ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа № 917/1252/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 16.09.2015 року НАР 706333;

відповідача - Лозовий С.В., за довіреністю від 30.01.2017 року;

1-ї третьої особи - не з'явився;

2ї третьої особи - ОСОБА_3, за довіреністю від 19.03.2015 року НАМ 661819;

3-ї третьої особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина", Гребінківський район, Полтавська область (вх.1799П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017р.

у справі № 917/1252/15

за позовом ОСОБА_5, м. Київ

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина", Гребінківський район, Полтавська область

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_6, м. Київ

2) ОСОБА_7, Гребінківський район, Полтавська область

3) Гребінківська районна державна адміністрація, Гребінківський район, Полтавська область

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПСП "Ярина" від 26 листопада 2013 року, оформленого протоколом № 26/11-13

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.08.2015р. у справі №917/1252/15 (суддя Гетя Н.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року у справі № 917/1252/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2016 року рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року у справі №917/1252/15 скасовано; справу №917/1252/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи судові акти попередніх інстанцій вказав на те, що судами не з'ясовано питання щодо особистої участі позивача у загальних зборах підприємства, які відбулися 26.11.2013 року та не взято до уваги спростування доводів позивача про проведення зборів за її відсутності та щодо підроблення її підпису на протоколі від 26.11.2013 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.08.2016р. у справі №917/1252/15 (суддя Мацко О.С.) відмовлено у забезпеченні позову; позовні вимоги задоволено; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ПСП "Ярина" від 26.11.2013р., оформлене протоколом № 26/11-13; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" на користь ОСОБА_5 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 року рішення Господарського суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року у справі № 917/1252/15 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року та рішення господарського суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року скасовано; справу № 917/1252/15 передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Полтавської області вказав, зокрема, на те, що поза увагою судів залишились рішення загальних зборів від 22 квітня 2014 року, 22 червня 2014 року, 09 січня 2015 року оформлені протоколами загальних зборів № 22/04-14, 25/06-14, 09/01-15, у відповідності до яких позивач є учасником (засновником) ПСП "Ярина".

Також, суд вищої інстанції вказав на те, що судами не з'ясовано чи було зареєстровано зміни до державного реєстру та якщо було, то коли саме, оскільки у відповідності до ст. 7 Закону України "Про господарські товариства" товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру та з'ясувати чи рішення загальних зборів від 22 квітня 2014 року, 22 червня 2014 року, 09 січня 2015 року є наявними та чи вони не визнавались судами недійсними.

Окрім того, Вищий господарський суд України зазначив, що суд апеляційної інстанції не приймаючи висновок судового експерта НДЕКЦ УМВС України у Полтавській області №449 від 21 липня 2015 року у відповідності до якого підпис в графі "голова загальних зборів Учасників підприємства ОСОБА_5" у протоколі № 26/11-13 Загальних зборів учасників Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" від 26 листопада 2013 року виконано не ОСОБА_5, а іншою особою, зазначив, що у відповідності до ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, однак судом апеляційної інстанції не здійснено оцінки висновку, як доказу у справі, а лише зазначено, що він підлягає оцінці.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.05.2017р. у справі №917/1252/15 (суддя Тимощенко О.М.) позовні вимоги задоволено; визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" від 26.11.2013р., оформлене протоколом № 26/11-13; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" на користь ОСОБА_5 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору; відмовлено у задоволенні клопотання про вжиття заходів по забезпеченню позову.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що на момент прийняття оспорюваного рішення загальних зборів позивач була його учасником з часткою 50% статутного фонду, однак не була присутня на спірних зборах та про їх проведення та порядок денний не повідомлялась, чим було порушено процедуру виходу учасника з товариства.

Приватне сільськогосподарське підприємство "Ярина", Гребінківський район, Полтавська область з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017р. у справі №917/1252/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, зокрема, про те, що позивачем не доведено яким чином оспорюване рішення загальних зборів ПСП «Ярина» від 26.11.2013 року порушує її права як учасника приватного сільськогосподарського підприємства.

Також, на думку апелянта, ОСОБА_6 підписала нову редакцію статуту ПСП «Ярина», в якому відображено зміни складу учасників товариства, що були затверджені на загальних зборах учасників ПСП «Ярина» 26.11.2013 року та оформлені протоколом №26/11-13.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2017р. суддею доповідачем по справі №917/1252/15 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 12.07.2017р.

04.07.2017 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін (вх.№6997), який долучений до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач вказує на те, що вона не повідомляла ПСП «Ярина» про свій вихід зі складу учасників.

Крім того, зазначає про те, що приймала участь у загальних зборах ПСП «Ярина» 22.04.2014 року, 24.06.2014 року та 09.01.2015 року та відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на кожну вказану дату проведення загальних зборів була учасником ПСП «Ярина», згідно даних державного реєстру.

04.07.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з його перебуванням за межами території України та бажанням особисто прийняти участь у розгляді даної справи (вх.№6998), яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 року розгляд справи відкладено на 24.07.2017 року, у зв'язку з задоволенням клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

20.07.2017 року електронною поштою від представника третьої особи ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, яка долучена до матеріалів справи.

20.07.2017 року факсограмою та 24.07.2017 року до відділу документального забезпечення та контролю суду від Гребінківської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (вх.№7637, вх.№7705), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017р. у справі №917/1252/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 24.07.2017 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник 2-ї третьої особи просив скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У судове засідання представник 1-ї третьої особи не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги та ухвали про відкладення розгляду справи в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам та прокурору і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

До суду повернулась копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 року про прийняття апеляційної скарги до провадження, з довідкою працівників УДППЗ Укрпошта - «за закінченням терміну зберігання».

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18 передбачено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник 2-ї третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №804, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Загальними зборами учасників від 07 листопада 2012 року затверджено Статут Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" (нова редакція).

Згідно вказаної редакції Статуту учасниками ПСП "Ярина" є громадянка України ОСОБА_6 та громадянка України ОСОБА_5.

Пунктом 3.2 Статуту передбачено, що для забезпечення діяльності підприємства, за рахунок внеску учасників (власників) створений Статутний капітал у розмірі 500,00 грн., який належить в рівних частках підприємства: ОСОБА_6 частка у розмірі 50% Статутного капіталу, що складає 250 грн.; ОСОБА_5 частка у розмірі 50% Статутного капіталу, що складає 250 грн.

У відповідності до пунктів 6.1, 6.2, 6.3 Статуту органами управління підприємства є Загальні збори учасників (власників), Директор та ревізійна комісія; вищим органом управління підприємства є Загальні збори учасників (власників), до компетенції яких віднесено, зокрема, затвердження Статуту підприємства та внесення в нього змін та доповнень.

Статут набуває чинності з дня державної реєстрації Підприємства у встановленому порядку. Зміни та доповнення до нього вносяться рішенням загальних зборів Учасників (власників) Підприємства, і набувають чинності з моменту їх затвердження Загальними зборами (власників) Підприємства, якщо законодавством України або Загальними зборами учасників не встановлено інший порядок.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О. була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 1811 заява ОСОБА_5, у якій вона повідомила про добровільний вихід зі складу власників (засновників) ПСП "Ярина" та передачу своєї частки в статутному (складеному) капіталі ОСОБА_7 в повному обсязі, що становить 50% Статутного капіталу та в грошовому еквіваленті складає 250,00 грн.; майнових, фінансових та будь-яких претензій до Приватного сільськогосподарського підприємтса "Ярина" та до ОСОБА_7 не має (т. 1 а.с. 74).

