ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
19 липня 2017 рокуСправа № 921/391/17-г/14
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю Бережани Метал-Транс." про вжиття заходів до забезпечення позову по справі :

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережани Метал-транс" вул. Золочівська, 30, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, 47501

до відповідача 1 Державного підприємства "Сетам" вул. Стралецька, 4-6, м. Київ 25, Київська область, 01025

відповідача 2 : Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

відповідача 3 : Бережанський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вул. Банкова, 6, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, 47501

про визнання електронних торгів недійсними та скасування протоколу про проведення електронних торгів.

Суть справи:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бережани Метал-транс" до відповідача 1 Державного підприємства "Сетам" відповідача 2 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, відповідача 3 Бережанського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання електронних торгів недійсними та скасування протоколу про проведення електронних торгів.

Одночасно із поданим позовом, господарське товариство подало заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на предмет привселюдних торгів, а саме гідравлічний самохідний колісний стріловий кран P&T T200 реєстраційний номер ТО935ТЕ, заводський номер 33465 ; заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії пов'язані із переходом права власності на вказане майно та його державну реєстрацію та заборонити складати акт електронних торгів у виконавчому провадженні №52596436.

Мотивуючи подану заяву, позивач зазначає, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення в подальшому або унеможливить його.

Представник відповідача 2 щодо задоволення даної заяви заперечив у повному обсязі.

Оцінивши обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття визначених ним заходів до забезпечення позову, господарський суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне:

Приписами статті 66 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду на вжиття заходів до забезпечення позову, перелік яких є вичерпним та визначений статтею 67 цього кодексу.

У постанові Пленуму "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16 Вищий господарський суд України наголосив на обов'язковості подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову та роз'яснив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, аналіз приписів правових норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовуються судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Таким чином, підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

В обґрунтування заявлених вимог господарське товариство посилається на можливість реалізації відповідачем 2 спірного транспортного засобу, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Поряд з цим, згідно роз'яснень Вищого господарського суду, що викладені у наведеній вище постанові Пленуму, при вирішенні питання про вжиття заходів до забезпечення позову господарський суд враховує співрозмірність таких заходів із заявленими позивачем вимогами, яка передбачає, співвідношення негативних наслідків від вжиття обраного заходу з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті їх невжиття, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони здійснення відповідачу певних дій.

Аналогічна правова позиція висвітлена в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. згідно якої суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вбачається із поданої заяви, способом захисту свого права позивач визначив накладення арешту та заборону вчинення будь-яких дій щодо переходу права власності на вказане майно, його державної реєстрації та заборону складати акт електронних торгів.

Водночас, право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо. В свою чергу, користування - це юридично закріплена можливість щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Отже, накладення арешту на вказаний об'єкт передбачатиме заборону користування та розпорядження ним.

При цьому суд враховує, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

За даних обставин, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, обраний позивачем захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд вважає неадекватним, а відтак заявлена вимога в цій частині до задоволення не підлягає.

Щодо вимоги заборонити складати акт про проведення електронних торгів, суд зазначає, що такий державним виконавцем був складений 13.06.2017 року (копія у матеріалах справи), тобто ще до звернення господарського товариства із відповідним позовом до суду , а відтак такий захід по забезпеченню позову судом не може бути застосований.

Натомість, заборона вчинення дій щодо розпорядження спірним транспортним засобом із збереженням за відповідачем -2 права користування ним, не впливатиме на здійснення ним власної підприємницькій діяльності. Крім того, під час розгляду спору підприємець зазначив, що не має на меті здійснювати будь-які дії з продажу, демонтажу чи оренди спірного технічного транспортного засобу, а тому суд вважає, що заходи забезпечення позову в цій частині жодним чином не вплинуть та не порушать господарську діяльність останнього та не завдадуть йому значних збитків.

З огляду на наведене, суд вважає, що адекватним, розумним і співмірним заходом забезпечення позову у розглядуваній справі є заборона відповідачу -2 до вирішення даного спору по суті вчиняти демонтаж, відчуження, передачі в найм, оренду спірного об'єкту. Такі обмеження, на переконання суду, пов'язані із предметом позову, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів сторін, є збалансованими та можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення, за будь - яких результатів вирішення цього спору.

В силу ч. 2 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову виноситься ухвала, котра згідно приписів ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Крім цього, суд звертає увагу сторін, що відповідно до ч. 3 ст. 67, ст. 106, Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Керуючись вищезазначеним та ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Бережани Метал-транс" про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 АДРЕСА_1 вчиняти демонтаж, відчуження, передачу в найм, оренду гідравлічного самохідного колісного стрілового крану P&T T200, реєстраційний номер ТО935ТЕ, заводський номер 33465.

3. В решті частині заяви відмовити

4. Ухвала, згідно ч.3 ст.67 ГПК України, п.12 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення", набирає чинності з моменту її винесення.

5. Дана ухвала, з урахуванням пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", має статус виконавчого документа.

6. Ухвала дійсна для пред'явлення до виконання в строки, встановлені ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження".

Суддя О.В. Руденко