ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2017 р. Справа № 911/1365/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок»

про визнання недійсним договору іпотеки

Суддя Т.П. Карпечкін
В засіданні приймали участь:
від позивача1: Олійник О.В. (довіреність № 220/464/д від 06.07.2017 року);

від позивача2: Олійник О.В. (довіреність № 303/25-3040 від 09.06.2017 року);

від відповідача1: Путієнко Є.В. (довіреність № 010-01/2764 від 30.06.2016 року);

від відповідача2: не з`явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» про визнання недійсним договору іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.05.2017 року порушено провадження у справі № 911/1365/17 та призначено до розгляду на 12.06.2017 року.

12.06.2017 року представником відповідача1 подано клопотання про долучення документів та відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує.

12.06.2017 року представником позивача1 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 12.06.2017 року представники позивача1 та відповідача2 не з`явилися, позивач2 та відповідач2 вимог ухвали Господарського суду Київської області від 10.05.2017 року не виконали, відповідач2 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розглд справи відкладався до 03.07.2017 року.

В судове засідання 03.07.2017 року представник відповідача2 не з`явився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 10.05.2017 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 12.07.2017 року. Також, ухвалою від 03.07.2017 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 12.07.2017 року позивачі позовні вимоги підтримали, відповідач1 проти позову заперечував, відповідач2 в судове засідання не з`явився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, приписами ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що управління об`єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними у межах, визначених законодавством України.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство оборони України, згідно рішення Конституційного Суду України № 3- РП/99, є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції, зокрема, у сфері реалізації права державної власності на землю.

Відповідно до Державного акту на право користування землею 1979 року серії Б № 025629 за Київською квартирно-експлуатаційною частиною району, в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб закріплено земельну ділянку площею 16 132,7 га, що розташована у Київській обл., Бориспільському районі, Сошниківської сільської ради. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 35.

На підставі Директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 12.04.1994 року №115/1/3440, Директиви Міністра оборони України № 115/1/050 від 27.01.2001 року, Міністра оборони України № 115/1/0120 від 27.03.2001 року Київське квартирно- експлуатаційне управління сформовано на базі Київської квартирно-експлуатаційної частини району та Дарницької квартирно-експлуатаційної частини району, набуло право користування вказаною земельною ділянкою та виходячи з положень Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 по справі № 1-17/2005 у зв`язку з прийняттям Земельного кодексу України від 25.10.2001 року його не втратило.

До цього часу земельна ділянка, надана відповідно до вищенаведеного Державного акту, продовжує використовуватися військовою частиною А 0473 для потреб оборони. Крім того, на вказаній земельній ділянці розташовано нерухоме військове майно (будівлі, споруди та інше нерухоме майно), яке є державною власністю.

Однак, 13.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Союз Інтергруп» (надалі - ТОВ «Союз Інтергруп») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Помислово-торгівельна група «Самшит» (надалі - ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит») було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був зареєстрований у реєстрі за № 3703.

За умовами даного договору ТОВ «Союз Інтергруп» продав ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит» земельну ділянку, кадастровий номер: :03:002:0117, площею 9, 6043 га, яка розташована у Київській області, Бориспільському районі, Сошниківської сільської ради.

В подальшому, 22.12.2009 року між ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (надалі - ТОВ «Київський гуртовий ринок») було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований у реєстрі за № 7676. Відповідно до умов наведеного Договору купівлі-продажу, ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит» передало у власність ТОВ «Київський гуртовий ринок» земельну ділянку площею 9,6043 га, кадастровий номер: :03:002:0117, що розташована на території Сошниківської сільської ради, Бориспільського району, Київської області.

На підставі вказаного договору Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі було видано ТОВ «Київський гуртовий ринок» Державний акт на право власності серії ЯЗ № 204955 від 25.12.2009 року на земельну ділянку загальною площею 9,6043 га із кадастровим номером :03:002:0117, яка розташована на території Сошниківської сільської ради, Бориспільського району, Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2015 року у справі № 911/4926/14, що набрало законної сили, визнано недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 9,6043 га із кадастровим номером :03:002:0117, яка розташована на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 13.12.2009 року, який зареєстровано в реєстрі за № 3703, укладений між ТОВ «Союз Інтергруп» та ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит».

Вказаним рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2015 року було встановлено, що ТОВ «Союз Інтергруп» на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.12.2009 року з ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит», не був власником спірної земельної ділянки і тим самим, не мав права здійснювати її відчуження.

Також Господарським судом Київської області було встановлено, що відповідно до Державного акту на право користування землею 1976 року серії Б № 025629 за Київським квартирно-експлуатаційним управлінням в безстрокове та безоплатне користування для державний потреб закріплено земельну ділянку площею 16 132,7 га в межах якої перебуває спірна земельна ділянка площею 9,6043 га. Також, Господарським судом Київської області було досліджено та встановлено, що Київське квартирно-експлуатаційне управління право користування вищезазначеною земельною ділянкою не втрачало і на час розгляду справи продовжувало користування нею для потреб оборони.

Таким чином Господарським судом Київської області у справі № 911/4926/14 встановлено факт віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони, а також вибуття спірної земельної ділянки з володіння держави, уповноваженим органом якого є Міністерство оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління - поза його волею.

У зв`язку з чим, в подальшому рішенням Господарського суду Київської області від 02.11.2015 року у справі № 911/4002/15 було визнано недійсним Державний акт серії ЯЗ № 204955 на право власності ТОВ «Київський гуртовий ринок» на земельну ділянку із кадастровим номером :03:002:0117 загальною площею 9,6043 га.

Також, Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/3081/15 від 22.09.2015 року було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» земельну ділянку загальною площею 9,6043 га, із кадастровим номером :03:002:0117, яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області на користь держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Таким чином, з огляду на встановлені в наведених судових рішеннях обставини, встановлено, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння та користування Київського квартирно-експлуатаційного управління, в користувані якого перебувала на підставі Державного акту на право користування землею 1979 року серії Б № 025629 (за Київською квартирно-експлуатаційною частиною району в складі земельнох ділянки загальною площею 16 132,7 га). Відповідно, встановлено факт, що первісний продавець ТОВ «Союз Інтергруп» протиправно продав на користь ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит» земельну ділянку, кадастровий номер: :03:002:0117, площею 9,6043 га, яка розташована у Київській області, Бориспільському районі, Сошниківської сільської ради, яка не належала продавцю.

У зв`язку з чим, відповідний Договір купівлі-продажу визнаний недійсним і з огляду на ст. 216 Цивільного кодексу України не породжує виникнення у ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит» права власності на спіну земельну ділянку, відповідно з моменту його укладення.

Як наслідок, ТОВ «Промислово-торгівельна група «Самшит» не мала права продавати спірну земельтну ділянку, протиправно відчужену ТОВ «Союз Інтергруп», відповідно не набуту у власність, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок».

З огляду на результати розгляду спорів у справах Господарського суду Київської області №911/3081/15 та № 911/4002/15, встановлено відсутність підстав для набуття ТОВ «Київський гуртовий ринок» права власності на спірну земельну ділянку площею 9,6043 га, кадастровий номер: :03:002:0117, що розташована на території Сошниківської сільської ради, Бориспільського району, Київської області. Як наслідок, визнано недійсним Державний акт серії ЯЗ № 204955 на право власності ТОВ «Київський гуртовий ринок» на земельну ділянку із кадастровим номером :03:002:0117 загальною площею 9,6043 га та витребувано таку земельну ділянку з чужого незаконного володіння і користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» на користь держави в особі Міністерства оборони України, в безстрокове та безоплатне користування для державних потреб Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Як визначено п. 2.15. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов`язок повернення майна за цим правочином. У зв`язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним. У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 ЦК України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п`ятої статті 12 названого Кодексу презюмується.

