ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2017 року Справа № 904/10530/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Ходаківської І.П.,
за участю представників:
позивача ОСОБА_4 (договір від 06.12.2016)
відповідачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2017
у справі№904/10530/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
доПублічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"
простягнення 231 426,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення заборгованості по оплаті за суборенду нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 у розмірі 231 426,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2017 (суддя Золотарьова Я.С.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 (головуючий суддя Коваль Л.А., судді Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 основний борг у розмірі 231 426,00 грн. та 3 471,39 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство Комерційного банку "ПриватБанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою у якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що, в свою чергу, призвело до порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 19.07.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.07.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у відкритому судовому засіданні 02.08.2017 представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Зі змісту статті 1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2010 Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 (орендар), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (суборендар) та Колективна фірма "Юксел" (власник) уклали договір суборенди приміщення (далі - договір) (а.с. 7-9, т. 1), за умовами якого (п. 1.1.) в порядку та на умовах, визначених договором, орендар зобов'язується передати суборендареві, а суборендар зобов'язується прийняти у тимчасове користування (суборенду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 1.2. договору приміщення, яке передається в оренду за договором, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, перший поверх, площею 112,8 кв.м; 5 поверх, площею 85,0 кв.м, загальна площа орендованих приміщень складає 197,8 кв.м і належить орендареві на підставі тимчасового користування (оренди) в порядку і на умовах, визначених договором оренди приміщення №2 від 01.09.2010.

Приміщення надається суборендареві для використання його у банківській діяльності суборендаря (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору приміщення передається орендарем і приймається в оренду суборендарем на умовах сплати останнім орендареві плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендарем.

Пунктом 2.2. договору з урахуванням змін до нього, внесених додатковою угодою № 2 від 01.04.2012, яка набула чинності з 01.08.2013 (а.с. 11, т. 1), встановлено, що орендна плата підлягає сплаті до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, з розрахунку 195,00 грн. за 1 кв.м без ПДВ, всього 38 571, 00 грн. в місяць без ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом, рівним 1 (одиниці).

Згідно з п. 3.2. договору орендар зобов'язується надати приміщення суборендареві та ключі від нього в 5-денний строк з моменту укладання цього договору у справному стані, належному для використання його за призначенням, за актом здачі-приймання, в якому зазначається технічний стан приміщення і інженерного устаткування на момент передачі в оренду.

Відповідно до п. 5.1. договору передача орендарем та прийняття суборендарем приміщення в оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення в оренду. Повернення приміщення орендарю здійснюється за актом здачі-приймання. Обов'язок по складанню акта здачі-приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

За умовами пункту 7.1. договору, договір укладається на строк з 01.08.2013 по 30.06.2016. У разі якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, договір вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні договору.

На виконання умов договору 01.08.2013 позивач передала, а відповідач прийняв у суборенду приміщення загальною площею 197,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, згідно плану орендованого приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі приміщення від 01.08.2013, підписаним обома сторонами. У акті приймання-передачі приміщення вказано, що під час передачі приміщення сторони провели візуальний огляд його технічного стану. В результаті огляду та перевірки сторони дійшли згоди, що приміщення передано в належному стані. (а.с. 12, т. 1).

Зауважень щодо переданого у суборенду приміщення у відповідача не було.

З серпня 2013 року по грудень 2015 року договір виконувався відповідачем.

19.08.2016 дпозивач направила на адресу відповідача претензію, у якій зазначила, що з січня 2016 року відповідач не здійснює оплату за суборенду приміщень, що є порушенням договірних зобов'язань; що станом на 30.06.2016 заборгованість відповідача по оплаті за суборенду приміщень (двох об'єктів нерухомого майна) становить 251 206, 20 грн., у тому числі: суборенда по АДРЕСА_1 - 231 426,00 грн. Позивач просила невідкладно розглянути дану претензію і сплатити прострочену заборгованість по оплаті за суборенду (а.с. 13, т. 1).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суди попередніх інстанцій правомірно зауважували про наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України ).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України ).

Передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Враховуючи умови договору щодо строку оплати орендної плати за кожен місяць оренди (п. 2.2. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 2 від 01.04.2012), строк оплати орендної плати за січень 2016 року - червень 2016 року та у спірній сумі є таким, що настав.

Доказів оплати орендної плати за спірний період суборенди та у спірній сумі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу з орендної плати за спірний період суборенди у сумі 231 426, 00 грн. (195, 00 грн. х 197, 8 кв.м = 38 571, 00 грн. х 6 місяців = 231 426, 00 грн.) шляхом надання належних доказів не спростував.

