ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2017 р.Справа № 916/1231/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Я.О. Заболотній

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

від третьої особи - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації до Товариства з обмеженою відповідальністю „Таблетка А, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „Фрам Ко, про стягнення заборгованості в загальній сумі 405848,97 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду 21.07.2017 р. оголошувалась перерва до 27.07.2017 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Таблетка А про стягнення заборгованості в загальній сумі 405848,97 грн., посилаючись на наступне.

19.05.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фрам Ко (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Таблетка А був укладений договір поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р., відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби) та інше (товар), а покупець зобовязується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору поставки встановлено, що загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами в видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями та складають невідємну частину цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється шляхом доставки за адресою, вказаною покупцем або на умовах самовивозу.

Так, позивач вказує, що на виконання умов вказаного договору поставки постачальником - ТОВ „Фрам Ко за період 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р. було поставлено на адресу відповідача - ТОВ „Таблетка А товар (медичні вироби) всього на загальну суму 405848,97 грн., що підтверджується первинними документами - товарно-транспортними накладними за вказаний період. При цьому, за ствердженнями позивача, відповідачем вказаний товар було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать підписи та штампи уповноважених осіб відповідача на товарно-транспортних накладних.

Згідно п. 4.1 договору поставки строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних. Розрахунки за товар здійснюються в безготівковій або готівковій формі відповідно до законодавства (п. 4.2 договору поставки).

У відповідності до п. 4.3 договору поставки суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються постачальником в рахунок оплати по накладним, які неоплачені та строк оплати яких настав.

Пункт 5.2 договору поставки передбачено обовязок покупця прийняти, а також оплатити товар у строк, вказаний у накладних.

Проте, як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідачем не виконано своїх грошових зобовязань по оплаті вартості поставленого постачальником - ТОВ „Фрам Ко товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 405848,97 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Надалі позивач вказує, що постачальник - ТОВ „Фрам Ко звернулось до позивача, який має статут фінансової установи відповідно до свідоцтва фінансової установи від 07.05.2015 р. серії ФК №568, з метою укладення правочину щодо відступлення права вимоги до відповідача.

10 травня 2017 р. між ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації (фактор) та ТОВ „Фрам Ко був укладений договір надання послуги факторингу № Ф100517/8, відповідно до п. 1.1 якого фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 405848,97 грн. у розпорядження клієнта - ТОВ „Фрам Ко за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. в розмірі 405848,97 грн.

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу ТОВ „Фрам Ко передано ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації право вимоги до боржника ТОВ „Таблетка А за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. на суму 405848,97 грн.

Згідно з додатком № 2 ТОВ „Фрам Ко передало позивачу наступні документи, що підтверджують дійсність вимоги перед боржником - ТОВ „Таблетка А:

- договір поставки № 3604 від 19.05.2016 р., укладений між ТОВ „Фрам Ко та ТОВ „Таблетка А;

- реєстр неоплачених накладних з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р.;

- реєстр податкових накладних.

Поряд з цим в подальшому ТОВ „Фрам Ко передало позивачу товарно-транспортні накладні за період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р., які підтверджують факт поставки товару відповідачу на суму 405848,97 грн.

Таким чином, як вказує позивач, у нього виникло право вимоги до відповідача - ТОВ „Таблетка А на суму 405848,97 грн. за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р.

Як вказує позивач, 18.05.2017 р. ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації було надіслано на адресу відповідача письмове повідомлення від 16.05.2017 р. про відступлення права грошової вимоги за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. із вимогою про сплату зазначеного боргу. Проте, за ствердженнями позивача, станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідач вказану вимогу про сплату боргу залишена без виконання.

Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням викладених вище фактичних обставин виниклі у відповідача невиконанні грошові зобовязання перед позивачем в розмірі 405848,97 грн. підлягають стягненню в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.05.2017 р. позовну заяву ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації прийнято до розгляду, порушено провадження по справі № 916/1231/17 та справу призначено до розгляду в засіданні суду на 15.06.2107 р.

15.06.2017 р. відповідачем було подано до суду клопотання про залучення ТОВ „Фрам Ко в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача як сторони договору поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. Вказане клопотання заявник обґрунтував тим, що заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з ТОВ „Таблетка А за договором надання послуг факторингу № Ф100517/8 від 10.05.2017 р., виникла саме за договором поставки № 3604 від 19.05.2016 р., що укладений між ТОВ „Таблетка А та ТОВ „Фрам Ко. Так, заявник вказує, що на адресу ТОВ „Таблетка А 29.05.2017 року надійшли повідомлення про відступлення права вимоги №10/05 від 16.05.2017 року та позовна заява від 24.05.2017 року, які підписані від імені ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації, але жодного підписаного документа в оригіналі від імені ТОВ „Фрам Ко на адресу відповідача не надходило. Тому, як зазначає відповідача, останній станом на сьогоднішній день не вважає себе повязаним будь-якими борговими зобовязаннями із ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації, адже станом на сьогоднішній день не володіє іншими даними з цього приводу. Крім того, відповідачі вказує, що за даними ЄДРСР ТОВ „Фрам Ко станом на сьогоднішній день відступило право вимоги по усім своїм активам на користь ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації, в той час як пасиви і борги залишилися на підприємстві. Тобто, на думку відповідача, ТОВ „Фрам Ко завідомо умисно доводиться до банкрутства або навіть було здійснене його рейдерське захоплення, адже на телефонні дзвінки та пошту контактні особи ТОВ „Фрам Ко не відповідають. Тому ТОВ „Таблетка А не має змоги перевірити дійсність відступлення права вимоги та дізнатися, хто є кредитором станом на даний момент. З огляду на вказане заявник вважає, що рішення суду з даного спору може вплинути на права та обовязки вказаного Товариства.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2017 р. до участі у справі № 916/1231/17 залучено ТОВ „Фрам Ко в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Третя особа у письмових поясненнях по справі (а.с. 119-124 т. 2) вважає, що позов ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації підлягає задоволенню у повному обсязі, вказуючи, що договір факторингу є дійсним, боргове зобовязання у ТОВ „Таблетка А наявне і не виконане, а позивач є належним кредитором перед відповідачем на підставі договору надання послуг факторингу № Ф100517/8 від 10.05.2017 р. Наразі третя особа вказує, що боргове зобовязання ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко виникло в звязку з невиконання договірних зобовязань, визначених договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р., який був укладений між ТОВ „Фрам Ко як постачальником та ТОВ „Таблетка А як покупцем. На виконання умов вказаного договору поставки в період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р. постачальником - ТОВ „Фрам Ко на адресу відповідача - ТОВ „Таблетка А був поставлений товар (медичні вироби) на загальну суму 405848,97 грн., що підтверджується первинними документами, а саме: товарно-транспортними накладними, оригінали яких були передані позивачу на виконання договору факторингу. За ствердженнями третьої особи в ході виконання договору поставки ТОВ „Таблетка А приймало від ТОВ „Фрам Ко товар в обсязі та за ціною, визначеною у ТТН без жодних зауважень щодо кількості та якості, про що свідчать підписи та штампи уповноважених осіб відповідача у зазначених товарно-транспортних накладних. Також сторонами договору поставки здійснення кожної господарської операцій було відображено як в бухгалтерському, так і в податковому обліку. В подальшому між ТОВ „ФК „ЄБР (позивач /фактор) та ТОВ „Фрам Ко був укладений договір надання послуги факторингу № Ф100517/8 від 10.05.2017 р, за умовами п. 1.1. якого клієнт - ТОВ „Фрам Ко зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. до ТОВ „Таблетка А в розмірі 405 848,97 грн. Згідно з додатком № 1 до договору факторингу ТОВ „Фрам Ко було передано ТОВ „ФК „ЄБР право вимоги до боржника ТОВ „Таблетка А за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. на суму 405848,97 грн. Згідно із додатком № 2 (Порядок відступлення вимоги), що є невід'ємною частиною договору факторингу, ТОВ „Фрам Ко було передало позивачу документи, які підтверджують дійсність вимоги перед боржником - ТОВ „Таблетка А, а саме: договір поставки № 3604 від 19.05.2016 р., укладений між ТОВ „Фрам Ко та ТОВ „Таблетка А реєстр неоплачених накладних з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р.; реєстр податкових накладних, в тому числі, ТОВ „Фрам Ко було передано позивачу оригінали товарно-транспортних накладних за період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р., які підтверджують факт здійснення господарської операції - поставки товару відповідачу на суму 405848,97 грн. і виникнення грошових зобовязань. Таким чином, третя особа стверджує в силу договірних зобовязань, визначених умовами договору надання послуги факторингу у фактора ТОВ „ФК „ЄБР виникло право грошової вимоги до третьої особи боржника ТОВ „Таблетка А (відповідача у справі) на загальну грошову суму 405848,97 грн., яка була наявна