Згідно протоколу №26/11-13, 26 листопада 2013 року були проведені загальні збори учасників ПСП "Ярина". Присутніми на зборах були ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_7, до порядку денного зборів були включені питання:

1. Про обрання Голови та секретаря Загальних зборів учасників підприємства;

2. Про вихід ОСОБА_5 зі складу засновників підприємства, та передачу частки в Статутному капіталі ОСОБА_7, внесення змін в статутні документи ПСП "Ярина";

3. Про доручення внести зміни, і провести державну реєстрацію статутних документів директору ПСП "Ярина" ОСОБА_12

За результатами розгляду зазначених питань були прийняті наступні рішення:

1. Призначити ОСОБА_5 Головою Загальних зборів Учасників підприємства, а ОСОБА_6 Секретарем загальних зборів Учасників підприємства.

2. Вивести із складу ПСП "Ярина" учасника ОСОБА_5 та прийняти до складу Учасників ОСОБА_7, та внести зміни в статутні документи ПСП "Ярина".

3. Доручити внести зміни і провести державну реєстрацію статутних документів директору ПСП "Ярина" ОСОБА_15

За змістом Статуту ПСП "Ярина", затвердженого загальними зборами Учасників ПСП "Ярина", протокол №26/11-13 від 26.11.2013р., учасниками ПСП "Ярина" є громадянка України ОСОБА_6 та громадянин України ОСОБА_7.

Згідно пункту 3.1 Статуту у редакції 2013 року, для забезпечення діяльності підприємства, за рахунок внеску учасників (власників) створений статутний капітал у розмірі 500 грн., який належить в рівних частках підприємства: ОСОБА_6, частка у розмірі 50% статутного капіталу, що складає 250 грн.; ОСОБА_7, частка у розмірі 50% статутного капіталу, що складає 250 грн.

Позивач, звертаючись з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, просив визнати недійсними рішення загальних зборів ПСП "Ярина" від 26.11.2013р., посилаючись на те, що при їх проведенні порушені вимоги закону, а саме її не було повідомлено про проведення зазначених зборів, та на те, що інший учасник ОСОБА_6, також, не приймала участі у зборах.

На думку позивача, рішення загальних зборів учасників ПСП "Ярина", оформлені протоколом №26/11-13 від 26.11.2013р., прийняті за відсутності кворуму, чим порушено приписи статей 42, 59, 60 Закону України "Про господарські товариства" та її права, як учасника ПСП "Ярина", що стало підставою для звернення з позовом про визнання вказаного рішення недійсним.

16.05.2017 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів ПСП «Ярина» від 26.11.2013 року, з огляду на те, що при проведенні загальних зборів учасників були порушені вимоги закону щодо належного повідомлення учасників про проведення загальних зборів.

Приписами статті 79 Господарського кодексу України передбачено, що господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Відповідно до Закону України "Про господарські товариства" та статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Виходячи з положень пункту 31 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" особа, яка придбала частку в статутному капіталі ТОВ чи ТДВ, здійснює права і виконує обов'язки учасника товариства з моменту набуття права власності на частку в статутному капіталі.

Положеннями Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87,88 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57,82 Господарського кодексу України передбачено, що документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут. До установчих документів включаються відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень та інше.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до статті 98 Цивільного кодексу України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Оцінюючи факт наявності або відсутності порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У статті 116 Цивільного кодексу України, статті 88 Господарського кодексу України, статті 10 Закону України "Про господарські товариства" передбачені права учасників господарського товариства, серед яких, зокрема, право учасника товариства вийти в установленому порядку з товариства.

У відповідності до частини 3 статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" повідомлення про вихід учасника товариства - фізичної особи має бути оформлено у вигляді заяви про вихід із товариства.

Чинним законодавством України не встановлено форму такої заяви, а лише зазначено що у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, має бути поданий, зокрема, примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) такої заяви.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначено про те, що вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства.

Отже, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Таким чином, реалізація права на вільний вихід з товариства шляхом подачі відповідної заяви учасником є одностороннім правочином, від якого учасник може відмовитися за наявності нових умов, в тому числі шляхом подачі відповідної заяви про відкликання заяви про вихід.

Разом з тим, оскільки вихід з товариства як правочин породжує правові наслідки як для учасника, так і для товариства, учасник не вправі відкликати подану ним заяву про вихід без згоди товариства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 року № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин".

Враховуючи те, що вихід з товариства шляхом подачі відповідної заяви учасником є правочином, то відповідна заява може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом.

Як зазначалось вище, 26.11.2013р. ОСОБА_5 у нотаріально посвідченій заяві повідомила про добровільний вихід зі складу учасників (засновників) ПСП "Ярина" та передачу своєї частки в статутному (складеному) капіталі ОСОБА_7 в повному обсязі, що становить 50% Статутного капіталу та в грошовому еквіваленті складає 250,00 грн.

Наявність заяви ОСОБА_5 про вихід з ПСП "Ярина" від 26.11.2013р. та відсутність доказів її відкликання або визнання недійсною, свідчить про припинення корпоративних відносин між позивачем та відповідачем з 26.11.2013 року.

Між тим, ОСОБА_7 здійснює права і виконує обов'язки учасника товариства з моменту набуття права власності на частку в статутному капіталі, тобто з 26.11.2013р.

Окрім того, згідно відомостей, які містяться в Статуті ПСП "Ярина" в редакції 2013 р., якою встановлений новий склад учасників ПСП "Ярина", а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_6 - як учасник цього товариства, 26.11.2013 року підписала вказану редакцію статуту, справжність підпису на документі посвідчено державним нотаріусом Жердєвою Н.О.

30.11.2013 року нова редакція статуту підписана ОСОБА_7

Отже, ОСОБА_6 схвалені дії щодо зміни складу учасників ПСП "Ярина", які були затверджені на загальних зборах учасників ПСП "Ярина" 26.11.2013р., оформлені протоколом 26/11-13 та відображені в новій редакції статуту.

Також, рішенням господарського суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року у справі № 917/1452/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ПСП "Ярина" про визнання недійсним рішення загальних зборів ПСП "Ярина", оформлених протоколом №26/11-13 від 26.11.2013 року, які є предметом спору і у даній справі, що не потребує доказування в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказане рішення господарського суду першої інстанції від 17.09.2015 року справі №917/1452/15 має преюдиціальне значення при вирішенні даної справи в частині встановлення фактів втрати ОСОБА_5 корпоративних прав (передачі їх ОСОБА_7.) та наявності кворуму при прийнятті оскаржуваного рішення загальних зборів.

Крім того, зі змісту рішення Господарського суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року вбачається, що в ході розгляду справи господарським судом першої інстанції було досліджено матеріали реєстраційної справи ПСП "Ярина" та встановлено наявність у реєстраційній справі заяви позивача про вихід з товариства, що стверджує факт повідомлення органу, що проводить реєстрацію про необхідність внесення відповідних змін до державного реєстру.

Таким чином, оскільки для виходу учасника з товариства не вимагається згода інших учасників або прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників, а днем виходу є день подачі ним заяви про вихід з товариства в установленому порядку, то у даному випадку ОСОБА_5 вийшла зі складу учасників ПСП "Ярина" - 26.11.2013р. відповідно до підписаної нею заяви, яка стала підставою для проведення загальних зборів 26.11.2013р., прийняття відповідного рішення, внесення змін до Статуту товариства.

Вихід учасника з товариства породжує певні правові наслідки, зокрема, припинення корпоративних правовідносин між учасником і товариством.

З моменту виходу учасник втрачає право брати участь в управлінні товариством (право голосу на зборах) і право отримувати частину прибутку від діяльності товариства. В свою чергу на товариство покладається обов'язок на виконання вимог закону затвердити зміни до установчих документів, пов'язані із виходом учасника.

Отже, загальними зборами ПСП "Ярина" від 26.11.2013р. фактично не вирішувалось питання про вихід ОСОБА_5 зі складу ПСП "Ярина", а лише враховано той факт, що позивачем було реалізовано своє право на вихід із товариства шляхом оформлення заяви про відступлення своєї частки ОСОБА_7 та виходу зі складу учасників, а також на виконання вимог закону затверджено зміни до установчих документів.

Також, для встановлення легітимності загальних зборів та наявності кворуму необхідно враховувати той факт, що інший учасник ПСП "Ярина" ОСОБА_6, підписавши редакцію статуту 26.11.2013 року, була обізнана про зміни у складі учасників відповідача, що були затверджені на загальних зборах учасників ПСП "Ярина" 26.11.2013 р., оформлені протоколом № 26/11-13 та відображені в новій редакції Статуту, та ці зміни в подальшому схвалені.

Вказане стверджує той факт, що учасник товариства ОСОБА_6, яка станом на 26.11.2013 р. мала 50% Статутного фонду товариства, проголосувала по всім питанням порядку денного загальних зборів і це голосування за аналогією закону (ч.5 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства") вважається як 100% голосів.

Окрім того, з письмових пояснень третьої особи, ОСОБА_7 вбачається, що між ним та ОСОБА_5 було досягнуто домовленість про те, що ОСОБА_5 свою частку в статутному (складеному) капіталі ПСП "Ярина", що становить 50% статутного (складеного) капіталу ПСП "Ярина" та в грошовому еквіваленті складає 250грн., передає в повному обсязі ОСОБА_7; що організаційно-технічна робота по проведенню загальних зборів учасників ПСП "Ярина" 26.11.2013р. з подальшим внесенням змін до Статуту товариства в редакції 2013 року проводилась саме ОСОБА_5; що саме ОСОБА_5 йому повідомила про те, що загальні збори учасників ПСП "Ярина" відбудуться 26 листопада 2013 року у м. Києві, де крім неї була ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 30).

Також, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції від 11.10.2016 року у даній справі, також, вказав на те, що суд апеляційної інстанції не приймаючи висновок судового експерта НДЕКЦ УМВС України у Полтавській області №449 від 21 липня 2015 року зазначив, що у відповідності до ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, проте судом апеляційної інстанції не здійснено оцінки висновку, як доказу у справі, а лише зазначено, що він підлягає оцінці.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів. Висновок експерта не є обов'язковим для суду, оскільки жоден доказ не має заздалегідь установленої сили. Експертний висновок оцінюється судом сукупно з іншими доказами.

Як зазначено у п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 N 01-8/2651 "Про деякі питання призначення судових експертиз", у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід враховувати викладене в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.97 N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах".

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" зазначено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

У результаті дослідження та оцінки експертного висновку суд може визнати його: а) повним та обґрунтованим і покласти в основу рішення; б) неповним або не досить зрозумілим і призначити додаткову експертизу; в) таким, що викликає сумніви у правильності висновку, і призначити повторну експертизу; г) не погоджуючись із висновком експерта, не враховувати його у винесенні рішення, постановити рішення на підставі інших доказів.

Відповідно до висновку експерта Науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №449 від 21.07.2015р., підпис в графі: "Голова загальних зборів Учасників Підприємства ОСОБА_5" у протоколі №26/11-13 Загальних зборів учасників приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" від 26.11.2013 року виконано не ОСОБА_5, а іншою особою.

Зазначена судова експертиза проводилась Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України у Полтавській області на підставі постанови від 05.06.2015р. про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеної слідчим СВ Гребінківського РВ УМВС України у Полтавській області капітаном міліції Вовк І.М., у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 12.03.2015р.

Як вбачається з вказаного висновку, на експертизу був наданий, зокрема, протокол №26/11-13 загальних зборів учасників ПСП "Ярина" від 26.11.2013р.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", висновок судової експертизи, яку було проведено в рамках провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий у належним чином засвідченій копії.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували зазначений висновок чи вказували на його недостатню ясність або неповноту, зокрема, інші висновки експертизи, зокрема висновки додаткової або повторної експертизи, а тому він є належним та допустимим доказом у справі.

Разом з тим, як вже зазначалось, відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" при вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до ЦК та Закону України «Про господарські товариства» учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними.

Отже, моментом виходу зі складу учасника товариства є дата подачі заяви учасником про вихід з товариства.

Вихід учасника з товариства не пов'язується жодним чином з рішенням зборів учасників і не залежить від цього рішення.

З моменту виходу такого учасника у нього припиняються права та обов'язки як учасника товариства, окрім тих, які учасник товариства має у зв'язку з виходом з товариства.

Окрім того, виходячи з положень пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників товариства, а не протокол загальних зборів. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами, і не є актом за змістом статті 20 ГК України.

А отже, суд не може визнати недійсним рішення загальних зборів товариства з підстави виконання підпису у протоколі №26/11-13 від 26.11.2013р. не ОСОБА_5 а іншою особою, оскільки про це відсутня пряма норма закону, а участь у зборах ОСОБА_5 не є обов'язковою.

За таких обставин, висновок судового експерта Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України у Полтавській області №449 від 21 липня 2015 року не підлягає врахуванню при вирішенні даного спору.

А отже, враховуючи те, що вихід учасника не залежить від рішення загальних зборів учасників товариства та зважаючи на те, що позивач, шляхом вчинення одностороннього правочину, надавши нотаріально посвідчену заяву про добровільний вихід зі складу засновників ПСП "Ярина" скористалась своїм правом на припинення корпоративних відносин з відповідачем, присутність позивача на спірних загальних зборах 26.11.2013 року не обов'язкова.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України та не доведено які його права та охоронювані законом інтереси порушені спірним рішенням загальних зборів ПСП «Ярина».

Щодо вказівок Вищого господарського суду України на те, що поза увагою судів залишилися рішення загальних зборів від 22.04.2014 року, 22.06.2014 року, 09.01.2015 року оформлені протоколами загальних зборів №22/04-14, 25/06-14, 09/01-15 у відповідності до яких позивач є учасником (засновником) ПСП «Ярина», колегія суддів зазначає наступне.

Посилання позивача на те, що вона, як учасник (засновник) ПСП "Ярина", 22.04.2014 р., 22.06.2014 р., 09.01.2015р. приймала участь у загальних зборах та у прийнятті рішень, оформлених, відповідно, протоколами загальних зборів №№ 22/04-14, 25/06-14, 09/01-15 (т.2 а.с.31-35, 60-66) є необґрунтованими, оскільки вказані протоколи підписані крім ОСОБА_5, також і ОСОБА_6, тоді як на вказані дати ОСОБА_5 не була учасником ПСП "Ярина" а інший учасник про цей факт був достеменно обізнаний, оскільки підписував нову редакцію статуту ПСП "Ярина" що в свою чергу свідчить про недійсність прийнятих рішень з підстав відсутності кворуму.

Також, матеріали справи не містять відомостей про відкликання позивачем - ОСОБА_5 заяви про вихід зі складу учасників ПСП «Ярина» від 26.11.2013 року.

Так само й не містять матеріали справи доказів згоди інших учасників ПСП «Ярина» про включення ОСОБА_5 до складу учасників ПСП «Ярина».

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про те, що на момент прийняття спірного рішення загальних зборів 26.11.2013 року позивач була його учасником з часткою 50% статутного фонду, однак не була присутня на спірних зборах та про їх проведення та порядок денний не повідомлялась, чим було порушено процедуру виходу учасника з товариства є передчасним.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

А отже, доводи викладені в апеляційній скарзі Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, оскільки є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та наявними у справі доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017 року у справі №917/1252/15 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення у справі, яким в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 49 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п.1, п.3 статті 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина", Гребінківський район, Полтавська область задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017р. у справі №917/1252/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, м. Київ (АДРЕСА_1) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина", Гребінківський район, Полтавська область (37411, Полтавська область, Гребенківський район, село Олексіївка, вулиця Броваря, 83, ) 1339,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 28.07.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.