ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2017 р. Справа № 914/3405/15
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого-судді Кордюк Г.Т.
суддів Галушко Н.А. Гриців В.М.

Розглянувши апеляційну скаргу за вих №15735/03 від 05.07.17 Приватного акціонерного товариства Київстар, м. Київ
на рішення Господарського суду Львівської області від 29.06.17
у справі №914/3405/15
за позовом: Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави, в особі
Міністерства оборони України, м. Київ
Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району, м. Яворів
до відповідача: Приватного акціонерного товарситва Київстар, м. Київ
про визнання недійсним договору та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном

За участю представників сторін:
прокурор Шадловська О.В.
від Міністерства оборони України Швед О.Б. представник;
від Яворівської квартирно-експлуатаційноїчастини не з`явився;
від відповідача Гладьо Ю.О. представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3405/15 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Галушко Н.А.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.07.17, апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 27.07.17.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.06.17 у справі № 914/3405/15 (суддя Крупник Р.В.) позовні вимоги задоволено, зобов`язано Приватне акціонерне товариство Київстар усунити перешкоди в користуванні Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною району, нерухомим майном будівленю № 421 військового містечка № НОМЕР_1 по вул. Івана Хрестителя, 56 у м. Яворів Львівської області шляхом демонтажу контейнера з телекомунікаційним обладнанням та антенно-фідерних пристроїв. Здійснено розподіл судових витрат.
При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що станом на день розгляду справи, укладений між сторонами договір є припиненим у зв`язку з закінченням строку на яки його було укладено, що в свою чергу є підставою для припинення прав та обов`язків сторін, їх взаємних зобов`язань за цим договором, а в даному випадку і підставою для повернення майна та демонтажу обладнання.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідач не погодився з прийнятим рішення Господарського суду Львівської області у даній справі та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обгрунтування апеляційної скарги, відповідач покликається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт вважає, що судами невірно протрактовано вругулювання між сторонами спору відносин щодо строку та терміну дії договору № 10 від 01.03.10. Зокрема, зазначає, що п. 6.7. Додаткової угоди № 10/1 від 01.02.13. до договору передбачалося, що Договір буде припинено з моменту підписання сторонами договору оренди нерухомого військового майна за адресою: Львівська область, м. Яворів, вул. Івана Хрестителя, 56, військове містечко № 53. Tобто до моменту укладення договору оренди діє договір № 10 від 01.03.10. Відтак, між сторонами спору існують зобов`язальні відносини, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Також апелянт зазначає, що і станом на даний час умови договору виконуються, оскільки позивачем 2 виставляються рахунки на оплату за договором № 10 від 01.03.10., а відповідачем вони оплачуються.
Крім того, звертає увагу суду на те, що ні прокурором, ні позивачами не надано суду правовстановлюючих документів на спірне майно, більше того, судами попередніх інстанцій встановлено їх відсутність у позивачів, що в свою чергу також є підставою для відмови у позові, оскільки згідно положень ст. ст, 391, 396 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування тa розпорядження своїм майном.
19 липня 2017 року військовою прокуратурою Західного регіону України подано відзив на апеляційну скаргу, в якій вказано, що така є необгрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення, з огляду на те, що додаткові угоди про продовження дії договору оренди між сторонами не укладалися. Вказує і те, що факт перебування нерухомого майна у державній власності на балансі Яворівської КЕЧ району та в управлінні Міністерства оборони України підтверджується Витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна.
