ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р. Справа № 922/15/17

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - не прибув;

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Порше Лізінг" (вх. №882 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.17 у справі № 922/15/17

за позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна"

до ТОВ "Постман"

про стягнення 199727,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 199 727,46 грн., з яких заборгованість по сплаті лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 у розмірі 43796,17 грн., плати за фактичний час користування у розмірі 128 597,41 грн., збитків у розмірі 10200,00 грн., 3% річних у розмірі 1275,54 грн., інфляційних витрат в розмірі 14554,27 грн., штраф у розмірі 1304,07 грн. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.02.2017 у справі № 922/15/17 (суддя Сальнікова Г.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18; Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, Україна, м. Київ, пр-т. ОСОБА_1 1В, офіс В; Код ) заборгованість по сплаті лізингових платежів за Договором про фінансовий лізинг № 00008268 від 20.08.2013 у розмірі 43 796, 17 грн., 3% річних у розмірі 1 275,54 грн., інфляційних витрат 14 554,27 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач ТОВ "Порше Лізинг Україна" не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на неповне дослідження місцевим господарським судом обставин справи, порушення норм матеріального права просить скасувати рішення місцевого господарського суду від 13.02.2017 у справі № 922/15/17 в частині відмови в задоволенні плати за фактичний час користування у розмірі 128597,41 грн.; відмови у задоволенні збитків у розмірі 10200, 00 грн. Просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Порше Лізінг Україна" до ТОВ "Постман" задовольнити, стягнути плату за фактичний час користування у розмірі 128597,41 грн, стягнути збитки у розмірі 10200,00 грн. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2017 у справі № 922/15/17 залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу судової колегії для розгляду даної справи у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 розгляд справи відкладено на 24.05.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.05.2017 у зв'язку з відпусткою судді Лакізи В.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Плахов О.В., суддя Камишева Л.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 розгляд справи відкладено на 19.07.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2017 у зв'язку з відпусткою судді Камишевої Л.М. для розгляду даної справи визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Від апелянта на виконання вимог апеляційного господарського суду надійшло клопотання (вх. 7412 від 14.07.2017) про долучення до матеріалів справи зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ТОВ "Постман" та повний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Постман".

Зазначені документи оглянуті колегією суддів та долучені до матеріалів справи.

Від заявника апеляційної скарги надійшло клопотання (вх. 7411 від 14.07.2017), в якому він просить суд розглядати справу за відсутністю представника апелянта.

В судове засідання 19.07.2017 позивач уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки повідомив у клопотанні (вх. 7411).

В судове засідання 19.07.2017 відповідач уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду сторони попереджені, що у разі неявки їх представників до судового засідання та ненадання витребуваних документів справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

У п. 3.9.2. постанови пленуму ВГС України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано господарським судам наступні роз'яснення: у випадку нез'явлення в засідання суду представників обох сторін або однієї із них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на викладене та враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, судова колегія вважає, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи і можливість задоволення клопотання апелянта про розгляд апеляційної скарги за відсутності його уповноваженого представника та розгляду справи за наявними у ній матеріалами за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" (лізингоодержувач) Договір про фінансовий лізинг № 00008268 від 20.08.2013 року, відповідно до якого Позивач зобовязався передати у розпорядження Відповідача транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZDX141253, двигун № CBZА01452 (надалі за текстом "Обєкт лізингу"), а Відповідач зобовязався прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом "План відшкодування"), що становить невідємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 19 278,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 783, 40 доларів США.

Згідно з преамбулою Додатку до договору про фінансовий лізинг "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" ці загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі разом із Договором про фінансовий спільно іменується як "Контракт"), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до Контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання ТОВ "Порше Лізинг Україна", а також передачі Об'єкту лізингу Лізингоодержувачу (у відповідності до визначених у цьому Контракті значень вищезгаданих термінів) згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" №723/97-ВР від 16 грудня 1997 року, а також іншими чинними положеннями українського законодавства (надалі - Контракт).

Відповідно до п.3.1. Контракту, предметом лізингу за цим Контрактом є транспортний засіб, зазначений у Контракті (надалі - "Об'єкт лізингу"). Об'єкт лізингу був обраний у відповідності до специфікації Лізингоодержувача та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого Порше Лізинг Україна придбавало Об'єкт лізингу.

Відповідно до п.4.1. Контракту, "Порше Лізинг Україна" зберігатиме за собою право власності на Об'єкт лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію Об'єкт лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей Контракт та вимагати повернення Об'єкта лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

Як встановлено господарським судом першої інстанції та під час апеляційного провадження, позивач виконав свої зобов'язання за Контрактом належним чином, передав відповідачу, а відповідач прийняв Обєкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZDX141253, двигун № CBZА01452.

В п.6.1. Контракту сторони домовилися про те, що для експлуатації Об'єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме "Порше Лізинг Україна" лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Щомісячний лізинговий платіж включає в себе:

- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості Об'єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов'язаний з оплати та відшкодуванням, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом (включаючи, окрім іншого, витрати на ремонт Об'єкта лізингу, реєстраційні платежі та інші витрати, передбачені або пов'язані з Контрактом).

За умовами п.6.5. Контракту лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок зазначений "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню Лізингоодержувачу, за винятком випадків визначених Контрактом.

На виконання п.6.5. Контракту, позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату лізингових платежів.

Позивач зазначає, що у відповідача існує наступна заборгованість:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2014 року на суму 3 140, 82 грн., відповідно до рахунку № 00228859 від 01.10.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за листопад 2014 року на суму 3 866, 22 грн., відповідно до рахунку № 00236701 від 03.11.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за грудень 2014 року на суму 4 555, 88 грн., відповідно до рахунку № 00243300 від 03.12.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 5 427,64 грн., відповідно до рахунку № 00254973 від 13.01.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 13.01.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 6 030,71 грн., відповідно до рахунку № 00256736 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 7 463, 75 грн., відповідно до рахунку № 00262425 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 7 015,92 грн., відповідно до рахунку № 00268208 від 06.04.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за травень 2015 року на суму 6 295, 23 грн., відповідно до рахунку № 00273551 від 06.05.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача, крім іншого, заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 43796,17 грн.

Відповідно до п. 8.3.2 Умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати Контракт/відмовитись від Контракту і витребувати об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Сторони, також, у пункті 12.6.1 Контракту обумовили право позивача на розірвання/відмову від контракту у односторонньому порядку та право на повернення обєкту лізингу, зокрема у випадку не сплати відповідачем одного наступного лізингового платежу у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Відповідно до п. 12.7 Контракту, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі. Позивач надсилає відповідачу письмове повідомлення про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, звязується з ним доступним телефонним звязком. Таке повідомлення/вимога надсилається позивачем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача. У випадку неотримання відповідачем повідомлення/вимоги через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, відповідач вважається належним чином повідомленим.

Згідно з п. 12.13 Контракту, договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

У пункті 12.9 Контракту сторонами визначено, що у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Позивач направив відповідачу вимогу (вих. № 00008268 від 05.05.2015) про сплату заборгованості за Контрактом, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від Контракту

Вимога направлена відповідачу 29.05.2015 на адресу, вказану у договорі, проте повернулась на адресу позивача у зв'язку з тим, що отримувач відмовився отримувати лист. (а.с. 50-53)

Відповідно до п. 12.13. Контракту у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, Контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача : плату за час фактичного користування об'єктом лізингу в розмірі 128597,41 грн.; збитки в розмірі 10200,00 грн.; 3% річних в розмірі - 1275,54 грн.; інфляційні втрати - 14554,27 грн.; штраф - 1304,07 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, керуючись ст. ст. 11, 526, 530, 549, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 292 Господарського кодексу України, ст. 1, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", посилаючись на відсутність доказів оплати відповідачем лізингових платежів за жовтень 2014 - травень 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 по сплаті лізингових платежів у сумі 43796,17 грн, а також зазначив на правомірності розрахунку 3% річних у сумі 1275,54 грн., інфляційних втрат у сумі 14554,27 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення штрафу в сумі 1304,07 грн., суд зазначив, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу відповідних вимог про сплату заборгованості. Рішення в цій частині мотивоване відсутністю доказів виставлення відповідачу відповідних рахунків на оплату після припинення договору.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення плати за фактичне користування об'єктом лізингу, господарський суд першої інстанції зазначив про неправомірність такого нарахування після припинення дії договору.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір фінансового лізингу №00008268 від 20.08.2013 в розумінні ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Закону України "Про фінансовий лізинг", а також Господарським та Цивільним кодексами України.

