ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017р. Справа № 914/1412/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастини»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС ВАД»
про:стягнення 41350 грн. 76 коп. (з яких: 32984,56 грн. основний борг; 3520,77 грн. пеня; 3166,52 грн. 24% річних; 1678,91 грн. - інфляційні)
Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Чеботар Є. О.

Представники:

Позивача:не зявився
Відповідача:не зявився

11.07.2017 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 1480 поступила позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастини» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС ВАД» про стягнення 41350 грн. 76 коп. (з яких: 32984,56 грн. основний борг; 3520,77 грн. пеня; 3166,52 грн. 24% річних; 1678,91 грн. - інфляційні).

Ухвалою суду від 12.07.2017р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 25.07.2017р.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча і були належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи), про причини неявки представників в судове засідання не повідомили.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не представив доказів сплати заборгованості, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

03.01.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастини» (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАС ВАД» (покупець, відповідач у справі), укладено договір на поставку товару № 30 (надалі - Договір, копію долучено до матеріалів справи), відповідно до умов якого, постачальник зобовязується передати у власність покупця товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаними у заявці та погодженої сторонами письмово, в тому числі за допомогою факсимільного або електронного звязку, а покупець зобовязується сплатити за товар грошову суму та прийняти його на умовах договору. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі, які після їх підписання сторонами мають юридичну силу специфікації, в розумінні ст. 266 ГК України (п.1).

У п. 3.2 Договору зазначено, що товар повинен бути наданий постачальником у розпорядження покупця протягом 7 (семи) календарних днів з дати погодження заявки.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 52984,56 грн., що підтверджується видатковою накладною № Рф РНк-000213 від 20.01.2017 р. на суму 52984,56 грн. та довіреністю на отримання товару № НОМЕР_1 від 20.01.2017р.

Приписами п. 2.2 Договору встановлено, що покупець зобовязаний здійснити оплату вартості товару у термін 15 (пятнадцяти) календарних днів з моменту отримання замовленого товару від постачальника.

Порушуючи умови Договору, відповідач не здійснив оплату за товар в повному обсязі, сплативши лише частину суми, а саме: 27.01.2017 р. сплачено 9000,00 грн. та 31.01.2017р. - 11000,00 грн., про що зазначає сам позивач у позовній заяві.

Внаслідок часткової сплати необхідної суми, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 32984,56 грн. Зазначена сума заборгованості підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків з 01.01.2017 р. по 14.04.2017 р., підписаного та скріплено відтисками печаток сторін (копію долучено до матеріалів справи).

13.02.2017 р. позивачем направлено на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість, яка залишена без відповіді (копію долучено до матеріалів справи).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець, в першу чергу сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати та відповідно до ст. 625 ЦК України, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24% річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення, а потім сплачує суму основного боргу з врахуванням п. 2.5 та 2.6 Договору.

За неналежне виконання умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 3166,52 грн. 24% річних, 1678,91 грн. інфляційних та 3520,77 грн. пені.

Станом на день розгляду справи, відповідач відзив на позов не представив, проти позову не заперечив, доказів сплати заборгованості не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, станом на день звернення з позовом до суду, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за отриманий товар у розмірі 32984 грн. 56 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1 Договору на поставку товару № 30 від 03.01.2017 р. встановлено, що у випадку порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24% річних від простроченої суми боргу. Отже, договором встановлено інший розмір відсотків (24% річних) ніж встановлено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За неналежне виконання грошового зобовязання, позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 5.1. Договору, нараховано відповідачу 3166,52 грн. 24% річних та 1678,91 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунки інфляційних та 24% річних, проведені позивачем, суд зазначає, що такі розрахунки є правильними, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3166,52 грн. 24% річних та 1678,91 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Договором на поставку товару № 30 від 03.01.2017 р. передбачено забезпечення виконання зобовязань відповідача по оплаті вартості товару у вигляді пені у розмірі подвійної ставки Національного банку України за кожен день прострочення (п.5.1 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 05.02.2017р. по 13.04.2017, з 14.04.2017р. по 25.05.2017р. та з 26.05.2017р. по 30.06.2017р. у розмірі 3520 грн. 77 коп.

Перевіривши розрахунок пені, проведений позивачем, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3520 грн. 77 коп. пені підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не представив.

Враховуючи те, що позивачем представлено достатньо обєктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС ВАД» про стягнення 41350 грн. 76 коп. (з яких: 32984,56 грн. основний борг; 3166,52 грн. 24% річних; 1678,91 грн. інфляційні; 3520,77 грн. - пеня) обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 3, 6, 11, 509, 526, 527, 530, 549, 599, 610, 625, 626, 627, 629, 632, 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 193, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС ВАД» про стягнення 41350 грн. 76 коп. (з яких: 32984,56 грн. основний борг; 3166,52 грн. 24% річних; 1678,91 грн. інфляційні; 3520,77 грн. - пеня) - задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАС ВАД» (АДРЕСА_1, 82400; ідентифікаційний код 38374247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (вул. Першого Травня, 1-А, м. Київ, 02088; ідентифікаційний код 30722204) 41350 грн. 76 коп. (з яких: 32984,56 грн. основний борг; 3166,52 грн. 24% річних; 1678,91 грн. інфляційні; 3520,77 грн. - пеня) та 1600 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 липня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.