ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Справа № 925/1199/16

За позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області, м. Черкаси

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Мошни, Черкаський район, Черкаська область

про стягнення 191963 грн. 44 коп.,

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Биченко М.О.

Представники сторін:

від прокуратури Черкаської області: Куліш А.А. прокурор відділу прокуратури Черкаської області;

від позивача: Тищенко Ю.П. за довіреністю від 04.01.2017;

від відповідача: не з'явилися;

У жовтні 2016 року заступник прокурора Черкаської області звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовом в інтересах держави в особі Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 191963 грн. 44 коп., у тому числі, 87000 грн. заборгованості за договором безвідсоткової позики, 49323 грн. 59 коп. пені, 2699 грн. 59 коп. 3% річних, 28575 грн. 62 коп. - 24% річних штрафу від простроченої суми і 24364 грн. 64 коп. інфляційних нарахувань.

Також позивач у позові просив стягнути з відповідача на користь прокуратури Черкаської області 2879 грн. 44 коп. витрат на сплату судового збору за подання позову.

Рішенням 29.11.2016 у даній справі Господарський суд Черкаської області у складі судді Єфіменка В.В. позов заступника прокурора Черкаської області задовольнив частково і стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області 69000 грн. основного боргу; 2699 грн. 59 коп. 3% річних; 24364 грн. 64 коп. інфляційних нарахувань і на користь прокуратури Черкаської області - 1829 грн. 10 коп. витрат на сплату судового збору. В частині стягнення 18000 грн. основного боргу провадження у справі припинено з підстав відсутності предмета спору, а у задоволенні решти позову відмовлено.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 28.02.2017 залишив рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі №925/1199/16 без змін.

Вищий господарський суд України постановою від 17.05.2017 скасував прийняті у цій справі рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 в частині стягнення річних у сумі 2699 грн. 59 коп. та відмови у стягненні 24 відсотків річних у сумі 28575 грн. 62 коп., а саму справу у цій частині позовних вимог передана на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області. При цьому Вищий господарський суд України у вищевказаній постанові вказав на необхідність встановлення господарським судом правової природу стягуваних відсотків і застосування правової норми, яка регулює спірні правовідносини.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Черкаської області для нового розгляду вказаної справи визначено суддю Дорошенка М.В.

Ухвалою від 02.06.2017 суддя Господарського суду Черкаської області Дорошенко М.В. прийняв справу № 925/1199/16 в частині стягнення 3% річних у сумі 2699 грн. 59 коп. та 24% відсотків річних у сумі 28575 грн. 62 коп. до свого провадження і призначив її розгляд на 09 годину 20.06.2017 в приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Ухвалою від 20.06.2017 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 09 годину 04.07.2017 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

У засіданні суду, яке відбулося 04.07.2017, прокурор та представник позивача позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 2699 грн. 59 коп. та 24% річних у сумі 28575 грн. 62 коп. підтримали з викладених у позові підстав.

Відповідачу за вказаною у позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою його місцезнаходження Господарський суд Черкаської області надіслав рекомендованими листами з повідомленнями про вручення вказані вище ухвали від 02.06.2017 та від 20.06.2017. Проте ці листи не були вручені відповідачу, а були повернуті до господарського суду з відмітками пошти "за закінченням терміну зберігання", що в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України є підставою вважати, що вказані ухвали були вручені відповідачу належним чином і, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце призначених цими ухвалами судових засідань.

Відповідач чи його представник у судові засідання не з'явилися і про причини нез'явлення господарський суд не повідомили.

Відзив на позов до господарського суду не надійшов.

Нез'явлення відповідача чи його представника у засідання суду не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши доводи прокурора та представника позивача, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2012 року Регіональний фонд підтримки підприємництва по Черкаській області, як позикодавець, і фізична особа - підприємець ОСОБА_1, як позичальник, уклали між собою договір безвідсоткової позики №2-зт (далі - Договір позики), за умовами якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику безвідсоткову позику на здійснення господарської діяльності у сфері зеленого туризму у розмірі 200000 грн. на строк до 03.12.2015 .

У свою чергу позичальник за Договором позики зобов'язався повернути позикодавцю позику частинами відповідно до такого, узгодженого у п. 2.4 Договору позики з урахуванням укладених між сторонами договорів про зміни Договору позики від 10.04.2013 №1 та від 14.01.2014 №2 графіку: 18 000 грн. до 01 листопада 2013 року, 18 000 грн. до 01 травня 2014 року, 18000 грн. до 01 серпня 2014 року, 18000 грн. до 01 листопада 2014 року, 18000 грн. до 01 лютого 2015 року, 18000 грн. до 01 травня 2015 року, 18000 грн. до 01 серпня 2015 року, 18000 грн. до 01 листопада 2015 року, 18000 грн. до 01 лютого 2016 року, 18000 грн. до 01 травня 2016 року і 20000 грн. до 01 серпня 2016 року, що разом становить 200000 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору позики позикодавець має право на стягнення з позичальника суму боргу з урахуванням індексу інфляції та двадцяти чотирьох процентів річних від простроченої суми за умовами пункту 5.5 цього договору та відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, статті 536 Цивільного кодексу України у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення позики, сплаті інших грошових коштів відповідно до умов даного договору та договорів забезпечення.

У п. 5.5 Договору позики його сторони передбачили зобов'язання позичальника сплачувати позикодавцю за порушення терміну повернення коштів фінансової підтримки суму боргу з урахуванням індексу інфляції та двадцяти чотирьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідач одержав передбачену Договором позики суму у розмірі 200000 грн., а свої зобов'язання щодо її повернення позивачу не виконав належним чином, повернувши позивачу з порушенням узгодженого сторонами графіку повернення позики лише 131000 грн.

За порушення погодженого сторонами графіку повернення позики позивач нарахував до стягнення з відповідача передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% у сумі 2699 грн. 59 коп. та передбачені п. 4.2. та п. 5.5 Договору позики 24% річних у сумі 28575 грн. 62 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пленум Вищого господарського суду України у пунктах 6.1 - 6.3 своєї постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснив, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 Цивільного кодексу України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 Цивільного кодексу України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З передбачених п. 4.2. та п. 5.5 Договору позики умов вбачається, що сплата позичальником на користь позикодавця 24% річних передбачена саме за порушення позичальником строків повернення позики, тобто за порушення грошового зобов'язання, а не за користування чужими грошовими коштами.

Отож правова природа стягуваних суми 3% і 24% річних є однаковою, це відсотки, які стягуються за порушення грошового зобов'язання, тільки 3% - це розмір річних, передбачений законом, а 24% - це розмір річних, передбачений Договором позики.

Таким чином, спірні правовідносини, пов'язані зі стягненням з відповідача на користь позивача процентів річних за прострочення повернення позики, регулюються ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Пленум Вищого господарського суду України у пунктах 4.1 - 4.2 своєї постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснив, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Отже, у даному випадку передбачені п. 4.2. та п. 5.5 Договору позики 24% річних є збільшеним розміром передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% процентів, тому, виходячи з цієї норми, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме 24%, а не 3% річних.

Стягувана сума 24% річних нарахована позивачем у відповідності з фактичними обставинами виконання відповідачем Договору позики, умовами цього договору та вимогами чинного законодавства, тобто нарахована правильно.

Таким чином, позов прокурора в частині вимоги про стягнення 24% річних у сумі 28575 грн. 62 коп. підлягає задоволенню, а в частині вимоги про стягнення 3% річних у сумі 2699 грн.59 коп. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України прокуратурі Черкаської області за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати на сплату судового збору у сумі, пропорційній розміру задоволених позовних вимог з урахуванням рішення Господарського суду Черкаської області від 29.11.2016 у справі №926/1199/16 в частині, що залишилася в силі, яка (сума) становить 388 грн. 14 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов в частині стягнення 24 процентів річних у сумі 28575 грн. 62 коп. задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Регіонального фонду підтримки підприємництва по Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 112, ідентифікаційний код 14205777) - 28575 грн. 62 коп. 24% річних.

У задоволенні позову в частині стягнення 3 процентів річних у сумі 2699 грн. 59 коп. відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь прокуратури Черкаської області (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, 286, ідентифікаційний код 02911119) - 388 грн. 14 коп. витрат на сплату судового збору.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 24.07.2017.

СУДДЯ М.В. Дорошенко