РІШЕННЯ

26 липня 2017 рокуСправа № 921/386/17-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД СТЕКО" вул.Артільна, 11, м. Дніпро, 49034

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Авакс Проф" вул. Д. Лук'яновича, 8, м. Тернопіль

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області вул. Володимира Великого, 54, м. Львів, 79053

про cтягнення в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій посадових осіб, щодо невжиття заходів своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху та як наслідок дорожньо-транспортної пригоди суми коштів у розмірі 131 876,83 грн.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_3, довіреність №б/н від 03.07.2017 р.

відповідача: ОСОБА_4, посвідчення №548 від 29.05.2009 р.

Суть справи.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірма "ЗАВОД СТЕКО" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідача ТОВ "Авакс Проф", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області про cтягнення в якості відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 131 876,83 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, які підтримані у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб відповідача, а саме невжиття ними заходів до своєчасної заборони чи обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, господарському товариству завдано матеріальної шкоди в розмірі 131 876,63 грн., яка підлягає відшкодуванню йому на підставі ст.ст.1166,1167 ЦК України.

Відповідач проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №б/н від 12.07.2017 р. При цьому, товариство вказує на відсутність будь-яких описів, протоколів огляду майна - металопластикових вікон, дверей та арок, які б підтверджували факт пошкодження вантажу, саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Третя особа у письмових поясненнях №01н-4019/01-05 від 07.07.2017 р. просить розгляд справи проводити без участі її представника. Разом з тим, вважає позов підставним та обґрунтованим.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

У судових засіданнях оголошувалась перерва з підстав, викладених у відповідних формулярах (протоколах) судових засідань.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників спору, судом встановлено наступне.

20 вересня 2016 року о 04 год. 30 хв. на 52км+680 м. автодороги Львів-Тернопіль (за с. В. Вільшаниця), сталася дорожньо-транспортна пригода - перекидання автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5

Посадовими особами поліції, зі слів водія, встановлено, що причиною ДТП був незадовільний стан дорожнього покриття, а саме горби і вибоїни на проїжджій частині.

За результатами вчинення ДТП інспектором поліції складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.09.2016 р. серії АП2№138417, схему ДТП від 20.09.2016 року, отримано письмові пояснення водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 20.09.2016 року, письмові пояснення порушника від 28.09.2016 року, складено Акт осіннього обстеження автодороги Н-02 Львів-Тернопіль від 14.10.2016 року, отримано рапорт чергового Золочівського ВП від 20.09.2016 року про отримання повідомлення по телефону про те, що вантажний автомобіль на автодорозі Львів-Тернопіль біля с. В.Вільшаниця з'їхав в кювет.

Матеріали адміністративного правопорушення були направлені на розгляд у Золочівський районний суд.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 08.11.2016 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2016 р. посадову особу відповідача - ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.4 ст.140 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. в дохід держави.

Зокрема, у мотивувальній частині постанови апеляційним судом зазначено, що ОСОБА_6, будучи посадовою особою, не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху та допустив нерівність дорожнього покриття та ямковість, що призвело до пошкодження транспортного засобу марки БАЗ Т713.11 д.н.з. НОМЕР_2.

Як зазначається у позовній заяві, транспортний засіб марки БАЗ Т713.11 д.н.з. НОМЕР_2 є власністю позивача, що підтверджується копією технічного паспорту, який знаходиться в матеріалах справи, а водій працює на ТОВ "ЗАВОД СТЕКО" з 17.03.2016 р., а тому має право керування вказаним автомобілем.

Позивач посилається на те, що під час перевезення у автомобілі знаходились металопластикові конструкції, які були виготовлені на замовлення покупців на загальну суму 131 876,83 грн., що підтверджується відповідними копіями видаткових накладних (копії накладних знаходяться в матеріалах справи).

Однак, внаслідок ДТП товар до місця призначення не прибув, оскільки був повністю пошкоджений, чим було нанесено значних матеріальних збитків ТОВ "ЗАВОД СТЕКО".

Відповідно до ч.4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Стаття 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт, які зокрема спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про автомобільні дороги", державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Згідно із ст.9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

У відповідності до ст.24 Закону України "Про дорожній рух" власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини.

Відповідно до Положення "Про ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області", затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України 12.09.2016 р. №277, метою діяльності служби є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів та штучних споруд, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них. Предмет діяльності служби серед іншого полягає у організації будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування, а також відповідних інженерних комунікацій і споруд.

Відповідно ст.9 до Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг належить, зокрема передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.04.2016 року між ОСОБА_2 автомобільних доріг у Львівській області (Замовник) та ТОВ "Авакс Проф" (Підрядник) був укладений договір №13-04/16 на закупівлю послуг: Поточний дрібний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Львівської області, згідно п.1.1. якого Підрядник зобов'язується у 2016 році надати послуги з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Львівської області: лот 6 - Поточний дрібний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільної дороги загального користування державного значення: Н-02 Львів-Тернопіль км 11+257-84+073; Р-39 Броди-Тернопіль км 0+000+31+586 Львівської області згідно Технічних умов (Технічної специфікації) - Додаток №1, що є невід'ємною частиною договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги в межах затверджених фінансових планів, виділених бюджетних асигнувань та фактично отриманих бюджетних коштів.

Відповідно до п.7.3. договору Підрядник зобов'язаний, зокрема, забезпечити першочергове надання послуг пов'язаних з усуненням або недопущенням виникнення аварійно-небезпечних та надзвичайних ситуацій пов'язаних з експлуатаційним станом автомобільної дороги загального користування державного значення; забезпечити надання послуг по усуненню загрози безпечного проїзду автотранспорту на автомобільній дорозі загального користування державного значення; забезпечити безперервний та безпечний рух автотранспорту, тощо.

У п.8.5. правочину сторони обумовили, що у разі виникнення дорожньо-транспортних пригод пов'язаних з незадовільним експлуатаційним станом автомобільної дороги загального користування державного значення Підрядник бере на себе зобов'язання щодо врегулювання спорів та відшкодування матеріальних збитків.

Підрядник несе відповідальність за відшкодування в установленому законодавством порядку збитків фізичним та юридичним особам, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання автомобільної дороги (п.8.9. договору).

Контрагентами визначено у п.11.1. угоди, що Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року.

Актом передачі автомобільних доріг, що є Додатком №4 до договору №№13-04/16 від 07.04.2016р., Замовник передав, а Підрядник прийняв автомобільну дорогу загального користування державного значення: Н-02 Львів-Тернопіль км 11+257-84+073; Р-39 Броди-Тернопіль км 0+000+31+586 Львівської області протяжністю - 104,4 км, для надання послуг з поточного дрібного ремонту та експлуатаційного утримання.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Враховуючи наведене в сукупності суд констатує, що саме відповідач - ТОВ "Авакс Проф" повинен нести відповідальність за наслідки дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він здійснював експлуатаційне обслуговування автодороги на якій трапилось ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Згідно довідки ТОВ "Авакс Проф" №148 від 24.07.2017 року ОСОБА_6 в період з 03.11.2015 р. по 05.12.2016 р. перебував у трудових відносинах з товариством, а в період з 29.07.2016 р. по 05.12.2016 р. працював майстром.

Матеріалами справи підтверджено, що майстра ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4ст.140 КУпАП, отже в силу положень ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди (деліктної відповідальності за шкоду) викладено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я, тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності.

Отже, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: завдана майну шкода, протиправна поведінка заподіювана шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана, вина.

Під час стягнення шкоди на позивача, поряд із іншим, покладається обов'язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України не лише факт заподіяння йому шкоди, а і її розмір.

При цьому судом встановлено що :

- на час вирішення даного спору, за поясненнями представника позивача, які надані у судовому засіданні, металопластикові вікна, що знаходились на транспортному засобі під час ДТП, знищені. Вказане унеможливлює призначення по справі судової експертизи для визначення кількості пошкодженого внаслідок ДТП вантажу, вартості, найменування, неможливості його подальшого використання, тощо;

- у протоколі про адміністративне правопорушення від 28.09.2016 року, постановах Золочівського районного суду від 08.11.2016 р. та апеляційного суду Львівської області від 26.12.2016 року по справі №445/1880/16-п, зазначено, що наслідком дорожно - транспортної погоди було пошкодження транспортного засобу марки "БАЗ Т7713.11", але відсутні будь - які відомості чи посилання щодо пошкодження металопластикових вікон внаслідок цього. Аналогічно, на зворотному боці схеми місця ДТП , працівниками поліції зазначено лише про пошкодження через ДТП транспортного засобу та наведено перелік видимих пошкоджень. але не засвідчено пошкодження товару, який перевозився у його кузові;

- у поясненнях водія працівникам поліції, що надавались ним 20.09.2016 року останній зазначив, що він перевозив металопластикові вікна з міста Львова до м. Хмельницька. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що транспортний засіб з вантажем рухався із с. Надичі, Жовківського району, Львівської області. Натомість у товарно-транспортній накладній від 20.09.2016 року, за якою, за твердженням заводу, перевозилися пошкоджені вантажі, пунктом навантаження зазначене м. Дніпро ;

- всі документи, на які посилається позивач, обґрунтовуючи розмір завданої йому шкоди ( видаткові накладні від 20.09.2016 р. із зазначеним у них місцем складання - м. Дніпропетровськ, товарно - транспортна накладна, акт оцінки збитків від 20 вересня 2016 року ) складені та підписані виключно посадовими особами ТОВ "Завод "ОСОБА_4", без залучення працівників заподіювача шкоди чи будь - яких інших компетентних на те органів. При цьому у акті оцінці збитків перелічені лише видаткові накладні, а не перелік матеріальних цінностей, що були пошкоджені , характер такого пошкодження, ступінь, можливість відновлення, і т.д.;

- долучені до справи фотографії з місця пригоди підтверджують факт ДТП, але в жодному разі не дають можливості суду достовірно ідентифікувати втрачений вантаж, визначити його кількість, вартість, можливість подальшого використання, тощо. Аналогічно. саме лише позначення на схемі місця ДТП під літерами 4 та 7 металопластикових вікон, не вказує на їх кількість та пошкодження.

З наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено самого факту заподіяння шкоди у заявлених ним розмірах. Наведене виключає можливість її стягнення з відповідача у судовому порядку. Адже за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів , що підтверджують суму заявленої матеріальної шкоди, суд не може оцінити її загальний розмір.

В свою чергу, процесуальне законодавство не допускає того, що судові рішення можуть ґрунтуватися на припущеннях, домислах, та не доведених фактах.

За вимогами, що викладені у ст.ст. 33-34 ГПК України, саме на учасників судового процесу покладено обов'язок довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

В свою чергу, наявні у матеріалах справи докази не підтверджують існування всіх необхідних складових елементів складу правопорушення в сукупності, для застосування до відповідача цивільної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а отже у суду відсутні достатні правові підстави для задоволення позову.

Відповідач у відзиві на позов крім іншого, просить стягнути з позивача на його користь витрати понесені на оплату послуг адвоката в сумі 8 320 грн.

Факт надання адвокатських послуг ТОВ "Авакс Проф" підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема ордером на надання правової допомоги серії ТР №027867 від 04.07.2017 р., договором про надання правової допомоги від 04.07.2017 р. свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №548 від 29.05.2009 р., актом №1 прийому-передачі виконаних робіт від 11.07.2017 р., платіжними дорученнями №2294 від 05.07.2017 р. на суму 5000 грн. та №2342 від 12.07.2017 р. на суму 3320 грн., в тому числі поданими адвокатом від імені відповідача відзивом.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи викладене, тривалість розгляду і складність справи, приймаючи до уваги розумну необхідність судових витрат щодо її правового супроводу, суд вважає співрозмірною суму витрат відповідача на оплату послуг адвоката, що підлягає відшкодуванню за рахунок позивача в розмірі 2000 грн.

Водночас суд констатує, що часткове задоволення вимог про розподіл судових витрат не відносяться до предмету спору та ціни позову. Аналогічна правова позиція з даного приводу викладена Вищим господарським судом України у постанові від 19.11.2013 року у справі №910/10172/13.

У відповідності до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір позивачу не відшкодовується .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД СТЕКО" (вул. Артільна, 11, м. Дніпро, 49034, ідент. код 38114294) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Авакс Проф" (вул. Д. Лук'яновича, 8, м. Тернопіль, ідент. код 37306789) 2000 (дві тисячі) грн. витрат на оплату послуг адвоката.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 28.07.17 р.

Суддя О.В. Руденко