РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа №910/8658/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кресс-Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Мрія" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрспецторг" про витребування майна з чужого незаконного володіння 456 675,47 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаЯценко О.С. (представник за довіреністю)
від відповідача не з'явився
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Кресс-Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Мрія" про витребування майна з чужого незаконного володіння (ціна позову 456 675,47 грн.), у якій викладено вимогу зобов'язати відповідача передати позивачу товари, що підлягають поверненню згідно з видаткової накладної на повернення товарів № 1473 від 25.11.2016 та видаткової накладної на повернення товарів № 646 від 25.11.2016 на загальну суму 456 675,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8658/17, розгляд справи призначено на 27.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2017 судом залучено залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрспецторг" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, відкладено розгляд справи на 25.07.2017.

В судовому засіданні 25.07.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

В судове засідання відповідач в черговий раз уповноваженого представника не направив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Третя особа також в засідання суду уповноваженого представника не направила, пояснення по суті спору не надала.

Оскільки відповідач відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подав, з метою уникнення порушення процесуальних строків розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" (Практікер), Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна" (новий покупець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Кресс-Центр" (постачальник) укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 023111 від 07.05.2007, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність новому покупцю, а новий покупець прийняти та оплатити товари у відповідності до замовлення нового покупця та товаросопровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору (Додаток № 2 «Бланк форми замовлення»), на умовах цього договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує таке.

Протягом 2007-2017 років за указаним договором поставки ним поставлятися товари Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практікер Україна", яке в подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрспецторг" (третя особа).

Поставлені товари третя особа реалізовувала через власну торгівельну мережу, а вартість реалізованих товарів повертала позивачу. Зокрема, станом на 06.10.2016 позивач поставив третій особі товар на загальну суму 516 135,07 грн.

01.10.2015 між третьою особою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-будівельна компанія "Мрія" укладено договір оренди № 4, об'єктом якого є приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 12.

Станом на 25.11.2016 залишки товару, що за договором поставки були поставлені третій особі позивачем, знаходились в приміщенні відповідача.

Представники відповідача 25.11.2016 без завчасного попередження заблокували приміщення, позбавивши третю особу доступу до нього, внаслідок чого до приміщення не змогли потрапити працівники третьої особи та позивача, покупці, що стало перешкодою у здійсненні господарського діяльності та неможливістю виконувати обов'язки, які передбачені договором поставки.

Тобто, за твердженнями позивача, відповідачем заблоковано приміщення, в якому знаходяться належні позивачу товари, що підтверджується: листом-повідомленням № 01.12.16-15 від 01.12.2016, видатковою накладною на повернення товарів № 1473 від 25.11.2016, видатковою накладною на повернення товарів № 646 від 25.11.2016, листом-повідомленням щодо суми залишків товару № 2301 від 23.01.2017 та висновком поліції Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 23.02.2017.

На підставі описаного вище, посилаючись на ст.ст. 317, 321, 386, 387, 391, 1212, 1213 ЦК України, позивач просить суд зобов'язати відповідача як незаконного володільця повернути майно позивачу, яке належить йому на праві власності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регулюється главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту зазначеної вище норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: по-перше, набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Виходячи з викладеного вище, до предмету доказування позовних вимог в порядку ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України входить встановлення таких обставин: чи набув відповідне майно відповідач за рахунок позивача; чи були для цього підстави.

Натомість, а ні з пояснень позивача, а ні з поданих ним документів не видається за можливе встановити факт належності позивачу вказаного ним майна, а також факт набуття відповідачем цього майна без достатньої правової підстави та його збереження.

Подані позивачем докази не приймаються судом як належні та достатні докази порушення відповідачем права власності позивача на належне йому майно.

Отже, за вказаних обставин, враховуючи неодмінні складові виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, суд дійшов висновку, що позивач жодним чином не довів наявності обставин у відносинах з відповідачем, з якими законодавство пов'язує можливість застосування до вимог позивача положень ст.ст. 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено перед судом наявності у нього суб'єктивного права, яке було порушено відповідачем, а відтак правових підстав для задоволення позову немає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.07.2017

Суддя О.М. Ярмак