ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Справа № 911/3024/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ковтонюк Л.В.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.17 та рішення господарського суду Київської області від 10.11.16
у справі№911/3024/16 господарського суду Київської області
за позовомдержавного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж"
простягнення 421159,32грн.,
за участю представників сторін:

від позивача - Місько С.В.,

від відповідача - Хом'як В.П.,

У С Т А Н О В И В:

15.09.2016 державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" звернулися до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж" 421 159,32грн. штрафних санкцій за порушення зобов'язань по договору підряду №1088 від 16.11.2015 щодо поставки обладнання та виконання робіт у встановлені строки.

10.11.2016 рішенням господарського суду Київської області (суддя Чонгова С.І.), залишеним без змін 31.01.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Станік С.Р., Корсакова Г.В., Гончаров С.А.) позовні вимоги задоволено частково, присуджено до стягнення з ТОВ "Нафтогазмонтаж" на користь ДП "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" 177 833,22 грн. пені, та 213 719,08 грн. штрафу. Судові акти з посиланням на ст.230 ГК України, ст.549 ЦК України, мотивовані тим, що відповідач порушив строки виконання договірних зобов'язань, за що позивач правомірно нарахував пеню й штраф. Що стосується позовних вимог про стягнення 5 873,28грн. процентів за користування коштами, господарські суди дійшли висновку про їх безпідставність, оскільки договірні зобов'язання відповідача (поставка обладнання та виконання робіт) не є грошовими.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями господарських судів у частині присуджених до стягнення пені та штрафу, ТОВ "Нафтогазмонтаж" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просили постанову та рішення скасувати, у позові відмовити.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обгрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як установлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 16.11.2015 між сторонами у справі - Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж" (далі - підрядник) укладено договір підряду № 1088 (далі - договір). За змістом наведеного договору, замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик із власних матеріалів та власно поставленого обладнання (додаток №3, специфікація обладнання) виконати в порядку та на умовах цього договору будівельно-монтажні роботи з реконструкції газопроводу-відводу ГРС "Очаків" стенд №1 ц. 180 у відповідності з проектом 02/08/14, згідно графіку виконання робіт (додаток №1) та кошторисом на виконання робіт (додаток №2).

Згідно п.1.2 договору, замовник зобов'язується прийняти та оплатити поставлене обладнання та виконані роботи підрядником в порядку та у строки, передбачені договором.

Пунктом 1.3. договору визначено, що підрядник зобов'язується в порядку та на умовах договору поставити замовнику обладнання передбачене специфікацією (додаток №3).

Відповідно до п. 2.1 договору, строки та етапи виконання робіт визначаються графіком виконання робіт.

Згідно п.2.2 договору, графік виконання робіт може передбачати приймання окремих етапів робіт. Після приймання окремого етапу виконання робіт сторонами складається акт приймання виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3. Після повного завершення виконання робіт сторони підписують акт виконаних підрядних робіт щодо всього обсягу виконаних робіт за договором.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що підрядник зобов'язаний виконати поставку обладнання у строк 110 календарних днів з моменту здійснення замовником передплати (п. 2.3 договору).

Згідно п.2.4. договору підрядник зобов'язаний виконати роботи у строк 141 календарний день з моменту здійснення замовником передплати 50% від вартості робіт.

Відповідно до п. 12.3 договору, у випадку порушення погоджених строків поставки обладнання підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості обладнання, з яких допущено прострочення, за кожний день прострочення, а за понад тридцять календарних днів додатково нараховується та сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У випадку порушення строків виконання робіт, підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за понад тридцять календарних днів додатково нараховується та сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п.12.12 договору).

Господарські суди встановили, що на виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 1 405 001,15 грн. передплати за роботи, що підтверджується платіжним дорученням №10599 від 26.11.2015, та 499 998,85 грн. за обладнання, що підтверджується платіжним дорученням №147 від 11.12.2015.

Наявні у матеріалах справи товарно-транспортні накладні № 18/02/16, № 07/03/16а, № 07/03/16а, № 07/03/16а, № 10/05/16 свідчать, що поставка обладнання відбувалась відповідно 18.02.2016, 07.04.2016, 14.04.2016 та 10.05.2016.

17.06.2016 сторони підписали акт здачі-приймання обладнання №3 на суму 993 093,68грн. Цієї ж дати позивачем прийнято виконані відповідачем роботи на суму 2 502 371,70 грн., що підтверджується довідкою про вартість робіт, актом приймання будівельних робіт.

Нормами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки (ст.611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст.549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

За змістом положень статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що розділом 12 договору сторони встановили відповідальність за недотримання підрядником визначених пунктами 2.3, 2.4. договору строків виконання робіт і поставки обладнання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, попередні судові інстанції мотивовано виходили з того, що відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення його від обов'язку в установлений строк виконати роботи та поставити обладнання згідно договору №1088 від 16.11.2015. Виходячи з чого, дійшли правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 155 146,64 грн. пені та 175 166,02 грн. штрафу за несвоєчасне виконання робіт, а також стягнення 22 686,58 грн. пені та 38 553,06 грн. штрафу за несвоєчасну поставку обладнання.

Належних обґрунтувань, із посиланням на норми права, які б спростовували висновки попередніх судових інстанцій, заявником не наведено, підстав для скасування чи зміни судових рішень за мотивів, наведених у касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазмонтаж" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.01.17 та рішення господарського суду Київської області від 10.11.16 у справі №911/3024/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЛ.В. Ковтонюк
СуддяЖ.О. Корнілова