РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/9491/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради
до про 1. Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації; 2. Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації визнання договору недійсним та зобов'язання звільнити приміщення

Представники:

від Прокуратури: Малишева Ю.В. (представник за посвідченням);

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача -1: не з'явились;

від Відповідача - 2: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі також - «Відповідач - 1») та Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі також - «Відповідач - 2») про визнання договору недійсним та зобов'язання звільнити приміщення.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 05.09.2016 року між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Балансоутримувач) та Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Користувач) було укладено Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1, відповідно до умов якого Балансоутримувач передав, а Користувач прийняв в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, загальною площею 270 кв.м. (І поверх - 135 кв.м., ІІ поверх - 135 кв.м.) для розміщення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Як зазначає Прокурор, вказаний договір суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки приміщення було передано Відповідачу - 2 для використання з метою здійснення державного управління загального характеру, не пов'язаної з навчально - виховним процесом. Таким чином, просить Суд визнати недійсним Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, укладений між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звільнити нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9491/17, судове засідання призначено на 05.07.2017 року.

30.06.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Прокуратури надійшло письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 14.06.2017 року.

05.07.2017 року в судове засідання з'явились представники прокуратури та відповідача-1. Представники позивача та відповідача-2 в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 14.06.2017 року в повному обсязі не виконали.

В судовому засіданні представник прокуратури надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача-1 надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що спірне приміщення звільнено.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача-1 надати докази на підтвердження звільнення нежитлових приміщень за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-а в ДНЗ №179.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2017 року відкладено розгляд справи на 26.07.2017 року, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача-2 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

26.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Прокуратури надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Акту приймання - передачі об'єкту.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року Прокурор підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представники Позивача, Відповідачів не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 05.07.2017 року, поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 12.07.2017 року уповноваженим особам Позивача та Відповідача - 2 ухвали суду від 05.07.2017 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач та Відповідачі про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідачі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідачів не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26 липня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 року між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Балансоутримувач) та Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Користувач) було укладено Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1, відповідно до умов якого Балансоутримувач передав, а Користувач прийняв в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, загальною площею 270 кв.м. (І поверх - 135 кв.м., ІІ поверх - 135 кв.м.) для розміщення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно з п.2.1 Договору Користувач вступає у строкове платне користування нежитловим приміщенням одночасно з підписанням сторонами цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року Балансоутримувач передав, а Користувач в свою чергу прийняв в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, загальною площею 270 кв.м. (І поверх - 135 кв.м., ІІ поверх - 135 кв.м.) для розміщення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується Актом приймання - передачі об'єкту від 05.09.2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Прокурор посилається на те, що вказаний договір суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки приміщення було передано Відповідачу - 2 для використання з метою здійснення державного управління загального характеру, не пов'язаної з навчально - виховним процесом. Таким чином, просить Суд визнати недійсним Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, укладений між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звільнити нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що підлягає припиненню провадження у справі в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звільнити нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, інші позовні вимоги Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 05.09.2016 року між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Балансоутримувач) та Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (Користувач) було укладено Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1, відповідно до умов якого Балансоутримувач передав, а Користувач прийняв в тимчасове користування нежитлові приміщення за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, загальною площею 270 кв.м. (І поверх - 135 кв.м., ІІ поверх - 135 кв.м.) для розміщення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10.12.2010 року «Про питання організації управління районами в місті Києві» та додатком №8 до нього затверджено перелік підприємств, організації та установ, майно яких віднесено до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно з вказаним розпорядженням приміщення, розташоване за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А №179 є дошкільним навчальним закладом.

Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №864 від 29.12.2012 року «Про закріплення майна, що передане до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації» та додатку №1 до нього будівля, що розташована за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А закріплена на праві оперативного управління за Управлінням освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Частина 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Відповідно ч. 5 ст. 283 Господарського кодексу України визначає, законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об'єктом оренди.

Частиною ст. 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Згідно зі ст. 28 Закону система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту. (ст. 29 Закону)

Статтею 61 вказаного Закону встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Крім того, постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 за №63 затверджені Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, які поширюються на загальноосвітні навчальні заклади I, I - II, I - III ступенів, спеціалізовані школи I, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, що проектуються, будуються, реконструюються та ті, що існують, незалежно від типу, форми власності і підпорядкування. Ці правила у п. 3.19 не дозволяють здачу в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям, іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом.

Навчально-виховний процес визначений у Положенні про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 року за №563, як система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

З огляду на вищевикладені положення чинного законодавства України, Суд приходить до висновку, що приміщення, яке передано за Договором на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, є дошкільним навчальним закладом, а тому може передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2015 року по справі №910/15368/14.

Відповідно до п.1.2 Договору на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року нежитлові приміщення за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, загальною площею 270 кв.м. (І поверх - 135 кв.м., ІІ поверх - 135 кв.м.) були передані Управлінню праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з метою розміщення Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Тобто жодним чином не пов»язаною з використанням вказаного приміщення у навчально - виховному процесі, як уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо.

Крім того, Суд зазначає, що згідно з п.6 ч.1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: освітня діяльність закладів освіти.

Пунктом 2 Про ліцензування діяльності з надання освітніх послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1019 від 08.08.2007 року, передбачено, що ліцензуванню підлягає діяльність з надання таких освітніх послуг:

у сфері дошкільної освіти:

догляд за дітьми дошкільного віку;

виховання і навчання дітей дошкільного віку;

корекція психологічного і фізичного розвитку дітей дошкільного віку.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про освіту» передбачено, що діяльність навчального закладу розпочинається за наявності ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти і підготовкою фахівців різних рівнів кваліфікації. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Проте, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації ліцензії на право провадження освітньої діяльності, а тому у останнього відсутні правові підстави для оренди приміщення дошкільного навчального закладу й здійснення діяльності, не пов'язаною з освітнім процесом у вказаному приміщенні.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, укладений між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, при зверненні до Суду з вказаним позовом Прокурор просив суд зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звільнити нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179.

Судом встановлено, що після порушення провадження у справі №910/9491/17 Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації було повернуто Управлінню освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, передані на виконання умов Договору на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, що підтверджується Актом приймання - передачі об'єкту від 07.07.2017 року.

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи повернення Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Управлінню освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації нежитлових приміщень на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179, на виконання умов Договору на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, після порушення провадження у даній справі, Суд приходить до висновку щодо припинення провадження у справі №910/9491/17 в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звільнити нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179 у зв'язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідачів у рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Припинити провадження у справі № 910/9491/17 за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звільнити нежитлові приміщення на І поверсі 135 кв.м., на ІІ поверсі 135 кв.м., а всього загальною площею 270 кв.м., що розташовані за адресою: вул. Якуба Коласа, 19-А в ДНЗ №179 у зв'язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

2. Позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради - задовольнити повністю.

3. Визнати недійсним Договір на тимчасове використання нежитлового приміщення №1 від 05.09.2016 року, укладений між Управлінням освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, ВУЛ. ЯКУБА КОЛАСА, будинок 6-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 37498536) та Управлінням праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, ВУЛ. ГНАТА ЮРИ, будинок 14-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 37498541).

4. Стягнути з Управління освіти, молоді та спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, ВУЛ. ЯКУБА КОЛАСА, будинок 6-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 37498536) на користь прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, код 02910019, банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

5. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03148, м.Київ, ВУЛ. ГНАТА ЮРИ, будинок 14-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 37498541) на користь прокуратури міста Києва (03150, вул. Предславинська, 45/9, код 02910019, банк ДКСУ, м. Київ, код банку 820172) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

6. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28 липня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин