ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 911/1618/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київреклама

до Товариства з обмеженою відповідальністю НОДІУС

про стягнення 33991,02 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 5 від 03.01.2017 року);

від відповідача: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київреклама до Товариства з обмеженою відповідальністю НОДІУС про стягнення 33991,02 грн., з яких 25193,49 грн. основного боргу, 2817,14 грн. пені, 413,70 грн. 3 % річних, 1787,66 грн. інфляційних та 3779,03 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.05.2017 року порушено провадження у справі № 911/1618/17 та призначено до розгляду на 19.06.2017 року.

В судове засідання 19.06.2017 року представник відповідача не зявився, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 26.05.2017 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим, розгляд справи відкладався до 17.07.2017 року.

В судовому засіданні 17.07.2017 року позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 17.07.2017 року не зявився, про причини неявки господарський суд не повідомив, письмовий відзив на позов не надав.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.01.2016 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (далі - Підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю НОДІУС (далі - Розповсюджувач, відповідач), укладено Договір № 2257/13 на право тимчасового користування місцем(-ями) для розміщення рекламного(-их) засобу(-ів), що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва (далі Договір), за умовами якого Розповсюджувачеві надається право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу, а Розповсюджувач зобов'язується користуватися наданим йому правом та своєчасно і у повному обсязі перераховувати плату за право тимчасового користування на поточний рахунок Підприємства (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору адресні програми на пріоритет - це перелік місць для розміщення рекламних засобів, на які за Розповсюджувачем встановлено пріоритет.

Згідно з п. 3.2 Договору адресні програми на Право тимчасового користування - це перелік місць для розміщення зовнішньої реклами, на які Розповсюджувачу надано дозволи на розміщення рекламних засобів, в якій також зазначається вид рекламного засобу, дату початку та закінчення строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, а також відомості про плату за користування місцями для розміщення рекламних засобів за місяць.

Відповідно до п. 3.6 Договору адресні програми є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 5.2.3 Договору Розповсюджувач зобов'язаний не пізніше 25 числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за Право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення пріоритету.

Між сторонами були укладені адресні програми: № 1 від 19.01.2016 року, № 2 від 19.03.2016 року, № 3 від 18.10.2016 року, згідно яких відповідачу надано Право на тимчасове користування місцем із зазначеним в адресних програмах строком дії (відповідні Адресні програми наявні в матеріалах справи), якими також було передбачено розмір базової плати (без ПДВ) за користування місяцями для розміщення об'єкта зовнішньої реклами.

Підставою для нарахування плати за Право тимчасового користування місцями та внесення відповідачем відповідної плати є рішення дозвільного органу та/або виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та укладений договір на право тимчасового користування місцями (п. 6.3 Договору).

Відповідно до п. 6.7 Договору розрахунковим періодом надання права тимчасового користування та нарахування плати за право тимчасового користування є календарний місяць.

Згідно з п. 6.8 Договору плата за Право тимчасового користування нараховується Підприємством щомісячно та перераховується Розповсюджувачем зовнішньої реклам не пізніше 25-го числа поточного місяця, виключно на поточний рахунок Підприємства, в розмірах, зазначених Підприємством в рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє Розповсюджувача зовнішньої реклами від здійснення плати за Право тимчасового користування.

Проте, відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства, виставлених рахунків на оплату за період з 31.01.2016 року по 13.04.2017 року не оплатив (копії знаходяться в матеріалах справи), відтак, в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25193,49 грн., у звязку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 25193,49 грн. основного боргу.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача за Договором в сумі 25193,49 грн., що відповідачем не заперечено і не спростовано.

У звязку з простроченням відповідачем строку оплати наданого Права тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу, позивач просить стягнути з відповідача 2817,14 грн. пені на підставі п. 7.2 Договору за період з 26.02.2016 року по 12.05.2017 року, 3779,03 грн. 15 % штрафу на підставі п. 7.3 Договору, 413,70 грн. 3 % річних за період з 25.02.2016 року по 12.05.2017 року та 1787,66 грн. інфляційних за період березень 2016 року по квітень 2017 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.7 Договору передбачено, що строк позовної давності стягнення штрафних санкцій за цим Договором складає три роки та останні нараховуються протягом всього строку позовної давності, таким чином, суд дійшов до висновку, що Сторонами погоджено більший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.2 Договору визначено право позивача застосовувати до відповідача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення плати - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент сплати пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до пункту 7.3 Договору Підприємство має право додатково нараховувати боржнику за прострочення внесення платежів за Право тимчасового користування, що складає більше 1 (одного) місяця - штраф у розмірі 15 (п'ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, штрафу, річних та інфляційних.

Однак, судом було виявлено помилки в нарахуванні пені, 3 % річних та інфляційних, зокрема, арифметичні помилки в наданих розрахунках пені та інфляційних і помилки в періодах нарахування 3 % річних, оскільки в порушення п. 6.8 Договору щодо проведення розрахунків не пізніше 25-го числа поточного місяця, першим днем прострочення буде не 25 число місяця, як зазначив позивач, а 26, внаслідок чого загальна кількість днів в розрахунку 3 % річних безпідставно збільшена. Судом було здійснено правильний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 2812,44 грн. пені, 413,21 грн. 3 % річних та 1785,74 грн. інфляційних.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а відтак вимога про стягнення з відповідача 3779,03 грн. штрафу підлягає задоволенню.

Також, судом враховано, що пеня та штраф є окремими видами відповідальності і їх одночасне стягнення не суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 33983,91 грн. з яких 25193,49 грн. основного боргу, 3779,03 грн. штрафу, 2812,44 грн. пені, 413,21 грн. 3 % річних та 1785,74 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю НОДІУС (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лермонтова, буд. 1, офіс. 6, код 39343623) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київреклама (04070, м. Київ, Боричів Узвіз, буд. 8, код 26199714) 25193 (двадцять пять тисяч сто девяносто три) грн. 49 коп. основного боргу, 3779 (три тисячі сімсот сімдесят девять) грн. 03 коп. штрафу, 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 44 коп. пені, 413 (чотириста тринадцять) грн. 21 коп. 3 % річних, 1785 (одна тисяча сімсот вісімдесят пять) грн. 74 коп. інфляційних та 1599 (одна тисяча пятсот девяносто девять) грн. 66 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.07.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін