ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2017 Справа №917/1783/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників 13.02.2017, 21.02.2017, 27.02.2017, 28.02.2017:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області, вул. Авіаторська, 52, м. Лубни, Полтавська область, 37500

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 383 831,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" про стягнення 383 831,00 грн., з яких 278 725,54 грн. - основного боргу, 102 565,41 грн. пені, 1699,36 грн. - інфляційних втрат, 840,69 грн. - 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами 01.01.2015 року договором №489 про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.11.2016 порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 29.11.2016.

29.11.2016 від відповідача надійшло клопотання №5-1/2265 про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею справи №917/1760/16 за позовом ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" до КП "Лубни-водоканал" про визнання недійсним абз. 3 п. 2 Договору №489 від 01.01.2015 про надання послуг з водопостачання та водовідведення та визнання недійсним додатку №6 до даного договору.

04.01.2017 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, зокрема вказує, що пункт 6 договору №489 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.01.2015 суперечить вимогам чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.01.2017 провадження у справі №917/1783/16 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи до №917/1760/16, що розглядається господарським судом Полтавської області та зобов'язано у часників процесу повідомити господарський суд Полтавської області про результати розгляду справи №917/1760/16 та набрання законної сили рішенням по вказаній справі.

27.01.2017 від КП "Лубни-водоканал" надійшло клопотання №01-04/72 від 23.01.2017 про поновлення провадження у справі з посиланням на те, що 10.01.2017 по справі №917/1760/16 прийнято рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили.

Ухвалою суду від 01.02.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.02.2017.

13.02.2017 від позивача надійшли додаткові пояснення та заперечення до відзиву.

Від відповідача надійшло клопотання про розстрочку виконання рішення (вх. №2026 від 13.02.2017), в якій просить розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення сум заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних на дванадцять місяців, з 01.03.2017 по 28.02.2018, зі сплатою присуджених до стягнення сум рівними частинами щомісячно.

В судовому засіданні 13.02.2017 оголошено перерву до 21.02.2017

17.02.2017 від відповідача надійшла заява про зменшення розміру пені на 90%.

21.02.2017 позивачем подано заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в зв'язку із сплатою (вх. 32542 від 21.02.2017). На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копії платіжних доручень на загальну суму 278 725,54 грн. (а.с. 222-225). Також, подано заяву про повернення частини суми сплаченого судового збору (вх. №2541 від 21.02.2017).

В судовому засіданні 21.02.2017 оголошено перерву до 27.02.2017 для надання можливості учасникам процесу надати додаткові докази.

27.02.2017 від позивача надійшли письмові заперечення на заяву про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №2786 від 27.02.2017).

27.02.2017 оголошено перерву до 28.02.2017.

В судовому засіданні 28.02.2017 позивач підтримав вимоги в частині стягнення штрафних санкцій та заперечив проти зменшення їх розміру.

Представник відповідача підтримав подану заяву про зменшення розміру штрафних санкцій та просив суд задовольнити її.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не встановлено.

Рішення виноситься після перерв оголошених в судовому засіданні 13.02.2017, 21.02.2017 та 27.02.2017.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що відповідно до укладеного договору №489 від 01.01.2015 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, Комунальне підприємство "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області (надалі Виконавець, позивач) та ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" (надалі Замовник, відповідач) домовились про те, що Виконавець зобовязується надавати Замовнику вчасно та відповідної якості послуги з постачання питної холодної води (далі - холодна вода) та водовідведення, а Замовник зобовязується своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами за встановленими тарифами, на умовах, передбачених Договором.

В п. 31.1 Договору вказано, що у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

За положеннями п. 5 цього договору приймання-передача послуг водопостачання та водовідведення у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі.

За умовами договору п. 6. загальний обсяг послуг з постачання холодної води, наданих за цим Договором, визначається виходячи з обсягу (об'єму) холодної води у метрах кубічних, та включає в себе:

П. 6.1. Обсяг послуг з постачання холодної води для виробництва Замовником послуг з постачання гарячої води для потреб споживачів, наданих за цим Договором, що визначається:

- виходячи з обсягу (об'єму) холодної води у метрах кубічних: як різниця показів між об'ємами показів засобів обліку води встановлених на вводі в теплові пункти або котельні, перелік яких наведено у додатку №1 та показів засобів обліку води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб Замовника, повязаних із наданням послуг з централізованого опалення, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких наведено у додатку №2;

- виходячи з показань засобів обліку (лічильників гарячої води) встановлених у споживачів послуг з постачання гарячої води /населення/, які проживають у багатоквартирних будинках зазначених у додатку №4 (які не отримують гарячу воду через теплові пункти (котельні) Замовника, а при відсутності лічильників гарячої води - за нормами споживання, затвердженими органами місцевого самоврядування.

П. 6.2. Обсяг послуг з постачання холодної води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб Замовника, повязаних з наданням споживачам послуг з централізованого опалення, наданих за цим Договором, що визначається виходячи з показань засобів обліку води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб Замовника, повязаних із наданням послуг з централізованого опалення, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких наведено у додатку №2;

П. 7. Обсяг послуг з водовідведення (кількість прийнятих стоків), наданих за цим Договором, визначається як різниця показів між об'ємами показів засобів обліку води для господарчо-питних, побутових і технологічних потреб Замовника, повязаних із наданням послуг з централізованого опалення, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких зазначено у додатку № 2 та показів засобів обліку води для підживлення теплових мереж, встановлених у теплових пунктах або котельнях, перелік яких наведено у додатку № 3.

П. 7.1. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам (населення, юридичні особи) Замовником, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів (населення, юридичні особи) і оплачується ним за договорами з Виконавцем на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договорами.

За положеннями п. 11.1. Вартість послуги з постачання холодної води визначається сторонами як добуток діючого тарифу Виконавця на кількість використаної води Споживачем з розподілом за напрямками подальшого використання (подачі гарячої води) за групами споживачів встановлених для Виконавця рішенням уповноваженого органу (на момент укладення договору Рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 29.03.2012 №69 зі змінами та доповненнями).

Пунктом 15 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за надані послуги справляється згідно отриманих акту приймання-передачі послуг і рахунку та проводиться на протязі 5 (пяти) робочих днів після їх отримання.

Однак, відповідач допускав несвоєчасну та неповну оплату спожитих послуг, а починаючи з липня 2016 року взагалі припинив оплату спожитих послуг. Так, станом на 01.11.2016 залишок несплачених коштів відповідачем позивачу за спожиті послуги становив 278 725,54 грн.

Згідно із статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 Цивільного кодексу України).

В статті 530 Цивільного кодексу України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

21.02.2017 позивачем подано заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в зв'язку із сплатою (вх. 32542 від 21.02.2017). На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копії платіжних доручень на загальну суму 278 725,54 грн. (а.с. 222-225).

Відповідно до п. 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 278725,54 грн. підлягає припиненню.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" (в редакції, що чинна на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Умовами укладеного договору №489 сторони передбачили, що у випадку за несвоєчасного внесення плати за отримані послуги із споживача (абонента) стягується пеня в розмірі встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах (пункт 23).

ОСОБА_3 був чинним станом на момент укладення договору та є чинним на момент розгляду справи.

Отже, цей ОСОБА_3 є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб'єктами підприємницької діяльності.

За таких умов відповідач повинен сплатити не лише заборгованість, але й відшкодувати пеню за несвоєчасне внесення платежів.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасну оплату сум нарахованих за отримані послуги в розмірі 102 565,41 грн. (детальний розрахунок позивача а.с. 9).

Судом встановлено, що при нарахуванні пені позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 15 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за надані послуги справляється згідно отриманих акту приймання-передачі послуг і рахунку та проводиться на протязі 5 (пяти) робочих днів після їх отримання.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом сума пені становить 96 578,21 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 840,69 грн. та 1699,36 грн. інфляційних втрат (детальний розрахунок позивача а.с. 9-10).

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних та встановлено що до стягнення підлягає 840,69 грн. 3% річних та 1699,36 грн. інфляційних втрат.

Заперечення відповідача, викладені у відзивах на позовну заяву, судом відхиляються, оскільки нарахування річних, інфляційних та пені передбачено чинним законодавством та узгоджено сторонами при укладенні договору №489 від 01.01.2015 про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Як вже зазначалось вище, відповідач подав заяву в якій просив суд зменшити розмір пені на 90%.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на низьку фінансову стійкість підприємства та повне виконання своїх зобов'язань за договорами.

Позивач заперечував проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п.п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 статті 3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи баланс інтересів сторін у справі, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, повну оплату боргу по договорам, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру пені на 50% до 48289,10 грн.

Крім того, відповідач також просить суд розстрочити виконання рішення суду по справі на дванадцять місяців, з 01.03.2017 по 28.02.2018, зі сплатою присуджених до стягнення сум рівними частинами щомісячно.

Як зазначено у п. 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

В основу ухвали про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, зменшення судом розміру пені на 50%, суд вважає, що на даному етапі відсутні підстави для надання розстрочки виконання судового рішення.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачем подано заяву про повернення суми судового в розмірі 2 932,49 грн., в зв'язку з припиненням провадження у справі в частині суми основного боргу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в постанові від 21.02.2013р., №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (зі змінами та доповненнями) статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі зазначено закриття (припинення) провадження (стаття 80 ГПК), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи спосіб формулювання даного положення, поняття закриття та припинення слід вважати тотожними.

При подачі даного позову Прокуратурою Полтавської області було сплачено судовий збір в розмірі 5 757,48 грн. за платіжним дорученням №601 від 08.11.2016.

Оскільки провадження у даній справі припинено в частині суми основного боргу, то повернення суми судового збору в межах заяви позивача є обґрунтованим.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 статті 80, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 278725,54 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська область, 37500, код 05541083) на користь Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області (вул. Авіаторська, 52, м. Лубни, Полтавська область, 37500, код 36770447) 48 289,10 грн. пені, 840,69 грн. 3% річних, 1 699,36 грн. інфляційних та 1486,79 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Повернути з Державного бюджету України (рахунок УДКСУ у м. Полтаві р/р 3002 банк ГУДКСУ у Полтавській області, МФО 831019, , код платежу 22030101) на користь Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради Полтавської області (вул. Авіаторська, 52, м. Лубни, Полтавська область, 37500, код 36770447) судовий збір в розмірі 2 932,49 грн., перерахований за платіжним дорученням №601 від 08.11.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №917/62/17.

6. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.