на дату укладення цього договору клієнта ТОВ „Фрам Ко і ним передана фактору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 166-169 т. 2) просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, відповідач вказує, що ним в рамках договору поставки № 3604 від 19.05.2016 р. здійснено сплату за період з травня 2016 року по квітень 2017 року на загальну суму 2219966,30 грн., про що свідчать платіжні доручення за вказаний період. При цьому, на думку відповідача, у справі не міститься належних та допустимих доказів поставки товару у відповідності до п. 2.4 договору, за яким отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця, а повноваження особи на отримання товару підтверджуються довіреністю. Так, відповідач вказує, що з аналізу доданих товарно-транспортних накладних можна виявити відсутність зазначення особи, яка отримала ТМЦ, а також відсутність відбитка печатки ТОВ „Таблетка А. Наразі відповідач зауважує, що до матеріалів справи не додано довіреностей на отримання ТМЦ згідно ТТН, які додані до позовної заяви. Також з ТТН неможливо ідентифікувати осіб, які отримували ТМЦ, а також встановити чи взагалі вони їх отримували, крім цього вказані ТТН не є доказами отримання товару в силу п. 1.2 договору. Адже згідно вказаного пункту договору № 3604 від 19.05.2016 року належними доказами здійснення поставки є видаткові накладні. Відтак, відповідач вважає, що у даному випадку значення для справи в силу п. 1.2 договору мають лише видаткові накладні, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства. Однак, вказаних документів до матеріалів справи позивачем не додано. Тому відповідач вважає вимоги позивача безпідставними. Поряд з цим, на думку відповідача, у даному випадку договір відступлення права вимоги є недійсним в силу вимог частини 1 статті 227 ЦК України, оскільки правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Так, за ствердженнями відповідача, ТОВ „Фінансова компанія „Європейскьке бюро реструктуризації отримало ліцензію на надання послуг факторингу 11.05.2017 р. в 0:00 годин, згідно розпорядження Нацкомфінпослуг від 11.05.2017 року № 1570, тоді як сам договір надання послуги факторингу № Ф100517/8, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, підписано 10.05.2017 року. Отже, на думку відповідача, позивач не мав дозволу згідно закону на надання вказаної послуги, оскільки для її надання необхідний спеціальний дозвіл - ліцензія. До того ж, відповідач зазначає, що саме на підставі акту приймання передачі права вимоги від 10.05.2017 року вказану вимог позивач отримав незаконно з огляду на відсутність станом на 10.05.2017 рік ліцензії для здійснення відповідного виду діяльності. Посилаючись на ч. 1 ст. 7 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, відповідач зазначає, що фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Також відповідач у додаткових поясненнях (а.с. 26-35 т. 3) зазначив, що станом на момент подачі позову до матеріалів справи не було додано документа, що підтверджує перехід права вимоги від ТОВ „Фрам Ко до ТОВ „ФК ЄБР. Так, посилаючись на п. 1.1 договору надання послуги факторингу № Ф100517/8, за яким фактор зобовязується передати грошові кошти у сумі 405848,97 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги за договором поставки товару № 3604 до ТОВ „Таблетка А» в розмірі 405848,97 грн., відповідач стверджує, що такий договір має реальний характер. Зокрема, відповідач вважає, що для переходу права вимоги від ТОВ „Фрам Ко до ТОВ „ФК ЄБР необхідно згідно пункту 2.1 договору здійснити оплату у розмірі 385556,52 грн. до 01.07.2017 року. Оскільки доказів такої оплати відповідач не має, тому вважає, що відступлення права вимоги не відбулося. При цьому відповідач вказує, що додана до матеріалів справи додаткова угода №1 про перегляд строків оплати до 01.10.2017 року не спростовує факту відсутності виконання умов договору станом на дату подачі позову. Також відповідач зазначає, що підставу та предмет позову було змінено в ході судового провадження, однак позивач жодним чином не заявив про це. Поряд з цим відповідач наполягає на тому, що у справі не міститься належних та допустимих доказів поставки товару у відповідності до п. 2.4 договору. Адже, з аналізу доданих товарно-транспортних накладних можна виявити відсутність зазначення особи, яка отримала ТМЦ, а також відсутність відбитка печатки ТОВ „Таблетка А. При цьому згідно пункту 1.2 договору № 3604 належними доказами здійснення поставки є саме видаткові накладні. Крім цього, відповідач наголошує на тому, що в матеріалах справи наявні документи щодо оплати за договором поставки № 3604 на загальну суму 2219966,30 грн. У випадку якщо суд дійде висновку про належність доказів поставки, які надані позивачем на загальну суму 405848,97 грн., то оскільки ТОВ „Таблетка А сплачено набагато більшу суму, вказану суму можна вважати оплатою за наданими ТТН у повному обсязі. До того ж відповідач вважає договір про надання послуги факторингу № Ф100517/8 від 10.05.2017 року удаваним, оскільки насправді укладено договір дарування. Зокрема, ТОВ «Фрам Ко» безкоштовно передало ТОВ «ФК «ЄБР» право вимоги на 405848,97 грн., при цьому ТОВ «ФК «ЄБР» не мало наміру його виконувати у частині оплати.

Позивач у додаткових поясненнях по справі (а.с. 12-16 т. 3) проти доводів відповідача заперечує. Зокрема, позивач зазначає, що боргові зобовязання ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко виникли на підставі договору поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. За весь період дії договору, починаючи з 19.05.2016 р. і до 20.03.2017 р., ТОВ „Фрам Ко на адресу ТОВ „Таблетка А було поставлено товару всього на загальну суму 2626000,41 грн., що підтверджується листом-повідомлення Києво-Святошинської ОДПІ ТУ ДФС у Київській області № 4889/10/10-13 від 20.07.2017 р., яким підтверджується обсяги декларування податкового кредиту ТОВ „Фрам Ко у взаємовідносинах з контрагентом - ТОВ „Таблетка А на загальну суму поставки 2626000,41 грн. з урахуванням ПДВ. Також позивач вказує, що загальна сума здійснених ТОВ „Таблетка А оплат за період з 19.05.2016 р. і до 20.03.2017 р. становить 2219040,60 грн., що підтверджується інформаційною довідкою АТ „ОТП Банк №70-1-1/2054 від 19.07.2017 р. Таким чином, за ствердженнями позивача, залишок невиконаних грошових зобовязань ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко становить 406959,81 грн. (2626000,41 грн. - 2219040,60 грн.). До того ж позивач зазначає, що суму заборгованості ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко у розмірі 405848,97 грн., яка є предметом розгляду даної справи, відповідач визнав та підтвердив шляхом підписання та скріпленням печаткою акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2017 р., згідно якого заборгованість ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко становить 415848,97 грн. На думку позивача, вказані обставини безперечно спростовують доводи відповідача щодо сплати заборгованості ТОВ „Фрам Ко, яка є предметом розгляду даної справи, а надані ТОВ „Фрам Ко докази підтверджують наявність невиконаних грошових зобовязань ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. у розмірі 405848,97 грн., які в подальшому були передані позивачеві на підставі договору про надання послуги факторингу № Ф100517/8 від 10.05.2017 р. та які є предметом розгляду даної справи. Крім того позивач зазначає, що в платіжних дорученням, які надані відповідачем до справи не міститься жодних посилань та будь-яких ознак стосовно того, що сплата суми у розмірі 2219966,30 грн. відбувалася саме за видатковими накладними за період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р. Отже, позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день неоплаченими залишаються товарно-транспортні накладні за період з 20.03.2017 р. по 20.03.2017 р. всього на загальну суму 405848,97 грн. При цьому позивач зауважив, що ствердження відповідача щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, які підтверджували б факт поставки товару ТОВ „Фрам Ко на адресу ТОВ „Таблетка А, відсутності довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей спростовуються наданими позивачем копією договору поставки товару, реєстром податкових накладних та копіями товарно-транспортних накладних, які підписані в двосторонньому порядку, скріплені печаткою ТОВ „Фрам Ко та штампом відповідача, якими підтверджується поставка товару, факт якої відповідач не спростовує.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 916/1231/17 до вирішення повязаної з нею справи № 910/11674/17 за позовом ТОВ „Таблетка А до ТОВ „Фрам Ко та ТОВ „ФК „ЄБР про визнання недійсним договору про надання послуги факторингу, що перебуває в провадженні господарського суду м. Києва, судом залишено без задоволення з огляду на його необґрунтованість щодо неможливості розгляду господарським судом даної справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

19 травня 2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фрам Ко (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Таблетка А (покупець) був укладений договір поставки товару № 3604, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобовязується передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби) та інше (товар), а покупець зобовязується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору поставки встановлено, що загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами в видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями та складають невідємну частину цього договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією товару є товар, наведений в одній видатковій накладній.

Загальна сума договору визначається фактичною сумарною вартістю товару, що був поставлений згідно цього договору за весь строк його дії (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється шляхом доставки за адресою, вказаною покупцем або на умовах самовивозу.

Згідно п. 2.4 договору отримання товару здійснюється уповноваженою на це особою покупця. Повноваження особи на отримання товару підтверджується довіреністю.

За умовами п. 3.2 договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем відповідно до „Інструкції по порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості № П-6 від 15.06.1965 р. та „Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості № П-7 від 25.04.1966 р.

Згідно п. 4.1 договору поставки строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних. Розрахунки за товар здійснюються в безготівковій або готівковій формі відповідно до законодавства (п. 4.2 договору).

У відповідності до п. 4.3 договору поставки суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються постачальником в рахунок оплати по накладним, які неоплачені та строк оплати яких настав.

Згідно п. 8.1 вказаного договору поставки останній набирає сили з моменту його підписання та діє до 31.1.2016 р. Якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний календарний рік.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між відповідачем по справі та третьою особою договір поставки товару № 3604 є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 3604 третьою особою - ТОВ „Фрам Ко поставлявся відповідачу - ТОВ „Таблетка А товар - медичні вироби, що підтверджується товарно-транспортними накладними за період 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р., копії яких надані до позову. При цьому поставлений третьою особою товар було отримано відповідачем без зауважень щодо кількості та якості про що свідчить підпис відповідальної особи ТОВ „Таблетка А на вищезазначених накладних.

Доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів здійснення поставки товару у відповідності до вимог договору № 3604 від 19.05.2016 р. судом до уваги не приймаються, оскільки здійснена ТОВ «Фрам Ко» поставка товару на користь ТОВ «Талбетка А» підтверджується вказаними товарно-транспортними накладними, які в розумінні ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні є первинними документами.

Так, за ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Враховуючи норми частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-який документ щодо ідентифікованого товару має силу первинного документа лише в разі фактичного здійснення господарської операції, що в свою чергу має підтверджуватися, в тому числі, реальним джерелом походження (виробництва) певного товару в обсязі, зазначеному у первинному документі та податковій накладній.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Як зясовано судом, сторонами договору поставки - ТОВ „Фрам Ко (постачальник) та ТОВ «Таблетка А» (покупець) господарські операції по поставці товару здійснювались без оформлення довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Наразі слід зазначити, що згідно з наказом Міністерства Фінансів України від 30.09.2014 р. № 987 Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. № 99 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р. за №293/1318, якою було встановлено обовязкове надання постачальникові довіреності для передачі матеріальних цінностей, втратила чинність з 01.01.2015 р.