У судовому засіданні присутній прокурор, представник позивача та відповідач навели свої доводи, міркування та заперечння.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні присутніх представників, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду, 01.03.10. між Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною району (виконавцем) та Закритим акціонерним товариством Київстар Дж.Ес. Ем. (в подальшому перейменовано на Приватне акціонерне товариство Київстар (замовником) укладено Договір з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України (Львівська область, Яворівський район, м. Яворів, вул. Івана Хрестителя, 56, військове містечко №53, будівля (споруда) №421) №10 (надалі Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення та зберігання на об`єкті будівлі №421 військового містечка №53, яке закріплено за виконавцем та розташоване за адресою: Львівська область, Яворівський район, м. Яворів, вул. Івана Хрестителя, 56, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку вартістю відповідно до акта-оцінки станом на 01.02.08. 107945,09 грн. (додаток №4 до Договору), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток №3 до Договору), а замовник зобов`язується оплатити цю послугу. Склад майна згідно з актом інвентаризації замовника (додаток №1).
Відповідно до п. 6.2., 6.7. Договору, строк дії договору становить 2 роки 364 дні з дня укладення. Договір припиняється у разі завершення строку дії договору або у випадку його розірвання. У разі припинення цього договору замовник складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів.
01 лютого 2013 року між сторонами підписано Додаткову угоду №10/1 до договору, якою погоджено п. 6.2. договору викласти в наступній редакції: Даний договір діє з моменту підписання його сторонами та до 31.12.13 або до моменту укладення договору оренди військового майна за адресою: Львівська обл., м. Яворів, вул. Івана Хрестителя, 56, військове містечко №53, згідно вимог Законів України Про оренду державного та комунального майна, Про господарську діяльність у Збройних Силах України, Про правовий режим майна у Збройних Силах України, Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ним рухомого та нерухомого майна в оренду, затв. постановою КМУ від 11.05.00. №778, Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції розподілу, затв. постановою КМУ від 04.10.95. №786 та Інструкції про організацію передачі в оренду та укладення договорів оренди нерухомого військового майна, затв. наказом Міністра оборони України від 02.02.10. №46, але не пізніше вищевказаної дати. Пункт 6.7. Договору доповнено абзацом наступного змісту: Договір буде припинено з моменту підписання сторонами договору оренди нерухомого військового майна за адресою: Львівська обл., м. Яворів, вул. Івана Хрестителя, 56, військове містечко №53.
29 грудня 2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду №5 до договору, згідно якої п. 6.2. договору викладено в такій же редакції, котра була передбачена Додатковою угодою №10/1 від 01.02.13., однак замість Строк дії договору продовжено до 31.12.13., зазначено до 31.12.14. та виключно слова але не пізніше вищевказаної дати.
Після цього, а саме 30.10.14. сторонами підписано Додаткову угоду №10 до договору, відповідно до якої п. 6.2. Договору погоджено викласти в новій редакції (аналогічній попередній, однак з продовженням договору до 31.12.15.).
Покликаючись на те, що укладений між сторонами договір є удаваним правочином, заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Яворівської КЕЧ району до ПрАТ Київстар про визнання недійсним договору та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.
Рішенням господарського суду Львівської області від 02.11.16. у справі №914/3405/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.17.
Постановою Вищого господарського суду України від 03.04.17. касаційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України задоволено частково, рішення господарського суду Львівської області від 02.11.16. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.01.17. у справі №914/3405/15 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Львівської області, в іншій частині вказане рішення та постанову залишено без змін.
Приймаючи вказану постанову ВГС України дійшов висновку про те, що за змістом додаткової угоди №10 від 30.10.14. строк дії договору (за умови неукладення договору оренди до 31.12.15.) мав припинитися саме 31.12.15., а також зазначив, що суди не з`ясували, чи укладався між позивачем-2 та відповідачем вищезазначений договір оренди, та, відповідно, чітко не встановили чи закінчився строк дії Договору 31.12.15.; чи продовжує відповідач фактично користуватися спірним майном та чи для цього наявні відповідні правові підстави.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.
Як зазначено вище, під час нового розгляду справи позовні вимоги задоволено, зобов`язано Приватне акціонерне товариство Київстар усунити перешкоди в користуванні Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною району, нерухомим майном будівленю № 421 військового містечка № 53 по вул. Івана Хрестителя, 56 у м. Яворів Львівської області шляхом демонтажу контейнера з телекомунікаційним обладнанням та антенно-фідерних пристроїв.
