ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року Справа № 904/2219/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, директор, наказ №4-к від 11.12.2015 року; ОСОБА_2, адвокат, довіреність №03/01-2017 від 03.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №7-12/04-17 від 12.04.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Петриківської селищної ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17

за позовом Колективного підприємства "Меркурій", смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області

до Петриківської селищної ради, смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області

про визнання недійсним рішення № 399-17/VІІ від 14.02.2017 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою"

В С Т А Н О В И В:

Колективне підприємство "Меркурій" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення Петриківської селищної ради №399-17/УІІ від 14 лютого 2017 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17 (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволений у повному обсязі:

- визнано недійним рішення Петриківської селищної ради №399-17/УІІ від 14 лютого 2017 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою";

- стягнуто з Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області на користь Колективного підприємства "Меркурій" суму судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивач не відмовлявся від спірної земельної ділянки після укладання договору купівлі-продажу будівлі мозаїчного цеху, в матеріалах справи відсутні докази здійснення державної реєстрації на частину спірної ділянки іншими особами.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Петриківська селищна рада звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення безпідставно застосовані норми пункту "а" замість пункту "е" статті 141 Земельного кодексу України, хоч відповідач наполягав на застосуванні саме пункту "е" вказаної статті. Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд не лише неправильно застосував норми земельного законодавства, а й відступив від правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-2225цс16 (право особи на земельну ділянку припиняється незалежно від її розмірів із припиненням права власності цієї особи на будівлю). Крім того, позивач не заперечував проти вилучення земельної ділянки, що підтверджується поданими копіями заяв директора позивача. Оскільки при переході права власності на будівлю у нового власника автоматично виникає право власності на земельну ділянку під будівлею, право користування земельною ділянкою попереднього власника припиняється, тому спірне рішення прийнято у відповідності до статей 377 Цивільного кодексу України, 120, 125 пункту "е" статті 141 Земельного кодексу України, у звязку з чим у позові слід відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 року апеляційну скаргу Петриківської селищної ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А., розгляд скарги призначений у судове засідання на 25.05.2017 року.

Згідно розпорядження керівника апарату суду у звязку із перебуванням судді Верхогляд Т.А. у відпустці призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі №904/2219/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів для розгляду справи №904/2219/17 визначено колегію суддів у складі головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 року апеляційну скаргу Петриківської селищної ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

У судовому засіданні 25.05.2017 року оголошувалась перерва до 06.07.2017 року.

У судовому засіданні 06.07.2017 року оголошувалась перерва до 25.07.2017 року.

У судових засіданнях, які відбулися 25.05.2017 року, 06.07.2017 року та 25.07.2017 року представник Петриківської селищної ради підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі.

Колективне підприємство "Меркурій" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач зазначає, що після продажу мозаїчного цеху площею 75,9 кв.м. (3/20 частки будинку побуту) громадянину ОСОБА_4, відповідно до рішення Петриківського районного суду та мирової угоди загальна площа задіяної земельної ділянки для обслуговування мозаїчного цеху приблизно становить 195,0 кв.м. (75,9 кв.м. розмір нежитлової площі, 119,18 кв.м. виділена земельна ділянка для обслуговування нерухомості). Між тим, громадянин ОСОБА_4 не реалізував своє право та не здійснив державної реєстрації права власності земельної ділянки в межах розмірів, визначених в рішенні суду. В подальшому, відбувалась зміна власників мозаїчного цеху, сформована земельна ділянка для обслуговування мозаїчного цеху за кадастровим номером :03:045:0139, яка є частиною земельної ділянки площею 0,3329 га, однак цю частину не вилучено у позивача (позивач не може здійснити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3329 га так як відповідач не надає дозвіл на виготовлення технічної документації). Також, позивач звертає увагу на те, що є власником частини будівель, які розташовані на спірній земельній ділянці, і прийняте рішення порушує його права як власника нерухомості. Крім того, відчуження позивачем частини майна (мозаїчного цеху) відбулося 19.03.2002 року, а пункт "е" статті 141 Земельного кодексу, на підставі якого прийнято спірне рішення набрав чинності з 01.01.2010 року.

У судовому засіданні 25.07.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про право власності від 24.05.2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Петриківської селищної ради №4/10 від 17.01.2001 року та акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Петриківської селищної ради від 17.01.2001 року, Колективному підприємству "Меркурій" на праві колективної власності належить будинок побуту, який розташований в місті Петриківка, по вул. Леніна, 59.

На підставі рішення №18/23 Петриківської селищної ради народних депутатів №164 від 04.12.2001 року, позивачу видано державний акт на право постійного користування землею І-ДП №007758, згідно якого, Колективному підприємству "Меркурій" надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,3329 гектарів, для обслуговування будинку побуту, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39.

19.03.2002 року між Колективним підприємством "Меркурій" та громадянином ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 купив, а Колективне підприємство "Меркурій" продало В-1 мозаїчний цех шлакоблоковий, розмір нежилої площі 75,9 кв.м., що складає 3/20 частин будинку побуту, розташований в селищі Петриківка, Петриківського району, Дніпропетровської області по вул. Леніна, 59.

Вказаний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №956

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу мозаїчного цеху) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з цим, згідно умов договору купівлі-продажу від 19.03.2002 року, земельна ділянка, під будівлею мозаїчного цеху, ОСОБА_5 не передавалась.

Рішенням Виконавчого комітету Петриківської селищної ради від 26.04.2007 року №79 "Про присвоєння номерного знака", було присвоєно будівлі мозаїчного цеху, яка належить ОСОБА_5, та розташована в селищі Петриківка по вулиці Леніна - №59А.

У 2008 році ОСОБА_5 звернувся до Петриківського районного суду з позовом до Колективного підприємства "Меркурій" про виділення в натурі належного позивачу 3/20 частки із спільного нерухомого майна і земельної ділянки для його обслуговування та про визнання права власності.

Ухвалою Петриківського районного суду від 13.03.2008 року, було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_5 та Колективним підприємством "Меркурій", за якою ОСОБА_5 зобов'язується на рівних умовах брати участь в обслуговуванні під'їзду до споруди, що знаходиться в спільному використанні, а Колективне підприємство "Меркурій" зобов'язується надати земельну ділянку в розмірі 6,5 кв.м. попереду будівлі та 4 кв.м. за будівлею, що розміщена по вул. Леніна, 59А, смт. Петриківка, Петриківського району, Дніпропетровської області.

Рішенням Петриківського районного суду у справі №2-205-2008 від 21.04.2008 року ОСОБА_5 було виділено будівлю мозаїчного цеху розміром 75,9 кв.м. та земельну ділянку, на якій розміщений мозаїчний цех та навкруги мозаїчного цеху розміром 6,5 м попереду будови цеху та 4 м за його приміщенням, розташованих за адресою; вул. Леніна, 59 "А" в смт. Петриківка Петриківського району, Дніпропетровської області у окремий самостійний обєкт його власності.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано сторонами у справі, громадянином ОСОБА_5 не було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку, розмір якої встановлено в рішенні Петриківського районного суду від 21.04.2008 року.

03.09.2008 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передав у власність покупця мозаїчний цех, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Леніна, 59 А.

12.05.2015 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу мозаїчного цеху, відповідно до якого ОСОБА_7 придбав мозаїчний цех В-1 шлакоблоковий, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Петриківка, вул. Леніна, 59 "А", на земельній ділянці, площею 0,0630 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:045:0139.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03.08.2016 року у справі №178/421/16-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання права користування земельною ділянкою площею 0,063 га кадастровий номер :03:045:0139, що знаходиться за адресою пр. ОСОБА_8 (вул. Леніна) 59-а; припинення права постійного користування КП "Меркурій" вищевказаної земельної ділянки та скасування державного акту на право постійного користування землею, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39 від 29.12.2001 року було відмовлено.

14.02.2017 року в зв'язку з тим, що право власності на частину об'єктів нерухомості, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,3329 га, належать на праві приватної власності ОСОБА_7, та з урахуванням рішення Петриківського районного суду у справі №2-205-2008 від 21.04.2008 року, Петриківською селищною радою Петриківського району Дніпропетровської області прийнято рішення №399-17/УІІ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", яким:

- припинено Колективному підприємству "Меркурій" право постійного користування та вилучено із постійного користування земельну ділянку загальною площею 0,3329 га, яка розташована за адресою, проспект Петра Калнишевського, 59 (колишня назва вулиця Леніна) смт. Петриківка, яка перебувала в користуванні останнього згідно державного акту на право постійного користування землею І-ДП №007758 від 29.12.2001 року;

- вилучено із постійного користування Колективного підприємства "Меркурій" земельну ділянку загальною площею 0,3329 га, яка розташована за адресою, проспект Петра Калнишевського, 59 (колишня назва вулиця Леніна) смт. Петриківка, яка перебувала в користуванні останнього згідно державного акту на право постійного користування землею І-ДП №007758 від 29.12.2001 року;

- зараховано земельну ділянку загальною площею 0,3329 га, яка розташована за адресою, проспект Петра Калнишевського, 59 (колишня назва вулиця Леніна) смт. Петриківка, на території до земель запасу Петриківської селищної ради комунальної власності;

- припинено (анульовано) дію Державного акту на постійне користування землею КП "Меркурій" серії І-ДП №007758 від 29.12.2001 року, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39.

Колективне підприємство "Меркурій" вважає рішення №399-17/УІІ прийнято всупереч приписів чинного земельного законодавства щодо припинення права постійного землекористування, без належного обґрунтування та без згоди землекористувача, у звязку з чим просить його скасувати, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (стаття 116 Земельного кодексу України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Статтею 141 Земельного кодексу України (в редакції станом на час прийняття оскаржуваного рішення) визначений перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (стаття 142 Земельного кодексу України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, стаття 120 Земельного кодексу України закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

За змістом статті 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу мозаїчного цеху 19.03.2002 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 30.09.2015 року у справі №6-1003цс165)

Матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка площею 0,3329 га надана у постійне користування Колективному підприємству "Меркурій" для обслуговування будинку побуту, до складу якого входив і мозаїчний цех (3/20 частини будинку побуту). Після відчуження Колективним підприємством "Меркурій" мозаїчного цеху ОСОБА_5 (покупцю) рішенням Петриківського районного суду у справі №2-205-2008 від 21.04.2008 року було виділено земельну ділянку, на якій розміщений мозаїчний цех та навкруги мозаїчного цеху розміром 6,5 м попереду будови цеху та 4 м за його приміщенням, розташованих за адресою; вул. Леніна, 59 "А" в смт. Петриківка Петриківського району, Дніпропетровської області у окремий самостійний обєкт його власності (покупцем не здійснено державну реєстрацію у встановленому законом порядку).

Відділом Держземагенства у Петриківському районі Дніпропетровської області 07.04.2015 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,063 га, яка розташована в смт. Петриківка, вул. Леніна, 59-А та присвоєно кадастровий номер :03:045:0139 (в договорі купівлі-продажу мозаїчного цеху від 20.05.2015 року зазначено, що на вказаній земельній ділянці розташований мозаїчний цех).

Між тим, доказів вилучення у встановленому законом порядку земельної ділянки 0,063 га, яка є частиною земельної ділянки 0,3329 га у Колективного підприємства "Меркурій" матеріали справи не містять. Рішенням Петриківської селищної ради від 24.03.2016 року №133-8/УІІ Колективному підприємству "Меркурій відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,3329 га в натурі.

Відповідно до пункту 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" статтею 92 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Однак ця норма не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 року (див. Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 у справі №1-17/2005).

За таких обставин є правильним висновок місцевого господарського суду про те, що матеріали справи не містять доказів відмови позивача від земельної ділянки площею 0,3329 га та оформлення такої відмови в порядку передбаченому вищезазначеною статтею, як не надано доказів здійснення державної реєстрації на частину спірної ділянки іншими особами, після укладання договорів купівлі-продажу на будівлю мозаїчного цеху.

З урахуванням наведеного апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом, що відповідачем безпідставно вилучено земельну ділянку у постійного користувача, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта щодо недотримання місцевим господарським судом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, оскільки спірна земельна ділянка надана позивачу для обслуговування будинку побуту, який не відчужувався позивачем (було відчужено мозаїчний цех, який складає 3/20 частини будинку побуту), тобто в даному випадку відсутній перехід права власності на будівлю в цілому. Крім того, матеріалами справи підтверджується можливість виділення земельної ділянки для обслуговування мозаїчному цеху без вилучення у позивача всієї земельної ділянки, яка йому надана у постійне користування для обслуговування будинку побуту.

Враховуючи відсутність доказів відмови позивача від земельної ділянки площею 0,3329 га апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про неправильне застосування місцевим господарським судом приписів статті 141 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на відповідача.

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Петриківської селищної ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року у справі №904/2219/17 залишити без змін.

Повна постанова складена 26.07.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко