РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 Справа № 910/5719/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О, розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до ОСОБА_1

про розірвання договору

за участю представників:

від позивача:Котовський В.М.- представник за довіреністю № 132 від 19.01.2017 р.
від відповідача:ОСОБА_1
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі - РВ ФДМУ по Київській області) з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) про розірвання договору купівлі-продажу № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р. щодо купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - бази КБУ-22, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в частині невиконання покупцем зобов'язань щодо здійснення добудови об'єкта, утримання прилеглої території в належному стані, відсутності охорони, забезпечення виконання вимог екологічної безпеки та охорони наколишнього природного середовища.

У позові РВ ФДМУ по Київській області просить суд розірвати договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р., укладений між РВ ФДМУ по Київській області та ОСОБА_1

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, вказав, що неможливість завершити будівництво у встановлені у договорі купівлі-продажу строки сталось через відсутність документів на право користування земельною ділянкою, обов'язок отримання яких покладено саме на позивача, що у свою чергу, робить неможливим отримання відповідного дозволу на проведення будівельних робіт. Також зазначив, що перевірки проводились РВ ФДМУ по Київській області без належного повідомлення покупця про їх проведення та за його відсутності. Крім того просив застосувати строки позовної давності до заявлених вимог та відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

08.01.2003 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу державного майна об'єкта незавершеного будівництва, що продано на аукціоні, № 4-НБ-ЗД (далі - договір купівлі-продажу). Відповідно до умов цього договору продавець зобов'язується передати у власність покупця об'єкт незавершеного будівництва - база КБУ-22, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці, питання відведення, купівлі або дострокової оренди якої вирішується покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку, установленому чинним законодавством, і є об'єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 10.06.2002 №1004 і Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 21.06.2002 №5-27-1/23, а покупець зобов'язується прийняти цей об'єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов договору, що визначені в цьому договорі (п. 1.1 договору).

Згідно з п 1.2 договору право власності на об'єкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту підписання акта приймання-передачі.

Вказаний в цьому договорі об'єкт продано за 293,00 грн. Покупець зобов'язаний внести 293,00 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору. Термін оплати може бути продовжений ще на 30 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50 відсотків від вищевказаної в цьому пункті суми (п.п. 1.5, 2.1 договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю в 5-денний термін після сплати повної вартості придбаного об'єкта. Передача об'єкта продавцем і прийняття його покупцем посвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами.

Згідно з п.п. 5.1.4, 5.1.5, 5.1.6 договору покупець зобов'язаний в шестимісячний термін з моменту підписання цього договору підготувати документи, здійснити відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об'єкт; забезпечити виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час забудови та подальшого введення в експлуатацію об'єкта; добудувати об'єкт протягом 5 років.

Відповідно до п. 5.1.9 договору покупець зобов'язаний на вимогу продавця надавати йому необхідні документи щодо виконання умов цього договору.

За умовами п. 5.1.8 договору у разі неможливості завершення будівництва об'єкта в установлені терміни за наявності відповідних обґрунтувань, терміни завершення будівництва можуть бути змінені за спільним рішенням органу приватизації та органу місцевого самоврядування, про що укладається додатковий договір.

23.04.2010 р. сторонами був укладений додатковий договір № 3, відповідно до якого сторонами був змінений п. 5.1.6 договору, та покупець був зобов'язаний в термін до 31.12.2011 року підготувати документи та здійснити відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об'єкт приватизації, добудувати та ввести об'єкт в експлуатацію до 31.12.2013 з можливою зміною первісного призначення.

Пунктом 7.3 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право у встановленому порядку на розірвання договору, стягнення завданих збитків у цінах, діючих на момент розірвання договору, та повернення об'єкта незавершеного будівництва у власність продавця.

Відповідно до п. 11.3 договору у разі невиконання однією із сторін умов цього договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду або господарського суду.

З акту прийому-передачі від 24.01.2003 р. вбачається, що на виконання умов договору купівлі-продажу, який діє на час розгляду справи, РВ ФДМУ по Київській області передав, а ОСОБА_1 - отримав об'єкт незавершеного будівництва - базу КБУ-22, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що 07.03.2003 р., 01.06.2005 р., 27.06.2006 р., від 22.06.2007 р. та від 28.02.2008 р., РВ ФДМУ по Київській області проводились поточні перевірки виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, за результатами яких було встановлено, що умови договору купівлі-продажу № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р. виконуються. Указані перевірки були проведені за участі покупця, за їх результатами були оформлені відповідні акти.

У подальшому, як свідчать матеріали справи, перевірками виконання умов договору купівлі-продажу, проведених РВ ФДМУ по Київській області, були встановлені порушення покупцем своїх зобов'язань за вказаним договором, про що були складені акти від 31.03.2011 р., від 23.01.2014 р. та від 25.11.2016 р.

Так, актом поточної перевірки від 31.03.2011 р. РВ ФДМУ по Київській області було зафіксовано факт невиконання договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - бази КБУ-22, розташованого за адресою: 08300, м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 47, а саме - не виконано п. 5.1.4 договору щодо здійснення підготовки та надання в шестимісячний термін з моменту підписання цього договору документів та здійснення відповідних дій щодо переоформлення права забудовника на об'єкт; п. 5.1.5. договору щодо забезпечення виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення в експлуатацію об'єкта.

Також актом від 23.01.2014 року РВ ФДМУ по Київській області було встановлено, що умови договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва не виконуються, а саме - не підготовлено та не здійснено відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об'єкт приватизації, не добудовано та не введено об'єкт в експлуатацію до 31.12.2013 р. з можливою зміною первісного призначення; не забезпечено виконання вимог екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час добудови та подальшого введення в експлуатацію об'єкта, не повідомлено про неможливість завершення будівництва об'єкта в установлені терміни.

Того ж дня РВ ФДМУ по Київській області був складений акт про недопущення до перевірки та (або) ненадання документів, яким зафіксовано факт ненадання відповідачем робочій групі фонду документів, які підтверджують виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - бази КБУ-22, розташованого за адресою: 08300, м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 47.

Так само згідно з актом поточної перевірки від 25.11.2016 р. РВ ФДМУ по Київській області встановив, що відповідачем не виконується п. 5.1.9 договору щодо зобов'язання продавця на вимогу покупця надати необхідні документи щодо виконання умов цього договору; п. 5.1.10 - щодо не здійснення відчуження об'єкту та земельної ділянки, на якій він розташований, до завершення будівництва та введення його в експлуатацію.

Отже, позивач вважає, що оскільки ОСОБА_1 істотно порушив умови договору купівлі-продажу, то є підстави для його розірвання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містяться у ст. 188 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

За змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і за рішенням суду у випадках, що передбачені, в тому числі ст.ст. 651, 652 Цивільного кодексу України.

Правовий механізм приватизації державного майна, в тому числі об'єктів незавершеного будівництва, єдиних майнових комплексів невеликих державних підприємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу регулюється спеціальними законами, зокрема, Законом України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва", Законом України "Про приватизацію державного майна" та Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Оскільки договір купівлі-продажу № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р. містить умови купівлі-продажу державного майна в процесі приватизації, то спірні правовідносини регулюються у тому числі і законодавством про приватизацію державного майна, яке є спеціальним. Тому вищевказані закони мають пріоритет перед загальною нормою ст. 651 Цивільного кодексу України щодо порядку та підстав розірвання договору. Аналогічний висновок міститься у постанові Вищого господарського суду України від 03.10.2016 р. у справі № 918/39/16.

Так, частиною п'ятою ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Із наведеного вбачається, що достатньою підставою для розірвання договору купівлі-продажу, укладеного в процесі приватизації об'єкта державного майна, є встановлені обставини невиконання покупцем зобов'язань за відповідним договором купівлі-продажу.

Як вже було зазначено, пунктом 5.16 договору, в редакції додаткового договору № 3 від 23.04.2010 р., сторони передбачили обов'язок покупця в термін до 31.12.2011 р. підготувати документи та здійснити відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об'єкт приватизації, добудувати та ввести об'єкт в експлуатацію до 31.12.2013 з можливою зміною первісного призначення.

Відповідно до приписів ст. 24 Закону України "Про планування та забудови території" (в редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу), фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва обєктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки.

Статтею 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що для отримання права на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт необхідно отримати дозвіл на їх виконання. Для отримання дозволу необхідно, зокрема, надати копію документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, або копію договору суперфіцію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, в тому числі, земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Статтею 7 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення. Зокрема, державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації.

Статтею 8 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що відведення земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, оформляється відповідним рішенням згідно з вимогами законодавства.

У разі відсутності рішення про відведення земельної ділянки в натурі, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, за поданням органів приватизації спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його органи на місцях разом з адміністрацією підприємства, установи, організації, на балансі яких перебуває об'єкт незавершеного будівництва, у місячний строк вживають у встановленому порядку заходів щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського призначення, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Роботи, пов'язані з відведенням земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, та підготовкою технічної документації, необхідної для її придбання, а також оформленням державного акта на право власності на землю, виконуються за рахунок коштів, передбачених на підготовку та проведення приватизації.

Отже, у даному випадку виконання відповідачем будівельних робіт на об'єкті незавершеного будівництва було обумовлено зустрічним зобов'язанням позивача щодо вжиття заходів для відведення земельної ділянки, на якій знаходиться об'єкт приватизації. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем були вчинені такі дії і позивач цього факту не заперечував.

У той же час, необхідно зазначити, що здійснення будівництва на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети у встановленому законом порядку, є порушенням норм земельного, цивільного та господарського законодавства.

При цьому судом встановлено, що покупцем (відповідачем) самостійно вчинялись дії, направлені на належне оформлення (відведення) земельної ділянки під об'єктом приватизації для його подальшого будівництва, зокрема, відповідачем були вчинені дії щодо отримання технічної документації із землеустрою та оформлення земельної ділянки на умовах оренди під об'єктом незавершеного будівництва - бази КБУ-22. У подальшому вказана технічна документація була затверджена рішенням Бориспільської міської ради Київської області № 4493-39-V від 04.09.2008 р.

Також встановлено, що ОСОБА_1 самостійно подав до відділу земельних ресурсів у місті Бориспіль Головного управління земельних ресурсів у Київській області та Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради Київської області містобудівну документацію об'єкта приватизації та матеріали обстеження земельної ділянки з метою оформлення вказаної земельної ділянки під об'єктом будівництва в оренду.

Проте, як свідчать з матеріали справи, зазначені органи надали висновки (№ 1453 від 22.05.2008 р. та № 701 від 12.06.2008 р.) щодо наявності обмежень у використанні вказаної земельної ділянки. Зокрема, зміна цільового використання за вказаною земельною ділянкою повинна відбутись тільки за проектами землеустрою та за необхідності забезпечення вільного доступу для прокладки нових та реконструкції застарілих інженерних мереж та споруд. Указане має наслідком те, що відповідач позбавлений можливості приступити до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержати документ, що посвідчує право на неї та державну реєстрацію.

Згідно з п. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання будівельних робіт на об'єктах, що належать до І - III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (раніше - дозвіл на початок виконання будівельних робіт). Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється (п. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з п. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

У той же час, як зазначає відповідач, враховуючи численні зміни земельного законодавства, постійно змінювались змін перелік та вимоги до документів, необхідних для подачі клопотання на отримання дозволу користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим під час оформлення документів виникали питання, вирішення яких потребувало значного часу, як з боку позивача, так і з боку органів виконавчої влади, до компетенції яких віднесено вирішення даних питань.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового оборогу, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Отже, судом встановлено, що невиконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу об'єкта приватизації було обумовлене бездіяльністю органу приватизації.

Далі, у якості доказів невиконання відповідачем договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р., позивач посилається на акти поточної (планової) перевірки РВ ФДМУ по Київській області від 31.03.2011 р., від 23.01.2014 р. та від 25.11.2016 р.

Перевіряючи вказані докази на відповідність їх вимогам ст.ст. 33-34 ГПК України суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює контроль у сфері оренди державного майна, зокрема за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств.

Процедуру організації та здійснення державними органами приватизації контролю за виконанням власниками об'єктів приватизації умов договорів купівлі-продажу цих об'єктів приватизації встановлює Порядок контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, в редакції затвердженій наказами Фонду державного майна України № 372 від 27.02.2004 р., № 967 від 24.06.2009 р., № 337 від 11.03.2011 р. та № 631 від 10.05.2012 р. (далі - Порядок контролю).

Відповідно до вказаного Порядку контролю орган приватизації зобов'язаний попередньо повідомити покупця та підприємство про проведення перевірки.

Проте, судом встановлено, що про перевірку, проведену РВ ФДМУ по Київській області, результати якої були зафіксовані у акті від 23.01.2014 р. відповідач повідомлений не був.

На підтвердження належного повідомлення покупця про проведення перевірок, за результатами яких були складені акти від 31.03.2011 р., від 23.01.2014 р. та від 25.11.2016 р., РВ ФДМУ по Київській області надав лише лист № 04-14-635 від 25.03.2011 р., в якому позивач попередив відповідача про проведення планованої перевірки 31.03.2011 р., та лист № 631 від 10.05.2012 р., де дата проведення перевірки не була зазначена, хоча було зобов'язано ОСОБА_1 надати у 15-ти денний термін з моменту отримання цього листа належним чином завірені копії документів, що підтверджують виконання умов договору купівлі-продажу. Зазначені листи не можуть бути прийняті судом, як докази належного повідомлення відповідача про проведення перевірок, оскільки позивач не зміг довести суду, що такі листи були направлені ОСОБА_1, а у матеріалах справи відсутні докази відправлення вказаних листів відповідачу.

Стосовно останньої перевірки, за результатами якої був складений акт від 25.11.2016 р. та на який посилається позивач, суд зазначає наступне. Так, у акті вказано, що покупець (ОСОБА_1.) на перевірку не з'явився, хоча був повідомлений про її проведення листом РВ ФДМУ по Київській області № 14-01-5399 від 09.11.2016 р.

Утім, як вбачається з поштового повідомлення про вручення листа № 14-01-5399 від 09.11.2016 р., цей лист був направлений позивачем (14.11.2016 р.) з порушенням строку, передбаченого п. 2.2 Порядку контролю, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 631 від 10.05.2012 р., згідно з яким повідомлення покупця про перевірку здійснюється не пізніше, ніж за 10 календарних днів до початку її проведення. Таким чином, останнім днем направлення повідомлення про проведення перевірки відповідачу від 25.11.2016 р., є 11.11.2016 р., а не 14.11.2016 р.

Отже, беручи до уваги викладене, судом встановлено, що акти від 31.03.2011 р., від 23.01.2014 р. та від 25.11.2016 р. фактично були складені позивачем в односторонньому порядку, без участі ОСОБА_1 (або його представника), обов'язковість повідомлення якого була передбачена Порядком контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вказані акти планових перевірок, надані позивачем, не відповідають критеріям доказу у розумінні ст. 32-34 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-75цс13, яку господарський суд враховує як обов'язкову для застосування під час розгляду даної справи згідно вимог ст. 111-28 ГПК України, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Судам необхідно звернути увагу на те, що обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він заявив позовні вимоги.

Отже, враховуючи встановлені обставини у справі та оцінивши подані РВ ФДМУ по Київській області докази, суд вважає, що позивач не довів наявність факту порушення істотних умов договору купівлі-продажу саме з вини відповідача, а надані ним докази не відповідають вимогам ст.ст. 33, 34 ГПК України, що є підставою для відмови у позовних вимогах про розірвання договору купівлі-продажу № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, наслідки спливу якого передбачені ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу № 4-НБ-ЗД від 08.01.2003 р. позивачем не доведена, звідси - права позивача не порушені, відтак строки позовної давності застосуванню не підлягають.

Згідно зі ст. 49 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32 - 35, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до ОСОБА_1 про розірвання договору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 20 липня 2017 року.

Повний текст рішення підписано 28 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.