштів за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р., враховуючи невикористання останнім причалу №9 (нерухомого майна, сервітут на який встановлюється умовами договору) протягом грудня 2015р.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 26.06.2017р. у справі №908/758/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає невірне застосування останнім норм матеріального права та тлумачення умов укладеного між сторонами договору, оскільки відповідно до умов п.3.1 договору №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р. річна плата за сервітут на причал становить 11432,41грн. за один погонний метр, загальна сума на 2015р. становить 1667988,62грн. з урахуванням ПДВ, а за місяць 138999,05грн. з урахуванням ПДВ., тобто плата за сервітут встановлена саме в залежності від погонних метрів причалу, а не від обєму перероблених вантажів. В той час, під фактичним використанням причалу, за означеним договором, слід розуміти саме забезпечення Сервітуаром доступу до причалу Сервітуарію, надання права користуватися чужим майном, що відповідає змісту поняття сервітуту та місцевим судом було розтлумачено невірно. При цьому, питання фактичного використання причалу для переробки вантажів та пропорційної оплати за сервітутом, а саме абз.3 п.2.1 договору, на який посилався місцевий господарський суд, виникає лише за умов використання причалу декількома Сервітуаріями, а оскільки причал, в означеному випадку, не використовувався жодним з Сервітуарієв, рахунки на сервітут причалу були виставлені обом пропорційно щомісячної плати.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Чернота Л.Ф., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2017р. було порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 01.08.2017р. об 15.00 год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 01.08.2017р. зявився, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник належним чином повідомленого (а.с.108) Відповідача у судове засідання 01.08.2017р. не зявився, проте надав відзив (а.с.а.с.110-112), за змістом якого заперечував проти апеляційних вимог та просив розглянути справи без участі свого представника.

Зважаючи на достатність наявних у справі матеріалів для надання належної правової оцінки розглядуваним правовідносинам, належну обізнаність Відповідача про час і місце судового засідання, доведення ним своєї позиції по суті апеляційних вимог до відома суду у письмовому вигляді та викладене у відзиві клопотання щодо здійснення розгляду справи без його представника, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 17.07.2015р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Сервітуар) в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Державним підприємством «Бердянський морський торговельний порт» (Сервітуарій) було укладено договір про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 (Договір а.с.а.с.10-12), відповідно до п.1.1 якого предметом цього договору є обмежене платне строкове право користування Сервітуарієм майном (обєктами нерухомого майна), яке є державною власністю, знаходиться в господарському віданні Сервітуара та обліковується на окремому балансі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Бердянського морського порту).

Згідно з п.1.2 означеного договору, зміст сервітуту полягає в наданні Сервітуаром Сервітуарію права користування причалом №9, який розташований за адресою: Україна, м.Бердянськ Запорізької області, вул. Горького, 6, загальний розмір 145,9 метр погонний (майно), необхідним для здійснення Сервітуарієм навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури тощо.

Технічні характеристики, загальний розмір, цільове призначення майна було зазначено у технічному паспорті майна (Додаток №1 до цього договору (а.с.а.с.14,15) та відображено у план-схемі майна (Додаток №2 до цього договору (а.с.13), які є невідємною частиною договору (п.1.3 договору).

В п.1.4 договору також було зазначено, що причал №9 та причальну інфраструктуру одночасно використовують два Сервітуарія - Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Хортиця». При цьому Сервітуарії здійснюють господарську діяльність з додержанням вимог чинного законодавства, зокрема, ст.18 Закону України «Про морські порти України».

Розмір плати за сервітут на причал №9 та причальну інфраструктуру, відповідно до п.2.1 договору, становить з врахуванням ПДВ 11432,41грн. за один погонний метр на рік. Так, річна плата за сервітут на причал №9 та причальну інфраструктуру становить 1667988,62грн., в тому числі ПДВ 277998,10грн., а за один місяць становить 138999,05грн., в тому числі ПДВ 23166,51грн. Плата за цим договором визначається пропорційно до фактичних обсягів переробки вантажів через причал №9 з використанням причальної інфраструктури кожним Сервітуарієм за звітний місяць.

Згідно з п.2.2 договору, розрахунки за цим договором здійснюються щомісяця, шляхом безготівкового перерахування Сервітуарієм коштів на поточних рахунок Сервітуара на підставі виставленого Сервітуаром рахунку та акту про надані послуги. Оформлення наданих за цим договором послуг здійснюється шляхом підписання сторонами актів про надані послуги, а у разі неповернення Сервітуару підписаного акту про надані послуги або мотивованої відмови від його підписання у 5-ти денний термін з дати його отримання Сервітуарієм, такий акт, підписаний з боку Сервітуара, вважається належним доказом виконання всього обсягу послуг за даним договором. (п.2.3 означеного договору)

Так, за умовами п.2.4 договору, Сервітуарій здійснює оплату за цим договором протягом 5 банківських днів з дати отримання рахунку та акту про надані послуги.

В свою чергу, згідно з п.п.3.2.1, 3.2.2 договору Сервітуар має право вимагати та отримувати повну оплату за сервітут протягом усього строку дії договору відповідно до його умов, а Сервітуарій зобовязаний вносити таку плату за весь час користуванням майном в порядку та строки встановлені в договорі.

Відповідно до п.5.1 укладеного договору, останній набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2015р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що право користування (сервітут) Правокористувача - Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» на підставі договору про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.07.2015р. з номером запису 10575446, що підтверджується Витягом з означеного реєстру №41319941 від 28.07.2015р. (а.с.16)

Між тим, як було встановлено місцевим господарським судом та зазначається Позивачем, у грудні 2015р. причал №9 Бердянського порту обома Сервітуаріями для навантажувально-розвантажувальних робіт не використовувався (довідка від 06.01.2015р. стосовно Відповідача (а.с.22), лист Відповідача №12-3-15-767 від 30.12.2015р. (а.с.25) та лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Хортиця» №01 від 04.01.2016р. (а.с.26), у звязку з чим останній виставив обом Сервітуаріям рахунки на 50% щомісячної оплати сервітуту в цілому (50% від 138999,05грн. щомісячного сервітуту), що дорівнює 69499,51грн.

Листом №11.13.20/1 від 05.01.2016р. (а.с.17) Сервітуар (Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України») направив на адресу Сервітуарія (Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт») низку рахунків з актами виконаних робіт, в тому числі рахунок № від 31.12.2015р. на суму 69499,51грн. для оплати (а.с.18) та акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) до нього (а.с.19).

В свою чергу, листом №А-2-01 від 08.01.2016р. (а.с.20) Сервітуарій у відповідь на лист Позивача зазначив, що не приймає до оплати та повертає без оформлення рахунок № від 31.12.2015р. на суму 69499,51грн. та два примірника акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) до нього, з огляду на невикористання Державним підприємством «Бердянський морський торговельний порт» причалу для переробки вантажів, що виключає можливість оплати відповідно до умов договору.

Позивач направив на адресу Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» претензію №11.04.-07/103 від 31.03.2016р. (а.с.33) з пропозицією сплатити заборгованість в сумі 69499,51грн. за рахунком № від 31.12.2015р. та зазначив, що інший Сервітуарій Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Хортиця» здійснив оплату за користування причалом у грудні 2015р. (довідка Позивача від 03.03.2017р. (а.с.23), довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Хортиця» від (а.с.89).

У відповідь на означену претензію Відповідач листом №146/40-юр від 29.04.2016р. (а.с.34) зазначив, що умовами договору не обумовлено обовязку внесення Сервітуарієм будь-якої плати у випадку відсутності фактичних обсягів переробки вантажів через причал та знову повернув Позивачу без оплати рахунок та акт здачі-прийняття виконаних робіт.

Таким чином, вважаючи відмову Відповідача (Сервітуарія) від оплати сервітуту неправомірною, Позивач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України» звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з останнього заборгованості за грудень 2015р. за договором сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р. в розмірі 69499,51грн.

В матеріалах справи також наявні додані Позивачем ОСОБА_6 Державного підприємства «Адміністрація морських портів» №6 від 12.06.2013р. «Про встановлення механізму визначення плати за сервітут на причали (причальну інфраструктуру), що знаходиться на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (а.с.21), лист Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №11.04.-13/105 від 01.04.2016р. щодо надання розяснень (а.с.35) та розяснення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №2502 від 29.04.2016р. (а.с.36), а також лист з розясненнями Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №1046 від 13.03.2013р. (а.с.36 зворотна сторона), інструктивний лист №699 від 02.08.2013р. (а.с.а.с.37,38), з яких вбачається, що пата за сервітут вносить за весь час з моменту передачі обєкта сервітуту в користування до фактичного повернення причалу власнику.

Господарський суд Запорізької області у задоволені позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України» відмовив, зазначивши у своєму рішенні про недоведеність матеріалами справи обовязку Відповідача зі сплати зазначених коштів за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р., враховуючи невикористання останнім причалу №9 (нерухомого майна, сервітут на який встановлюється умовами договору) протягом грудня 2015р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-кого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р. є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Виходячи з правової природи виниклих між сторонами правовідносин, останні регламентуються, насамперед, Законом України «Про морські порти України» та відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України, зокрема в частині регулювання права користування чужим майном (сервітутом).

В свою чергу, сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні Відповідача до стягнення плати за сервітут, нарахованої за грудень 2015р. (пропорційно щомісячної плати (50% від 138999,05грн. щомісячного сервітуту) оскільки майно, на яке його було встановлено, не використовувалось обома Сервітуаріями) відповідно до умов договору про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р на підставі виставленого Позивачем рахунку, що також узгоджується з ч.3 ст.403 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

В свою чергу, відмовляючи в задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність у Відповідача обовязку зі сплати зазначених коштів за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р., враховуючи невикористання останнім причалу №9 (нерухомого майна, сервітут на який встановлюється умовами договору) протягом грудня 2015р., посилаючись, при цьому, на умови п.2.1 договору, який встановлює, що плата за означеним договором визначається пропорційно до фактичних обсягів переробки вантажів через причал №9 з використанням причальної інфраструктури кожним Сервітуарієм за звітний місяць.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було ототожнено надане протягом строку дії договору Відповідачу право на використання нерухомого майна (причалу №9), набуття і наявність якого у Відповідача впродовж строку договору згідно ч.1 ст.401 Цивільного кодексу України і є підставою для оплати в порядку ч.3 ст.403 Цивільного кодексу України, з фактичним використанням такого права Відповідачем для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт.

Дійсно, п.2.1 означеного договору регламентує умови про розмір оплати сервітуту в цілому в залежності від одного погонного метру причалу, що також вбачається з ОСОБА_6 Державного підприємства «Адміністрація морських портів» №6 від 12.06.2013р. «Про встановлення механізму визначення плати за сервітут на причали (причальну інфраструктуру), що знаходиться на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»», безвідносно до кількості Сервітуарієв, а саме останній абзац зазначеного пункту (п.2.1) встановлює процедуру розподілу такої плати між Сервітуаріями в розрахунковий місяць.

Відтак, як вірно було зазначено апелянтом, аналіз положень п.п.2.2,2.4 договору дозволяють зробити висновок, що фактичне здійснення або нездійснення Сервітуарієм навантажувально-розвантажувальних робіт не впливає на необхідність сплати сервітуту, обовязок за яким зумовлений періодом надання означеного права (використання чи не використання якого Відповідачем не впливає на надання йому оплачуваного сервітуту), а лише визначає долю кожного Сервітуарія у такому обовязковому щомісячному платежі.

Таким чином, оскільки фактичних робіт за спірний місяць обома Сервітуаріями здійснено не було, плата Відповідачу обґрунтовано була визначена в розмірі 50% від щомісячного платежу в розмірі 69499,51грн., невиконання обовязку зі сплати якої свідчить про порушення Відповідачем такого зобовязання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив його виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи допущені місцевим судом порушення норм матеріального права через неправильне тлумачення умов договору, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, наслідком чого є необхідність скасування переглядуваного рішення із прийняттям нового - про задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України» про стягнення заборгованості в розмірі 69499,51грн. за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р., що в світлі положень ст.49 Господарського процесуального Кодексу України зумовлює віднесення на рахунок Відповідача судових витрат як за подання позову, так і за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України», м.Бердянськ Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.06.2017р. (повний текст підписано 30.06.2017р.) у справі №908/758/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.06.2017р. (повний текст підписано 30.06.2017р.) у справі №908/758/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №908/758/17, яким позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України», м. Бердянськ Запорізької області до Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», м. Бердянськ Запорізької області про стягнення заборгованості в розмірі 69499,51грн. за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р. задовольнити в повному обсязі.

4. Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 6, ідентифікаційний код 01125764) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України» (71112, Запорізька обл., м.Бердянськ, вул. Горького, буд. 6, ідентифікаційний код 38728360) заборгованості за договором про встановлення сервітуту нерухомого майна №60-П-БЕФ-15 від 17.07.2015р. в розмірі 69499,51грн. та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1600,00грн.

5. Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» (71112, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 6, ідентифікаційний код 01125764) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів «України» (71112, Запорізька обл., м.Бердянськ, вул. Горького, буд. 6, ідентифікаційний код 38728360) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1760,00грн.

6. Доручити Господарському суду Запорізької області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

7. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірників: 1,2 - Позивачам, 3 - Відповідачу, 4- у справу, 5- ГСЗО