ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2017 Справа № 920/579/17

Господарський суд Сумської області, у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Малюк Р.Б., розглянувши матеріали справи № 920/579/17:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Топтехсервіс»,

м. Суми,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Харцизький

кабельний завод Енерго», м. Суми,

про стягнення 333 262 грн. 06 коп.

За участю представників сторін:

Від позивача: представник ОСОБА_1 (довіреність від 18.04.2017);

Від відповідача: не прибув;

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви від 22 червня 2017 року просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 333 262 грн. 06 коп., в тому числі: 260 000 грн. 00 коп. основного боргу, 57 405 грн. 62 коп. інфляційних збитків, 15 856 грн. 44 коп. 3% річних, а також відшкодувати судовий збір.

3 липня 2017 року від позивача надійшло клопотання про обєднання справ, відповідно до якого він просить суд обєднати справи № 920/579/17 та № 920/581/17, та провести розгляд позовних вимог в рамках однієї справи № 920/579/17.

Ухвалою господарського суду Сумської області № 920/579/17 від 13.07.2017 року було відмовлено позивачеві у задоволенні клопотання про обєднання справ № 920/579/17 та № 920/581/17.

12 липня 2017 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній вказав, що договір № 12/06-2014 від 12.06.2014 був укладений у зв'язку з необхідністю додаткового фінансування ТОВ ХКЗ Енерго, оскільки Товариство було евакуйоване з зони проведення антитерористичної операції та перебувало в скрутному матеріальному становищі. Кошти, отримані за договорами було витрачено на потреби товариства у зв'язку з проведенням господарської діяльності. Відповідач зазначив, що на даний час у товариства відсутні кошти для погашення вказаної заборгованості. Також відповідач вказав, що отримав повідомлення про відступлення зазначеного боргу на користь ТОВ Топтехсервіс. Додатково відповідач повідомив суд, що 06.07.2017 року на загальних зборах учасників ТОВ ХКЗ Енерго було прийнято рішення про зміну засновника та директора товариства, новим посадовим особам товариства відомо про наявну заборгованість, а питання щодо можливості її погашення на даний час вирішується, однак з огляду на значну суму заборгованості не може бути здійснено на даний час.

25 липня 2017 року позивач подав клопотання (вх. № 6512 від 25.07.2017), в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 195 від 12.06.2014 року.

Подані документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 25 липня 2017 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 25.07.2017 не прибув.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

12 червня 2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харцизький кабельний завод Енерго» було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 12/06-2014, за умовами якого ОСОБА_2 надає відповідачеві безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в розмірі 260 000 грн. 00 коп. строком на 365 днів, а відповідач, в свою чергу зобов'язався прийняти та повернути вказані кошти в порядку і на умовах передбачених договором.

Пунктом 2.2 договору № 12/06-2014 від 12.06.2014 визначено, що датою повного надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (датою остаточного виконання своїх зобовязань ОСОБА_2В.) за даним договором є дата внесення в касу відповідача або безготівкового перерахування на рахунок відповідача 260 000 грн. 00 коп.

Датою повного повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги (датою виконання своїх зобовязань відповідачем) є дата видачі з каси відповідача або безготівковий перерахування на рахунок ОСОБА_2 260 000 грн. 00 коп. (п. 2.4. договору № 12/06-2014 від 12.06.2014).

Матеріалами справи, зокрема, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 195 від 12.06.2014 підтверджується факт передання ОСОБА_2 відповідачеві фінансової допомоги в сумі 260 000 грн. 00 коп. (а.с. 38).

20 червня 2017 року між ОСОБА_2 (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Топтехсервіс» (позивач) укладено Договір про відступлення прав вимоги № 1/2017 згідно якого первісний кредитор передає, а позивач приймає на себе права вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за наступними договорами (далі-основні договори):

- Договір № 12/06-2014 від 12.06.2014 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, укладеним між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харцизький кабельний завод Енерго» ( (далі боржник)

- Договір № 27/06-2014 від 27.06.2014 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, укладеним між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харцизький кабельний завод Енерго» ().

Пунктом 1.2 договору про відступлення прав вимоги №1/2017 передбачено, що позивач (новий кредитор) одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від відповідача (боржника) належного виконання всіх зобовязань за договором № 12/06-2014 від 12.06.2014.

Первісний кредитор (ОСОБА_2В.) повинен передати новому кредитору (позивачеві) всі документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору. Також первісний кредитор зобовязаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цим договором протягом 15 календарних днів з моменту підписання даного договору, шляхом поштового надсилання боржнику повідомлення про заміну кредитора (п.п. 2.1, 2.2 договору про відступлення прав вимоги № 1/2017 від 20.06.2017).

Як вбачається з матеріалів справи 20 червня 2017 року ОСОБА_2 відповідно до акту приймання - передачі прав вимоги передав позивачеві документи визначені пунктом 2.1 договору про відступлення права вимоги № 1/2017від 20.06.2017 року.

22 червня 2017 року ОСОБА_2 (первісний кредитор) надіслав відповідачеві повідомлення про відступлення прав вимоги на виконання пункту 2.2. договору про відступлення права вимоги № 1/2017від 20.06.2017, яким повідомив відповідача про відступлення права вимоги боргу позивачеві.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань щодо повернення 260 000 грн. 00 коп. поворотної фінансової допомоги відповідно до договору безвідсоткової поворотної допомоги № 12/06-2014 від 12.06.2014 року, в звязку з чим просить суд стягнути з відповідача 260 000 грн. 00 коп. основного боргу, 15 856 грн. 44 коп. 3% річних та 57 405 грн. 62 коп. інфляції.

Факт існування заборгованості підтверджується матеріалами справи, зокрема підписаним ТОВ «Харцизький кабельний завод Енерго» та ОСОБА_2 актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2014-20.06.2017 (а.с. 13).

Як свідчать матеріали справи, зокрема письмові пояснення відповідача (вх. № 6191 від 12.07.2017) відповідач підтверджує факт наявності заборгованості.

Згідно зі статтями 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Проте, в порушення умов укладеного договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не повернув кошти, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513, 514 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 260 000 грн. 00 коп. заборгованості суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Позивач нарахував відповідачеві 57 405 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 15 856 грн. 44 коп. 3% річних за період з 12.06.2015 по 22.06.2017 (а.с. 3-4).

Відповідно до п. 3.1 та 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, в силу наведених норм законодавства, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідачем обґрунтованого заперечення чи контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат суду не надав.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Під час перевірки правильності здійснення позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що відповідно до пунктів 1.1 та 2.2. договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 12/06-2014 фінансова допомога надається на строк 365 днів з моменту внесення фінансової допомоги в касу підприємства відповідача. Оскільки внесення коштів в касу підприємства відповідача відбулось 12.06.2014 року, то 365 денний строк користування коштами скінчився 12.06.2015 року і відповідно прострочення платежу та здійснення будь яких нарахувань, в тому числі і 3% річних і інфляційних втрат необхідно здійснювати на наступний день після спливу строку, а саме з 13.06.2015 року.

З урахуванням зазначеного, судом здійснено перерахунок 3% та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, згідно з яким загальний розмір 3% річних за період з 13.06.2015 по 22.06.2017 становить 15 813 грн. 70 коп., сума інфляційних нарахувань за розрахунком суду є більшою ніж та, що нарахована позивачем. Тому, враховуючи, межі позовних вимог, до стягнення підлягає сума інфляційних втрат яка заявлена позивачем і становить 57 405 грн. 62 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2017.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 15 813 грн. 70 коп., інфляційних збитків в заявленій до стягнення сумі 57 405 грн. 62 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 42 грн. 74 коп. 3% річних суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 4 998 грн. 93 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харцизький кабельний завод Енерго» (40012, Сумська область, м. Суми, вул. Харківська, буд. 122, код 37517108) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Топтехсервіс» (40020, Сумська область, м. Суми, вул. Скрябіна, буд. 38, код 32603113) 260 000 грн. 00 коп. заборгованості, 15 813 грн. 70 коп. 3 % річних, 57 405 грн. 62 коп. інфляційних збитків та 4 998 грн. 93 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 42 грн. 74 коп. 3% річних в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.07.2017.

Суддя С.В. Заєць