Як роз`яснено п 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, встановлені у справах Господарського суду Київської області №911/4926/14, №911/3081/15 та № 911/4002/15 обставини в частині витребування з чужого незаконного володіння відповідача2 спірної земельної ділянки, яка є предметом іпотеки, та визнання недійсним Державного акту про право власності відповідача2 на спірну земельну ділянку, мають преюдиціальне значення для вирішення спору у справі, що розглядається.

Як визначено п. 2.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», судове рішення про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи про витребування майна з чужого незаконного володіння особи, за якою зареєстровано право власності на майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за позивачем (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідні обставини свідчать, що ТОВ «Київський гуртовий ринок» не набував права власності на спірну земельну ділянку площею 9,6043 га, кадастровий номер: :03:002:0117, що розташована на території Сошниківської сільської ради, Бориспільського району, Київської області,

В той же час, як зазначає позивач, йому стало відомо, що не заперечується відповідачами, що 27.01.2010 року між ТОВ «Київський гуртовий ринок» та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено Іпотечний договір № 151410Z21, за яким іпотекою забезпечуються всі вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 151408К13 від 28.05.2008 року відповідно до якого боржнику надано кредит у сумі 71 407 074,85 дол. США та 2 038 677,99 грн.

Пунктом 1.3 зазначеного іпотечного договору передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно - земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Київський гуртовий ринок», загальною площею 15,3150 га, які розташовані на території Бориспільського р-ну Київської обл., а саме:

- земельна ділянка площею 5,7107 га, кадастровий номер :04:001:0024, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Процівська сільська рада, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства;

- земельна ділянка площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Сошниківська сільська рада, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства.

Вказані обставини встановлені в рішенні Господарського суду Київської області у справі № 21/009-12 (з урахуванням ухвали від 11.12.2015 року про виправлення описки), відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Київський гуртовий ринок» перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» за іпотечним договором № 151410221 від 27.01.2010 року було звернуто стягнення на заставне майно (предмет іпотеки), а саме: на земельну ділянку, площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільский район, Сошниківська сільська рада, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства.

Предметом іпотеки відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Однак, як вже було досліджено та встановлено рядом судових рішень, що набрали законної сили, станом на момент укладення оспорюваного правочину між ТОВ «Київський гуртовий ринок» та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» право користування на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільский район, Сошниківська сільська рада, належало Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління на підставі Державного акту на право користування землею 1976 року серії Б № 025629.

Таким чином, відсутні підстави для тверджень, що іпотека зберігає силу в разі переходу права власності на предмет іпотеки до нового власника, оскільки в даному випадку не відбулось переходу права власності, а майно було повернуто належному володільцю від якого таке майно вибуло протиправно і яким відповідач2 не мав права розпоряджатись (передавати в іпотеку).

Витребування майна з чужого незакорнного володіння свідчить про приведення сторін у первісний стан, який існував до порушення права, а не про виникнення нових правовідносин. Відповідно, всі дії, вчинені з майном після його незаконного вибуття з володіння власника (особи, яка має речове право на майно), є неправомірними і не передбачають відповідних правових наслідків.

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З огляду на положення частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але заінтересована особа, яка може навіть і не бути стороною правочину, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочии).

Пунктом 5 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Застосовуючи положення вказаної норми матеріального права, слід враховувати роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до п. 5 якої вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена не тільки однією зі сторін правочину, а й іншою заінтересованою особою, якщо її права та законні інтереси порушено вчиненням правочину.

