ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Справа № 915/445/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Власова І.О. - довіреність №07-2109 від 21.07.2017,

представника відповідача: Павленко О.І. - довіреність №137/01/27-2017 від 25.01.2017,

представника III особи: не з'явився,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Центрального районного центру зайнятості м.Миколаєва

(54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, буд.68),

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Миколаївській області

(54001, м.Миколаїв, вул.Декабристів, буд.5),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_4 (54003, АДРЕСА_1),

про: стягнення незаконно виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_4 у сумі 5150,88 грн., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області незаконно виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_4 у сумі 5150,88 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.10.2016 громадянин ОСОБА_4 звернувся до Центрального РЦЗ, як особа, що шукає роботу, так як 03.10.2016 ОСОБА_4 було звільнено з посади старшого оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), згідно наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 03.10.2016 №278 о/с. 17.10.2016 ОСОБА_4 було подано заяву про надання йому статусу безробітного, відповідно до вимог ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення". З 17.10.2016 по 02.01.2017 ОСОБА_4 перебував на обліку як безробітна особа та отримував допомогу по безробіттю з 04.11.2016 відповідно до Закону України України "Про зайнятість населення", Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Під час перебування на обліку ОСОБА_4 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення на роботі. 14.12.2016 Миколаївський окружний адміністративний суд виніс рішення по справі №814/2261/16, згідно якого ОСОБА_4 було поновлено на роботі на посаді старшого оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 03.10.2016. На виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі №814/2261/16, ГУ НП в Миколаївській області було видано наказ від 03.01.2017 №1 о/с про скасування пункту наказу ГУ НП в Миколаївській області від 03.10.2016 №278 о/с в частині звільнення відповідно ст.68, п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" ОСОБА_4, та поновлення на посаді ОСОБА_4 ОСОБА_4 фактично було поновлено на роботі 03.01.2017. Дата припинення реєстрації в Центральному РЦЗ - 03.01.2017. З метою врегулювання спору у досудовому порядку позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 31.01.2017 за №07-331, в якій вимагалось у місячний термін повернути суму незаконно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_4 за період з 04.11.2016 по 02.01.2017 у сумі 5150,88 грн. У зазначений термін сума заборгованості відповідачем не була погашена.

14.06.2017 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вих.№1817/27-2017 від 13.06.2017), в якому відповідач просить суд у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування зазначених заперечень відповідач зазначив наступне.

В порушення ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ОСОБА_4 приховав факт отримання допомоги з Центрального РЦЗ м.Миколаєва, внаслідок чого при присудженні судом оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю. Таким чином, при стягнені з відповідача коштів в сумі 5150,88 грн. буде допущено подвійне стягнення з державного бюджету одночасної виплати допомоги по безробіттю та виплати за вимушений прогул, що може призвести до значних матеріальних збитків. Також відповідач зазначає, що в позовній заяві відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між позивачем та відповідачем.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позовній заяві та у запереченнях проти позовної заяви.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні ухвалою суду від 14.06.2017 було відкладено розгляд справи.

Ухвалою суду від 11.07.2017 розгляд справи продовжено на 15 днів за клопотанням відповідача та відкладено розгляд справи на 26.07.2017.

У судовому засіданні 26.07.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №278о/с від 03.10.2016, гр.ОСОБА_4 звільнено зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції.

З метою реалізації права на соціальний захист 17.10.2016 гр. ОСОБА_4 звернувся до Центрального РЦЗ із заявою про надання статусу безробітного (а.с.9).

Під час перебування на обліку гр.ОСОБА_4 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправним та скасування наказу №278о/с від 03.10.2016, про звільнення, поновлення на посаді та стягнення плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 по справі №814/2261/16 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №278о/с від 03.10.2016 про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_4, старшого оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області зі служби в поліції. ОСОБА_4 поновлено на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. З Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_4 стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 3985,87 грн., також стягнуто заробітну плату за один місяць в сумі 5930,06 грн. (а.с.11-13).

На виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 по справі №814/2261/16, відповідачем було видано наказ №1 о/с від 03.01.2017 про скасування пункту наказу ГУ НП в Миколаївській області №278о/с від 03.10.2016 в частині звільнення відповідно до ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_4 та поновлено ОСОБА_4 на посаді (а.с.14).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 у справі №814/2261/16 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - залишено без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 - залишено без змін (а.с.33-35).

За час перебування на обліку в Центральному районному центрі зайнятості м.Миколаєва (з 17.10.2016 по 02.01.2017) гр.ОСОБА_4 отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 5150,88 грн., що підтверджується довідкою Центрального РЦЗ м.Миколаєва №517 від 12.05.2017 (а.с.15).

Позивачем відповідачу було направлено претензію за вих.№07-331 від 31.01.2017 про повернення коштів в сумі 5150,88 грн., однак доказів надання відповіді відповідачем на вказану претензію суду не надано (а.с.16).

Дослідивши та оцінивши відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" за №1533-ІІІ від 02.03.2000.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно п.8 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Згідно п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення" за №5067-VІ від 05.07.2012 реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з дня поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п.п.2 п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, так згідно п.37 цього Порядку - Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Частиною 4 ст.35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 працював в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області на посаді старшого оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції та отримував заробітну плату саме в цьому органі.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено ОСОБА_4 допомогу з безробіття у сумі 5150,88 грн.

Незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем встановлено постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 у справі №814/2261/16, яка залишена ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2017 без змін.

ОСОБА_4 фактично було поновлено на роботі 03.01.2017 (відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області №1о/с від 03.01.2017). Дата припинення реєстрації в Центральному районному центрі зайнятості м.Миколаєва - 03.01.2017.

Отже, враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, суд встановив, що мала місце безпідставна виплата позивачем допомоги по безробіттю гр.ОСОБА_4 за період з 17.10.2016 по 02.01.2017 в розмірі 5150,88 грн., враховуючи поновлення вказаної особи на роботі за рішенням суду.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір слід стягнути з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.33, 34, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул.Декабристів, буд.5 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) на користь Центрального районного центру зайнятості м.Миколаєва, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, буд.68 (р/р 0436, одержувач: Центральний районний центр зайнятості м.Миколаєва, Банк ГУДКСУ Миколаївської області, МФО 826013, ) 5150,88 грн. суми незаконно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_4

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 54001, м.Миколаїв, вул.Декабристів, буд.5 (відомості про банківські реквізити відсутні, ) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, код банку отримувача - 820019, рахунок отримувача - 0001; код класифікації доходів бюджету - 22030106; стягувач Державна судова адміністрація України, 01021, м.Київ, вул.Липська, буд.18/5, () 1600,00 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 28 липня 2017 року

Суддя М.В.Мавродієва