Враховуючи вищевказане колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 231 426, 00 грн.

Стосовно доводів викладених у касаційній скарзі колегія суддів касаційної інстанції вказує про наступне.

В свої скарзі скаржник посилається на ті обставини, що він фактично не користувався орендованим приміщенням у спірний період у зв'язку з його невідповідністю вимогам ДБН В.1.1-7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва", про які орендодавець не повідомив відповідача під час укладання договору оренди. В якості відповідного доказу відповідач надав Технічний звіт "Оцінка технічного стану та експлуатаційної придатності будівлі по АДРЕСА_1

Технічним звітом за результатами проведеної оцінки надано наступні рекомендації: 1) технічний стан конструкцій будівлі не потребує ремонту (окрім ступенів евакуаційних сходів); 2) до експлуатації, як офісних приміщень (банку), будівля, що досліджується, непридатна. Подальша експлуатація будівлі для цих цілей можлива тільки після глибокої реконструкції з забезпеченням вимог Державних будівельних норм по частині шляхів евакуації та евакуаційних виходів (у тому числі освітлення сходів і евакуаційного коридору природним світлом), пристроєм тамбуру на вході в приміщення 1 поверху, а також організації системи вентиляції та димовидалення. Реконструкцію необхідно виконати згідно з проектом, що пройшов експертизу в органах експертизи МНС.

Пунктами 5.2. - 5.3. договору визначено, що приміщення та інше майно вважаються фактично переданими орендареві/суборендареві з моменту підписання акту здачі-приймання. Оплата оренди суборендарем здійснюється по день фактичного звільнення приміщення.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України).

Отже, орендар/суборендар має здійснювати сплату орендних платежів за весь час користування приміщенням, а підтвердженням закінчення фактичного користування орендарем/суборендарем орендованим приміщенням є підписання між орендарем/суборендарем та орендодавцем акту приймання-передачі такого приміщення з оренди/суборенди.

Докази підписання сторонами договору суборенди приміщення акту приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого приміщення в матеріалах справи відсутні.

За приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно ряду певних умов (ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 6 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За положеннями ст. 767 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов'язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Як встановлено вище, за умовами п. 3.2. договору орендар зобов'язується надати приміщення суборендареві у справному стані, належному для використання його за призначенням, за актом здачі-приймання, в якому зазначається технічний стан приміщення і інженерного устаткування на момент передачі в оренду.

Відповідач під час підписання акту приймання-передачі приміщення від 01.08.2013 мав можливість перевірити приміщення на відповідність його нормам щодо пожежної безпеки та іншим нормам. Натомість, у акті зазначено, що під час передачі приміщення сторони провели візуальний огляд його технічного стану; в результаті огляду та перевірки сторони дійшли згоди, що приміщення передано в належному стані.

Окрім цього, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач без заперечень використовував зазначене приміщення за цільовим призначенням більше двох років до початку спірного періоду.

Вищенаведені обставини, які, за доводами відповідача, становили перешкоду для здійснення господарської діяльності відповідача, не були зумовлені діями позивача.

Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що суборендар має право переобладнувати та оформляти приміщення на власний розсуд для використання його за цільовим призначенням у діяльності суборендаря; суборендар зобов'язується утримувати приміщення у порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами, а також правилами експлуатації встановленого в приміщенні санітарно-технічного та інженерного устаткування.

Відтак, відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки покладається на відповідача, і за наслідки виконання цього обов'язку відповідач несе відповідальність.

Пунктом 3.2. договору на орендаря покладено обов'язок здійснювати капітальний ремонт приміщення відповідно до встановлених нормативів або у разі виникнення невідкладної потреби за узгодженням з суборендарем.

Відповідно до ст. 784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

При цьому таке право у наймача виникає у тому випадку, якщо наймодавець фактично не виконує (тобто будь-яким чином ухиляється від його проведення) покладеного на нього законодавством обов'язку щодо проведення капітального ремонту, а також доведеної необхідності та обов'язковості проведення такого ремонту з метою забезпечення права орендаря використовувати орендоване приміщення відповідно до призначення, яке визначено в договорі.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з вимогами до позивача про приведення орендованого приміщення у відповідність до певних нормативів, проведення капітального ремонту приміщення тощо та ухилення від таких дій орендодавця.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", адже доводи викладені у скарзі не підтверджені належними доказами та є необґрунтованими.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає і про таке.

У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно приписів частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Статтею 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожному гарантується право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує на тому, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів касаційної інстанції вирішуючи даний спір опиралась не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 у справі №904/10530/16 Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді В.Корсак

І.Ходаківська