ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р. Справа № 922/1282/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1;

відповідач не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Державного підприємства Завод ім. В.О. Малишева, м. Харків, (вх.№2080Х/1-35) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.04.2017 року по справі №922/1282/17

за позовом Державного підприємства Завод ім. В.О. Малишева, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор, м.Київ

про розірвання договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство Завод ім. В.О. Малишева звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор з позовом про розірвання договору № 1637дп від 10.12.2004 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.04.2017 року у справі №922/1282/17 (суддя Добреля Н.С.) матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до господарського суду міста Києва для розгляду справи по суті в межах справи про банкрутство №5011-28/10974-2012 Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор.

Позивач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 20.04.2017 року та повернути справу до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду. Крім того, апелянт просить за результатами розгляду апеляційної скарги вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1600,00 грн.

Будучи належним чином повідомленим про дату і місце судового розгляду, відповідач своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України не скористався, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Враховуючи те, що явка представників сторін не була визнана на обовязковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності зазначеного представника відповідача.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду попередньої інстанції, справу повернути до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Державне підприємство Завод ім. В.О. Малишева звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор про розірвання договору № 1637дп від 10.12.2004 року.

Господарський суд першої інстанції дійшов висновку про направлення матеріалів позовної заяви за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва, керуючись наступним.

Відповідно до вимог статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пунктом 1-1 Розділу X Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 13.01.2013 року передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Судом в оскаржуваній ухвалі зазначено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманого з офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор з 27.11.2013 року перебуває у стані припинення на підставі рішення господарського суду м. Києва про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури № 5011-28/10974-2012 від 13.11.2013 року.

Предметом розгляду у даній справі є розірвання договору № 1637дп від 10.12.2004 року укладеного між Державним підприємством Завод ім. В.О. Малишева (позивач-виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор (відповідач-замовник).

За приписами частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 7 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

Згідно з частини 9 статті 16 Господарського процесуального кодексу України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Разом з цим частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Колегія суддів погоджується з твердженням, викладеним в оскаржуваній ухвалі, що предметом судового розгляду є спір про розірвання договору № 1637дп від 10.12.2004 року, укладеного між Державним підприємством Завод ім. В.О. Малишева (позивач-виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор (відповідач-замовник, боржник у справі про банкрутство) та виконані зобов'язання за договором, а саме виготовлена продукція можуть бути направлені на погашення грошових вимог кредиторів боржника.

Отже, даний спір стосується питання щодо формування активу боржника, а тому пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор.

Відповідна правова позиція щодо підвідомчості спорів за участю боржника викладена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 911/4212/14, відповідно до якої положення статтями 12, 16 Господарського процесуального кодексу України, в силу приписів частин 1 статті 58 Конституції України, застосовуються і до справ про банкрутство, провадження у яких здійснюється за Законом про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин та з огляду на правову позицію Верховного Суду України суд зазначає, що даний спір не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатися в межах справи про банкрутство на вимогу частини 9 статті 16 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11.01.2017 року у справі № 908/3346/14, якою встановлено, що спір за участю боржника безпосередньо пов`язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство та підлягає розгляду в межах справи про банкрутство останнього, а не в окремому позовному провадженні.

Господарським судом попередньої інстанції встановлено, що справу про банкрутство № 5011-28/10974-2012 Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр Ротор було порушено господарським судом м. Києва.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про передачу матеріалів позовної заяви за підсудністю до господарського суду м. Києва.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 20 квітня 2017 року по справі №922/1282/17 має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 20 квітня 2017 року по справі №922/1282/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.