Оцінюючи матеріали справи, докази, що містяться у ній та належність виконання місцевим господарським судом вказівок Вищого господарського суду України щодо необхідності дослідження певних питань, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Разом з цим, як зазначено вище, додатковою угодою від 30.10.2014 № 10 позивач-2 та відповідач продовжили строк дії Договору до 31.12.2015 або до моменту укладення договору оренди.
За змістом вказаної додаткової угоди строк дії Договору (за умови неукладення договору оренди до 31.12.2015) мав припинитися саме 31.12.2015.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що укладений між сторонами договір є припиненим у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено
Припинення договору (як правової підстави для користування майном) є підставою для припинення прав та обов`язків сторін, їх взаємних зобов`язань за цим договором, а в даному випадку - для повернення майна та вивезення обладнання відповідачем за вимогою позивача для можливості безперешкодного користування власником своїм майном на свій розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, судом встановлено, що згідно з додатковою угодою від 30.10.14. № 10 сторони встановили альтернативно визначений момент закінчення строку дії договору, тобто: або дата 31.12.15 або подія укладення між сторонами договору оренди, в залежності від того, що настане швидше або до моменту укладення договору оренди.
Як встановлено місцевим господарським судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, передбачений в додатковій угоді договір оренди між сторонами укладено не було, відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що договір про зберігання №10 від 01.03.10 припинив свою дію 31.12.15.
Місцевим господарським судом правомірно спростовано доводи відповідача про те, що договір №10 від 01.03.10 продовжує діяти, враховуючи те, що останній на підставі виставлених позивачем-2 рахунків продовжує вносити плату за користування майном, оскільки наведене не може свідчити про наявність правових підстав для розміщення свого майна на спірному об`єкті, як і не підтверджує дію договору станом на момент розгляду справи.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з того, що обов`язковою передумовою для пролонгації договору оренди є відсутність заперечень орендодавця, а сплата коштів у вигляді плати за користування майном та прийняття її позивачем після припинення договору не створює підстав вважати договір пролонгованим. Сплата коштів відповідачем після закінчення договору є за своєю правовою природою платою за фактичне користування майном, проте, як зазначено вище, не свідчить про продовження дії договору.
Щодо відсутності правовстановлюючих документів на спірне майно у позивачів, як підстава для скасування рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 3 ЗУ Про правовий режим майна у Збройних силах України передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
В силу положень ч.2 ст.3 вказаного вище Закону з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.
У п. 1.2 розділу І Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затв. наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.13. визначено, що військове містечко майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом з казарменим фондом, житловим фондом, об`єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.
З матеріалів справи вбачається, що майно відповідача розміщене на території військового містечка №53 (у будівлі №421) у м. Яворові Львівської області.
Факт перебування нерухомого майна у державній власності на балансі Яворівської КЕЧ району та в управлінні Міністерства оборони України підтверджується витягом з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо державного майна (додаток № 4 до листа ФДМУ від 25.11.26 за № 10-15-22983) (Т.1, а.с.53), чим спростовуються доводи скаржника.
На підставі наведеного суд погоджуючись із висновками суду першої інстанції зазначає, що станом на день розгляду справи, укладений між сторонами Договір є припиненим у звязку з закінченням строку на який його було укладено. В свою чергу, припинення договору (як правової підстави для користування майном) є підставою для припинення прав та обов`язків сторін, їх взаємних зобов`язань за цим договором, а в даному випадку для повернення майна та демонтажу обладнання відповідачем за вимогою позивача для можливості безперешкодного користування власником своїм майном на свій розсуд.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Зважаючи на наведене, а також на те, що обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для її задоволення та скасування рішення Господарського суду Львівської області від 29.06.17 у даній справі.
Судовий збір покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -
Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 29.06.17 у справі №914/3405/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Київстар без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.08.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Гриців В.М.