За приписами частини першої статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Пунктом 1 частини 2 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що лізингодавець зобов'язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

Статтею 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до пункту 3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу "Порше Лізинг Україна" придбає об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього контракту.

Виходячи з пунктів 3.4, 4.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбає об'єкт лізингу у "Порше Лізинг Україна" за купівельною ціною, що буде визначена "Порше Лізинг Україна" з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають виплаті за цим контрактом; "Порше Лізинг Україна" зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей контракт та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

За змістом пункту 6.1 контракту для експлуатації обєкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь "Порше Лізинг Україна" лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), що являє собою невідємну частину цього контракту, та інших положень контракту.

Лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Отже, за договором фінансового лізингу №00008268 від 20.08.2013 майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Водночас, лише належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Як встановлено та зазначено вище, позивач виконав свої зобов'язання за Контрактом належним чином, передав відповідачу, а відповідач прийняв Обєкт лізингу транспортний засіб типу - VW Caddy GP Kasten 1.2 I TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZDX141253, двигун № CBZА01452.

Натомість відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань:

- частково не сплатив щомісячний лізинговий платіж за жовтень 2014 року на суму 3 140, 82 грн., відповідно до рахунку № 00228859 від 01.10.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2014;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за листопад 2014 року на суму 3 866, 22 грн., відповідно до рахунку № 00236701 від 03.11.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2014;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за грудень 2014 року на суму 4 555, 88 грн., відповідно до рахунку № 00243300 від 03.12.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2014;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за січень 2015 року на суму 5 427,64 грн., відповідно до рахунку № 00254973 від 13.01.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 13.01.2015;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за лютий 2015 року на суму 6 030,71 грн., відповідно до рахунку № 00256736 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за березень 2015 року на суму 7 463, 75 грн., відповідно до рахунку № 00262425 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за квітень 2015 року на суму 7 015,92 грн., відповідно до рахунку № 00268208 від 06.04.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015;

- не сплатив щомісячний лізинговий платіж за травень 2015 року на суму 6 295, 23 грн., відповідно до рахунку № 00273551 від 06.05.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015.

Отже, відповідно до наданих позивачем рахунків загальна сума заборгованості по сплаті лізингових платежів за жовтень 2014 року - травень 2015 року складає 43796,17 грн. (зазначена сума включає в себе заборгованість з відшкодування частини вартості обєкту лізингу + заборгованість по процентам і комісіям).

З огляду на те, що договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, то лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Відтак, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Отже, обов'язок сплатити за товар певну грошову суму виникає у покупця тільки у разі переходу до нього права власності на товар.

Фактичні обставини свідчать, що відповідач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв'язку з чим, керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" та пунктами 12.6, 12.7 договору, позивач повідомив відповідача про розірвання договору і вимагав повернення предмета лізингу впродовж 10 днів з дня отримання вимоги.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України).

Статтею 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

За приписами частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Згідно пункту 8.3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), "Порше Лізинг Україна" має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі, у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до пунктів 12.6 та 12.6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу "Порше Лізинг Україна" має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення обєкта лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання і сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

У випадках, передбачених пунктами 12.6, 12.12 контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (пункт 12.13 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Факт відправлення вважається підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладеного з відповідною відміткою УДППЗ "Укрпошта", курєрської служби (у випадку відправлення повідомлення поштою або курєром) (п. 20.4 Загальних комерційних умов).

Як встановлено та зазначено вище, 29.05.2015 позивач направив відповідачу вимогу (вих.№ 00008268 від 05.05.2015) про сплату заборгованості за Контрактом, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від Контракту.

Вимога була направлена відповідачу 29.05.2015 року на адресу, вказану у Контракті, проте повернулася на адресу позивача за відмовою від отримання.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що контракт є розірваним з 12.06.2015.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ "Порше Лізинг України" обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ТОВ "Постман" і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, у лізингоодержувача відсутній обовязок зі сплати такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі № 11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 року у справі № 7/5005/2240/2012, які в силу положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування.

Разом з тим, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати платежів, які є винагородою лізингодавцю за період з жовтня 2014 року по травень 2015 року, який підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі яка складається з процентів та комісії в розмірі 43796,17 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а за ст. 11 даного закону лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно пункту 8.3.2 контракту, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), "Порше Лізинг Україна" має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі, у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Виходячи з пункту 12.9 контракту, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Матеріали справи свідчать, що у звязку з розірванням договору про фінансовий лізинг № 00008268 від 20.08.2013 з 12.06.2015 та неповерненням у добровільному порядку обєкту лізингу, 15.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис нотаріуса № 1000 про повернення об'єкту лізингу.

30.07.2015 головним державним виконавцем ВДВС Козельницького районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса.

05.08.2015 головним державним виконавцем ВДВС Козельницького районного управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника.

Матеріали справи не містять доказів повернення позивачу транспортного засобу, що є обєктом лізингу за договором про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013. Позивач також вказує на те, що станом на час розгляду даної справи як у суді першої інстанцій, так і під час апеляційного провадження, об'єкт лізингу відповідачем не повернуто, транспортний засіб не розшукано, місцезнаходження його невідоме.

Отже, відповідач в порушення вимог Закону України Про фінансовий лізинг та положень договору про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 продовжує утримувати та безпідставно користуватися обєктом лізингу після розірвання договору.

Відповідно до частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору.

Згідно з пунктом 6.18 контракту сторони погодили, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою "Порше Лізинг Україна" відповідно до пункту 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування обєктом лізингу.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180 вказано на те, що у постановах Вищого господарського суду України: від 26 червня 2007 року у справі № 36/75, від 22 вересня 2010 року у справі № 8/5пн, від 27 квітня 2011 року у справі № 12/99-1806 та від 19 липня 2012 року у справі № 36/12 суд касаційної інстанції правильно застосував положення статті 629 та частини другої статті 795 ЦК України та дійшов вірних висновків щодо задоволення вимоги про стягнення орендної плати за період фактичного користування орендованим приміщенням після розірвання договору оренди.

Отже, суд першої інстанції зазначаючи про безпідставність обґрунтування заявлених вимог про стягнення плати за час користування об'єктом лізингу з посиланням на відсутність в матеріалах справи виставлених позивачем рахунків-фактури не врахував відсутність діючого договору як правової підстави існування зобов'язання у позивача з виставлення відповідних рахунків, правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180, положення частини 2 статті 806 ЦК України, якою передбачено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються, зокрема положеннями ЦК України про найм (оренду), а також положення пункту 6.18 договору про фінансовий лізинг №00008270 від 20.08.2013.

Враховуючи розірвання договору про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013, наслідком чого є відсутність у лізингоодержувача обовязку зі сплати такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, слід розраховувати плату за фактичне користування обєктом лізингу у розмірі, що складається з процентів та комісії.

З урахуванням даних щодо розміру комісії та процентів згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), дати формування позивачем рахунків згідно зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ТОВ "Постман" за договором №00008268 від 20.08.2013, а також обмінного курсу ПАТ "Креді ОСОБА_3", чинного на робочий день, що передує дню рахунку, колегія суддів зазначає, що розмір процентів і комісії становить за час фактичного користування об'єктом лізингу після розірвання договору та до моменту його повернення: 58999,53 грн.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення господарського суду Харківської області в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення плати за час фактичного користування об'єктом лізингу в сумі 58999,53 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При розрахунку інфляційних втрат слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 N 62-97р.

В рекомендаціях Верховного Суду України від 03.04.1997 N 62-97р. зазначено, що у випадку коли поверненню підлягає сума, яка складається зі внесків, здійснених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.

Крім того зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховуються не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що сума внесена за період з 1 по 15 відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число то розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення та задоволених господарським судом першої інстанції 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія дійшла висновку про те, що він відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору. Враховуючи наведене, оскаржуване рішення в частині задоволення 3% річних та втрат від інфляції слід залишити без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У пункті 8.2.2. Договору встановлено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані лізингодавцем (п.8.3.1 цього контракту): еквівалент 15 доларів США - за першу вимогу, 20 доларів США - за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США - за третю вимогу (якщо лізингодавець вирішив надіслати таку вимогу).

Пунктом 20.5 цього додатку до договору визначено, що якщо інше прямо не передбачено контрактом, всі повідомлення сторони відправляються за адресою, вказаною у контракті у письмовій формі особисто, курєром або поштою. При цьому, факт відправлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладення з відповідною відміткою УДППЗ "Укрпошта" або курєрської служби (у випадку відправлення повідомлення поштою або курєром).