В п. 2.7. вказаного Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку зазначено, що первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

У відповідності з п. 2.15 Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд вважає, що наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні є належними доказами, які свідчать про здійснення третьою особою та відповідачем господарських операцій з поставки товару, оскільки вказані накладні були підписані представниками обох сторін договору поставки, без жодних зауважень та містять всі, визначені законом обов'язкові реквізити, в тому числі - необхідні відомості про поставлену продукцію, а також інформацію про дату та місце їх складання. Тим більш, відтиск штампу підприємства відповідача, який наявний на товарно-транспортних накладних, є свідченням участі такого підприємства як юридичної особи у здійсненні господарської операції з прийняття товару.

Більш того, слід зазначити, що сторонами договору поставки № 3604 здійснення кожної господарської операцій було відображено, як в бухгалтерському, так і в податковому обліку, про що свідчить лист повідомлення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № 4889/10/10-13 від 20.07.2017 р., яким підтверджується обсяги декларування податкового кредиту ТОВ «Фрам Ко» у взаємовідносинах з контрагентом - ТОВ «Таблетка А».

За таких обставин, суд доходить до висновку, що наявними в матеріалах справи копією договору поставки товару, реєстром податкових накладних та копіями товарно-транспортних накладних, які підписані в двосторонньому порядку, скріплені печаткою ТОВ «Фрам Ко» та штампом відповідача, підтверджується поставка товару, факт якої відповідач не спростував.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку про належне виконання ТОВ «Фрам Ко» як постачальником своїх зобовязань перед відповідачем за укладеним договором поставки № 3604.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем товару від постачальника ТОВ „Фрам Ко є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити такий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з умов договору поставки, сторонами було передбачено в п. 4.1, 4.2. договору здійснення у безготівковій та у готівковій формі оплати товару у строк, вказаний в накладних.

Як стверджують позивач та третя особа, згідно наданих до суду товарно-транспортних накладних за спірний період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р. на виконання умов договору поставки № 3604 постачальником - ТОВ «Фрам Ко» на адресу відповідача - ТОВ «Таблетка А» був поставлений товар (медичні вироби) на загальну суму 405848,97 грн., максимальний строк оплати по якому становив 30 днів з моменту одержання товару. Отже, кінцевий строк для оплати сплинув 19.04.2017 р., у звязку з чим у відповідача існує заборгованість перед третьою особою - ТОВ „Фрам Ко у вказаній сумі.

Разом з тим, як зясовано судом, за весь період дії договору поставки № 3604, а саме з 19.05.2016р. і до 20.03.2017 р., ТОВ „Фрам Ко на адресу ТОВ „Таблетка А було поставлено товар всього на загальну суму 2626000,41 грн., що підтверджується листом - повідомлення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №4889/10/10-13 від 20.07.2017 р., в якому вказані обсяги декларування податкового кредиту ТОВ „Фрам Ко у взаємовідносинах з контрагентом - ТОВ „Таблетка А на загальну суму поставки 2626000,41 грн. з урахуванням ПДВ.

При цьому додані відповідачем до відзиву на позов платіжні доручення (а.с. 170-249 т. 2) свідчать про сплату останнім на користь постачальника ТОВ „Фрам Ко по договору поставки № 3604 за період з 19.05.2016р. і до 20.03.2017 р. суми в розмірі 2219040,60 грн., що також підтверджується інформаційною довідкою АТ «ОТП Банк» №70-1-1/2054 від 19.07.2017 р. (а.с. 20-22 т. 3). Відтак, залишок невиконаних грошових зобовязань ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко становить 406959,81 грн. (2626000,41 грн. - 2219040,60 грн.).

Доводи відповідача щодо відсутності заборгованості перед ТОВ „Фрам Ко у звязку з оплатою суми в розмірі 2219966,30 грн. суд вважає необґрунтованими, адже в наданих відповідачем до суду платіжних дорученнях в графі „призначення платежу" не міститься посилань та будь-яких ознак щодо сплати вказаної суми саме за накладними щодо поставки товару за період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р.

Водночас, приписами п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22 (із змінами та доповненнями), встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Відповідно до роз'яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України, викладених у листі № 06-10/10-1215 від 29.10.2004 р., питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар, має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення, тобто позивач має спрямувати кошти, які сплачуються відповідачем без чіткого зазначення призначення платежу, в першу чергу на погашення боргу, який виник раніше.

В даному випадку в п. 4.3. договору поставки товару № 3604 сторонами погоджено, що суми оплати за товар, які постачальник отримує від покупця, зараховуються постачальником в рахунок оплати по накладним, які не сплачені та строк оплати яких настав. Таким чином, з урахуванням п. 4.3. договору та відсутністю у платіжних дорученнях (а.с. 170-249 т. 2), в графі "призначення платежу" посилання на конкретні видаткові чи товарно-транспортні накладні, суму сплачених покупцем грошових коштів, постачальником зараховано в рахунок часткової оплати вартості поставленого товару, в порядку черговості, починаючи із суми боргу, що виникла у попередній період.

Більш того, з наявного в матеріалах справи копії акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ „Фрам Ко та ТОВ „Таблетка А за період з 01.01.2017р. по 31.03.2017 р. (а..с 23 т. 3) вбачається, що заборгованість ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко станом на 31.03.2017 р. становила 415848,97 грн., що було визнано відповідачем у вказаному акті, який підписано представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств. В свою чергу, з огляду на здійснення відповідачем оплат в квітні 2017 року в розмірі 10000,00 грн. згідно платіжних доручень № 3461 від 03.04.2017 р. на суму 5000,00 грн. та 3494 від 05.04.2017 р. на суму 50000,00 грн., сума боргу ТОВ „Таблетка А перед ТОВ „Фрам Ко склала 405848,97 грн. (415848,97 грн. 10000,00 грн.).

При цьому слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної оплати відповідачем як покупцем поставленого ТОВ „Фрам Ко товару по договору № 3604 або неможливості виконання цього зобовязання з поважних причин в матеріалах справи відсутні. Адже частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та третьої особи про існування у відповідача заборгованості за поставку товару по договору № 3604 від 19.05.2016 р. в сумі 405848,97 грн.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несплата відповідачем покупцем всієї вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

Між тим, за ствердженнями позивача, постачальник - ТОВ „Фрам Ко звернулось до позивача, який має статут фінансової установи відповідно до свідоцтва фінансової установи від 07.05.2015 р. серії ФК №568, з метою укладення правочину щодо відступлення права вимоги до відповідача.

Так, судом зясовано, що 10 травня 2017 р. між ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації (фактор) та ТОВ „Фрам Ко (клієнт) був укладений договір надання послуги факторингу № Ф100517/8, відповідно до п. 1.1 якого позивач як фактор зобов'язується передати грошові кошти в сумі 405848,97 грн. у розпорядження клієнта - ТОВ „Фрам Ко за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. в розмірі 405848,97 грн. (надалі „сума відступленої грошової вимоги).

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом і фактором визначені у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу ТОВ „Фрам Ко передано ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації право вимоги до боржника ТОВ „Таблетка А за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р. на суму 405848,97 грн.

Згідно з додатком № 2 ТОВ „Фрам Ко передало позивачу наступні документи, що підтверджують дійсність вимоги перед боржником - ТОВ „Таблетка А:

- договір поставки № 3604 від 19.05.2016 р., укладений між ТОВ „Фрам Ко та ТОВ „Таблетка А;

- реєстр неоплачених накладних з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р.;

- реєстр податкових накладних.

Також в подальшому ТОВ „Фрам Ко передало позивачу товарно-транспортні накладні за період з 21.02.2017 р. по 20.03.2017 р., які підтверджують факт поставки товару відповідачу на суму 405848,97 грн.

Згідно ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов'язанні, а саме: до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства, основною умовою за якої виникає обов'язок боржника здійснити платіж факторові є одержання останнім письмового повідомлення із зазначенням в ньому грошової вимоги та відомостей про фактора.

Так, судом зясовано, що 18.05.2017 р. позивачем - ТОВ «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» було надіслано на адресу відповідача - ТОВ «Таблетка А» письмове повідомлення від 16.05.2017 р. про відступлення права грошової вимоги за договором поставки товару №3604 від 19.05.2016 р. із вимогою про сплату зазначеного боргу. Проте, як зясовано судом, відповідач вказану вимогу про сплату боргу залишив без виконання.

Отже, суд доходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до відповідача - ТОВ «Таблетка А» на суму 405848,97 грн. за договором поставки товару № 3604 від 19.05.2016 р.

Наразі судом не приймаються до уваги ствердження відповідача про те, що відступлення права вимоги не відбулося, оскільки докази оплати третьою особою на користь позивача обумовленої договором факторингу плати в матеріалах справи відсутні. Так, згідно додаткової угоди № 1 до договору надання послуг факторингу винагорода фактора дорівнює 5% від суми відступленої грошової вимоги, визначеної п. 1.1 договору; фактор сплачує клієнтові у строк до 01.10.2017 р. шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти в розмірі 385556,52 грн. При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність оплат з боку позивача на користь ТОВ "Фрам Ко" за договором надання послуг факторингу як на доказ удаваності правочину, оскільки ст. 215 ЦК України пов'язує недійсність правочину з недодержанням вимог закону сторонами в момент його вчинення, а не з обставинами подальшого виконання сторонами умов цього правочину. Тим більш відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Крім того, необґрунтованими є посилання позивача на відсутність у позивача ліцензії як на доказ недійсності спірного договору надання послуг факторингу.

У відповідності до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт; клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності; фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з положеннями ст.ст. 4, 5, 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фактор на момент укладення договору факторингу повинен мати статус фінансової установи та отримати дозвіл на надання фінансової послуги факторингу.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що суб'єктний склад договору надання послуг факторингу відповідає вимогам ст. 1079 ЦК України, зокрема, фактором за цим договором є ТОВ Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації, що є фінансовою компанією, видом діяльності якої є надання фінансових послуг. Вказане підтверджується рішенням Нацкомфінпослуг від 07.05.2015 р. про реєстрацію фінансової установи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» та видачу вказаному Товариству свідоцтва № 568, в додатку до якого містяться види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та дозволів відповідно до законодавства, до таких послуг, зокрема, віднесено і факторинг. Крім того, статус фінансової установи Фактора - ТОВ ФК «ЄБР» є загальнодоступною інформацією, яка міститься на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). Той факт, що позивачем було здійснено перереєстрацію 11.05.2017 р. на підставі розпорядження №1570 від 11.05.2017 р. „Про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейське бюро реструктуризації" ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), не свідчить про відсутність у позивача на момент укладення спірного договору надання послуг факторингу статусу фінансової установи.

Предмет договору надання послуг факторингу також відповідає вимогам ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, адже ним передбачено зобов'язання фактора (ТОВ „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації") сплатити клієнту (ТОВ "Фрам Ко) грошові кошти в розмірі та порядку, зазначеному в розділі 4 цього договору, та зобов'язання клієнта відступити за це фактору право грошової вимоги до позивача. Також істотні умови договору факторингу відповідають вимогам, встановленим законом для даного виду договорів.

За таких обставин, суд доходить до висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки № 3604 розмірі 405848,97 грн., право вимоги по сплаті якої виникло у позивача на підставі договору надання послуг факторингу № Ф10051718 від 10.05.2017 р.

Інші доводи відповідача в обґрунтування заперечень на позов судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації цілком обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації до Товариства з обмеженою відповідальністю „Таблетка А, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „Фрам Ко, про стягнення заборгованості в загальній сумі 405848,97 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Таблетка А (65069, м. Одеса, Дніпропетровська дорога, буд. 96; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Європейське бюро реструктуризації (04119, м. Київ, вул. Якіра, буд. 10 А, офіс 12; ; р/р 1854 в ПАТ КБ „ПриватБанк, МФО 300711) заборгованість в сумі 405848/чотириста пять тисяч вісімсот сорок вісім/грн. 97 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 6087/шість тисяч вісімдесят сім/грн. 74 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27 липня 2017 р.

Суддя В.С. Петров