Аналіз наведених вище обставин справи та норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що спірний договір іпотеки укладений з порушенням як норм чинного законодавства, так і прав та охоронюваних законом інтересів Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління, як належних володільців спірної земельної ділянки. Вищевикладені порушення норм чинного законодавства при укладенні спірного Договору зумовлюють необхідність захисту прав Міністерства оборони України.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому посилаючись на ст. 35 ГПК України вважає встановленими обставини, викладені в судовому рішенні у справі №21/009-12, зокрема, щодо наявності кредитної заборгованості позичальника, яка підлягає погашенню за рахунок перданого ТОВ «Київський гуртовий ринок» в іпотеку майна.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що оскільки на час прийняття рішення у справі №21/009-12 суд виходив з наявності у іпотекодавця права власності на передане в іпотеку майно, що в подальшому спростовано в ході розгляду спорів у справах, в яких встановлено факт порушення прав належного землекористувача та відсутність підстав вибуття земельної ділянки з володіння та користування останнього, від так і протиправність набуття права власності на таку земельну ділянку площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Сошниківська сільська рада, ТОВ «Київський гуртовий ринок», відповідні обставини є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення у справі №21/009-12.

Судове рішення у справі №21/009-12 в частині набуття іпотекодавцем права власності на земельну ділянку не породжує преюдиційного факту для даного спору.

Оскільки, передана відповідачем в іпотеку земельна ділянка відноситься до земель оборони і фактично перебувала і перебуває в користуванні Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління, ТОВ «Київський гуртовий ринок» протиправно, без достатніх правових підстав передано таку земельну ділянку в іпотеку, що свідчить про відсутність підстав виникнення забезпечувальних правовідносин щодо об`єкту, який не належить іпотекодавцю, а фактично належить іншій особі, яка і звернулась з даним позовом про усунення наслідків порушення його прав незаконним вибуття земльної ділянки з користування.

Оскільки, спірний Іпотечний договір укладено з порушенням ст. 5 Закону України «Про іпотеку» щодо предмету іпотеки, який не належав іпотекодавцю і в нього не було законного права розпорядження переданим в іпотеку майном, майно належить іншій особі, спірна земельна ділянка з огляду на ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не може бути предметом іпотеки за укладеним між позивачем та відповідачем Договором іпотеки.

Як роз`яснено в розділі ІІІ Листа Верховного Суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» у випадках, коли на час передачі нерухомості в іпотеку іпотекодавець був власником майна, що підтверджувалось правовстановлюючими документами, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване з відмовою іпотекодавцю у визнанні права власності на це майно, або на підставі договору, за яким іпотекодавець набув у власність конкретне нерухоме майно і який після укладення іпотечного договору судом був визнаний недійсним, необхідно враховувати, що в результаті судового вирішення справи не на користь іпотекодавця відбувається відновлення суб`єктивного речового права на майно в певної особи, у зв`язку із чим іпотекодавець не може вважатися його власником. У такій ситуації не може бути застосовано положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, у разі задоволення судом позову власника про витребування майна із чужого незаконного володіння після набрання рішенням суду законної сили, іпотека цього майна припиняється.

Щодо посилань відповідача на безпідставність визнання недійсним договору іпотеки в цілому, за яким в іпотеку передано не лише спірну земельну ділянку, а й іншу земельну ділянку, яка не є предметом розгляду у даній справі, суд зазначає, що позивач просить в позові визнати недійсним договір іпотеки про передачу саме земельної ділянки площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117.

Згідно зі ст. 217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, позовні вимги підлягають задоволенню в повному обсязі, однак, договір іпотеки є недійсним в частині земельної ділянки площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117, в решті дане судове рішення не впливає на дійсність спірного договору іпотеки.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені, відповідачами не спростовані, тому підлягають задоволенню в повоному обсязі.

Також, банк зазначає, що в його діях відсутні ознаки вини в порушенні прав позивачів. У зв`язку з чим, суд, керуючись ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладає відшкодування витрат на сплату судового збору на відповідача2 в повному обсязі.

Керуючись статтями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір іпотеки № 151410Z21 від 27.01.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» в частині передачі в іпотеку земельної ділянки площею 9,6043 га, кадастровий номер :03:002:0117, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Сошниківська сільська рада, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (08325, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14, код 34010399) на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління (01015, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 38, код 22991617) 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 25.07.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін