РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017Справа №910/5501/17

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі - Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 49 500,00 грн.

Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

Від позивачаСолодовнік М.В. (представник за довіреністю)
Від відповідачаМостовик О.С. (представник за довіреністю)

ВСТАНОВИВ:

Пред'явлені вимоги про стягнення 49 500,00 грн. виплаченого страхового відшкодування, в зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля Toyota д/н НОМЕР_1 в результаті ДТП, яка мала місце 05.12.2015 в м. Києві.

Ухвалою суду від 07.04.2017 суд прийняв справу до свого провадження та призначив її розгляд на 16.05.2017.

Ухвалою від 16.05.2017 суд відклав розгляд справи на 30.05.2017.

30.05.2017 судом продовжено строк вирішення спору та оголошено перерву в судовому засіданні на 13.06.2017.

07.06.2017 позивачем подано заперечення на відзив.

13.06.2017 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

У зв'язку з виходом судді Ярмак О.М. з лікарняного справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.07.2017.

В судовому засіданні 18.07.2017 представник підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 4942 (надалі - договір страхування).

Відповідно розділу 2 Загальної частини договору страхування предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та/або розпоряджанням ТЗ, зазначеним в СЧД, відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, яка виникла внаслідок настання ДТП із зазначеним у договорі транспортним засобом (ЗТЗ), життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи.

У Спеціальній частині договору страхування застрахованим транспортним засобом визначено автомобіль Toyota RAV 4, д.р.н. НОМЕР_2, 2015 р.в.

Як підтверджується довідкою № 81729522 про дорожньо-транспортну пригоду, 05.12.2015 у м. Києві на перехресті вул. Кіквідзе-бул. Л.Українки мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі застрахованого автомобіля Toyota RAV 4, д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля Nissan X-TRAIL, д.р.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, що сталася внаслідок порушення обома водіями правил дорожнього руху України, що спричинило механічні пошкодження обом автомобілям.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 04.07.2016 у справі № 757/28954/16-п, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

29.04.2016 ОСОБА_3 звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, завдано вказаним ДТП.

На підставі рахунків № ВДиС-0011757 від 25.03.2016, № ВДиС-00188416 від 27.04.2016, № 396 від 26.04.2016, з урахуванням звіту про визначення матеріального збитку від 15.02.2016, страховиком здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт № КР-011000 від 17.05.2016.

Як підтверджується платіжним дорученням № 1437 від 02.06.2016 та відомістю підтверджених переказів виплату відшкодування було проведено страховиком в загальному розмірі 272 292,28 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно ОСОБА_5 внаслідок експлуатації автомобіля Nissan X-TRAIL, д.р.н. НОМЕР_3.

На час скоєння вищевказаної ДТП (05.12.2015) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Nissan X-TRAIL, д.р.н. НОМЕР_3, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) № АЕ/3023783 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом № АЕ/3023783 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля Nissan X-TRAIL, д.р.н. НОМЕР_3, на час спірної ДТП.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АЕ/3023783 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1192 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50 000,00 грн.) з вирахуванням франшизи, яка становить 500,00 грн, виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, в межах суми, що перейшла до позивача у розмірі 49 500,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується заперечень відповідача проти виплати страхового відшкодування з причин пропуску встановленого п. 37.1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річного строку для подання заяви про страхове відшкодування ОСОБА_3 та позивачем суд вказує, що наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15.04.2015 у справі № 910/9494/14.

Крім того, звернення страховика з позовом до суду з вимогою про стягнення невиплаченого страхового відшкодування не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність.

Виходячи з приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 56, ідентифікаційний код 35429675) 49 500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. страхового відшкодування та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.07.2017

Суддя О.М. Ярмак