Як встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять доказів надсилання позивачем вимог щодо сплати лізингових платежів на адресу ТОВ "Постман" у порядку, визначеному п.20.5 додатку до договору, у звязку з чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 1304,07 грн. за безпідставністю.

Щодо вимог про стягнення з відповідача відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу України збитків у розмірі 10200 грн., у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором (реальні збитки), колегія суддів виходить з такого.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ст. 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно з частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з вимогами статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин (зокрема, відшкодування заподіяних збитків) є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Також положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків, а за частинами 1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Приписи даної норми цивільного права передбачають деліктну відповідальність, тобто таку, що виникла не з зобов'язання по договору, а із завдання збитків. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність збитків; 2) протиправна поведінка заподіювача збитків; 3) причинний зв'язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

При цьому, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до п. 8.2.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадку прострочення сплати лізингових платежів до відповідача застосовуються санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, гонорари юристам, судові та позасудові витрати.

Пунктом 12.10 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено,що у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту позивач зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, зокрема, витрат на правову допомогу.

Підстави стягнення з відповідача 10 200 грн. аргументовані Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" необхідністю залучення третіх осіб для стягнення заборгованості за договором, вилучення транспортного засобу у відповідача (отримання юридичних послуг у ТОВ "Юридична компанія "Трепл Сі") та звернення до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери" задля отримання послуг з юридичного консультування, підготовці позовної заяви, представництва інтересів позивача в суді.

Як вже було зазначено у цій постанові, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань в частині виплати лізингових платежів договір про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 є розірваним з 12.06.2015, проте ТОВ "Постман" не було здійснено самостійне повернення об'єкта лізингу.

Вказані обставини, як зазначає позивач, стали підставою укладення між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" договору про надання юридично-консультаційних послуг з метою отримання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, подання заяви та супроводження виконавчого провадження, супроводження процесу вилучення об'єкта лізингу.

Виплачена ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" сума гонорару за надані послуги (з врахуванням ПДВ) визначається позивачем як сума збитків, яка підлягає відшкодування з боку лізингоодержувача.

Однак в даному випадку матеріалами справи підтверджується вчинення дій, пов'язаних з вилученням об'єкта лізингу, як того передбачають приписи пункту 13.5 договору, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Козельницького районного управління юстиції щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса; головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Козельницького управління юстиції щодо розшуку майна боржника.

Акт наданих послуг також не містить інформацію з приводу переліку дій, проведених ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі", спрямованих на вилучення об'єкта лізингу.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався також до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер" для супроводження зазначеної справи в суді, підготовки процесуальних документів та участі в судових засіданнях.

Судова колегія вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що, витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 ЦК України та статті 224 ГК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Контрактом.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення господарського суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків є законним та обґрунтованим, а вимога про стягнення збитків не відповідає вимогам статті 22 ЦК України та статті 225 ГК України та є безпідставною.

З огляду на викладене, апелянтом (позивачем), як у суді першої, так і апеляційної інстанцій не доведено наявності обов'язкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, отже, господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди), що виникли у зв'язку з припиненням договору.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області порушив вимоги матеріального права та неповно дослідив обставини справи, через що рішення місцевого господарського суду від 13 лютого 2017 року у справі №922/15/17 слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення плати за фактичний час користування обєктом лізингу у розмірі 58999,53 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Судовий збір, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст.103, п. 1 та п.4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Порше Лізинг" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.02.17 у справі № 922/15/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за фактичне користування об'єктом лізингу в розмірі 58999,53 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, про задоволення позову. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 13.02.17 у справі № 922/15/17 залишити без змін. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (код 36125152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг" (код 35571472) заборгованість по сплаті лізингових платежів у розмірі 43796,17 грн. за договором про фінансовий лізинг № 00008268 від 20.08.2013; заборгованості за фактичне користування об'єктом лізингу в розмірі 58999,53 грн.; 3 % річних у розмірі 1275,54 грн.; інфляційних втрат у розмірі 14554,27 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1779,38,00 грн."

Стягнути з з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (код 36125152) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг" (код 35571472) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1957,32 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 24.07.17

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.