КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2017 р. Справа№ 910/4961/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Разіної Т.І.

Гончарова С.А.

за участі представників сторін:

від позивача: Альошина С.В. дов. від 03.01.2017 № 14;

від відповідача: Прохоров Ю.Г. дов. від 11.10.2016 №Ц/3-04/287;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/4961/17 (суддя: Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський

металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 416848,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 416 848,81 грн. штрафу, у зв'язку із порушенням термінів доставки вантажу.

24.04.2017 відповідачем через відділ документального забезпечення суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру штрафу до 20842,44 грн. (5%).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/4961/17 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 41 684,88 грн. штрафу, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/4961/17 та прийняти нове рішення по справі, яким позов задовольнити повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення суми штрафу на 90 % виходив з того, що план схема залізничних сполучень, яку додав до своєї заяви відповідач є неналежним та недопустимим доказом в підтвердження наявності обставин для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання щодо вчасної доставки вантажу.

Скаржник вказує на порушення місцевим господарським судом ч. 3 ст. 551 ЦК України, де визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, в тому разі, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач зазначає, що місцевий господарський суд, задовольняючи заяву відповідача про зменшення суми заявленого до стягнення штрафу до 90%, не перевірив належним чином обставини, якими заявник обґрунтував це клопотання, не встановив, якими доказами підтверджуються ті обставини, не надав позивачу часу на підтвердження свого фінансового стану та підготовки заперечень проти зменшення штрафу з огляду на незадовільні фінансові результати, не врахував, як це впливає на співвідношення інтересів сторін, не встановив виняткової сукупності обставин, які б свідчили про наявність підстав для зменшення розміру стягуваної неустойки на 90%.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 910/4961/17 до провадження, розгляд справи призначено на 21.06.2017.

Представник відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, під час судового засідання від 21.06.2017 представник відповідача просив колегію суддів апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржене рішення залишити без змін.

До судового засідання від 21.06.2017 з'явились усі учасники апеляційного провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 по даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.12.2015 Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» (виконавець) та Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажовласник) уклали договір № 1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Відповідно до ст. 307, 313 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності з пунктом 2 статті 908 ЦК України, пунктом 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються транспортними кодексами, транспортними уставами та іншими нормативно-правовими актами і правилами.

Згідно з ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць України) Статут залізниць України визначає обов'язки, права та відповідальність залізниць, підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок. Згідно з п. 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажів, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1 збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Протягом грудня 2016 року ПАТ «Укрзалізниця» здійснила перевезення вантажів (сировини для металургійного виробництва) по таким залізничним накладним: №№ 47774559, 47760046, 42625384, 47794656 (досилочна накладна 47799515), 43078435, 33412693, 2644093, 52727849, 52727856, 33470436, 42652370, 42700641, 47975271 (посилочна накладна 45127974), 47998919, 45003720 (досилочна накладна 45056967), 33457045, 52810660, 52810678, 52807690, 52775517, 42813584, 52857646, 52867918, 45090354 (посилочна накладна 45096963), 47885694 (посилочна накладна 45244605), 45026465 (досилочна накладна 45123262), 45026465 (досилочна накладна 45123270), 45026465 (досилочна накладна45123288), 45026465 (посилочна накладна 45123296), 43167675, 52878923, 52878931, 52878956, 52878964, 52878998, 52879012, 52884061, 52884368, 52814316, 45171089, 45171097, 45317534, 45162864, 45162872, 53031233, 45418076 (досилочна накладна 45466927), 43274547, 45438678 (досилочна накладна 45438843), 43311208, 45487790, 53109096, 53191722, 45550001 (досилочна накладна 45702941), 45530961 (досилочна накладна 45533502), 45550506, 43300037 (досилочна накладна 43328913), 53227989, 45550589 (досилочна накладна 45550969), 45677572, 45677838, 43384346. Одержувач вантажу - ПрАТ «ММК ім. Ілліча».

Згідно з відбитком календарного штемпеля на накладних, відповідач доставив вантаж позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

За розрахунком позивача, з відповідача підлягає стягненню 416 848,81 грн. штрафу.

В свою чергу, відповідач факт прострочення термінів доставки не заперечує, одночасно просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на обгрунтованість заяви про зменшення розміру штрафу до (5%) та залишити рішення місцевого господарського суду без змін, враховуючі наступні обставини справи.

Як було зазначено вище, 24.04.2017 відповідачем через відділ документального забезпечення суду першої інстанції подано заяву про зменшення розміру штрафу до 20842,44 грн. (5%). (а/с 146-151) Обґрунтовуючи названу заяву, відповідач посилається на наступне.

Безпосередньо позивача, як вантажоодержувача, обслуговує регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», яка знаходиться за адресою: 84404 Донецька обл. м. Лиман вул. Привокзальна, 22.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей. Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014. Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України наразі не видавався.

Згідно з частиною 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, на думку відповідача, Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Статуту залізниць України.

Крім того, Закон № 1669-VІІ прийнято у часі пізніше ніж Статут залізниць України.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VІІ передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» у період з 14.04.2014 до її закінчення. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. 3 п. 5 ст. 11 Закону № 1669-VІІ). Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р та № 1053-р від 30.10.2014, до зазначених населених пунктів належать м. Лиман, м. Маріуполь та інші.

Тобто, практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО.

Проведення АТО значно ускладнило транспортне сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця» та забезпечення виконання вимог та положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО.

Так, до початку АТО переважна більшість вантажів прямувала до м. Маріуполь зі ст. Авдіївка та ст. Ясинувата через ст. Донецьк до станцій міста Маріуполя. Зазначена ділянка мала дві залізничні колії та була електрифікованою. Наразі ст. Ясинувата та ст. Донецьк знаходяться на непідконтрольній українській владі території і рух потягів у бік Маріуполя припинено з осені 2014 року, а ст. Авдіївка знаходиться на підконтрольній українській владі території, але фактично є тупиковою, так як з літа 2014 року припинено сполучення зі ст. Донецьк та ст. Ясинувата.

В зв'язку з викладеним, єдиним залізничним сполученням з м. Маріуполь є ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря. Зазначена ділянка має одну не електрифіковану колію, яка до початку проведення АТО була допоміжною та резервною ланкою транспортного сполучення з м. Маріуполь. Враховуючи, що в м. Маріуполь крім позивача знаходяться чимало великих підприємств (ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», ДП «Маріупольський торгівельний морський порт», ПрАТ «Азовмаш» та інші) обсяги перевезень вантажів значно перевищують пропускну здатність ділянки між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря.

Крім того, з моменту набрання чинності Тимчасовим порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей було ускладнено перевезення вантажів з непідконтрольної українській владі території на адресу позивача. Так, для здійснення перевезення було встановлено необхідність отримання дозволу на перевезення, перевірку вантажів підрозділами ДФСУ та інших правоохоронних органів, та визначено окремі пункти перетину лінії зіткнення (КПВВ на залізниці). Наслідком цього стали затримки вантажів на КПВВ та спрямування вантажопотоків не за найкоротшою тарифною відстанню, а в об'їзд.

Таким чином, відповідач наголошує, що порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин.

Крім того, проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областей суттєво вплинули на фінансове становище регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». За підсумками роботи за 2016 рік філія отримала збиток у сумі 77 031,00 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за 2016 рік.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивач не вказує на те, що йому були завдані збитки у зв'язку з порушенням термінів доставки вантажу залізницею.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, з огляду на доводи апеляційного оскарження позивача, перевіряючи висновки суду першої інстанції, вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.11.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Враховуючи доводи, наведені відповідачем в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу, колегія вважає винятковими обставинами, з якими пов'язано прострочення терміну доставки вантажів, оскільки нормативи доставки розраховані виходячи з пропускної можливості транспортної залізничної мережі України, використання якої відповідачем у значній частині Донецької та Луганської областей з осені 2014 року припинено, що, в свою чергу, робить об'єктивною неможливість забезпечення дотримання терміну доставки вантажу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком вірно використав право, надане суду п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та зменшив розмір нарахованого штрафу до 41 684,88 грн. (10% від заявленої суми).

Таким чином, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 41 684,88 грн. грн. штрафу. В іншій частині стягнення штрафу слід відмовити.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2017 № 910/4961/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4961/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.І. Разіна

С.А. Гончаров