ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Справа № 911/3218/16
Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Бондар С.В., Палія В.В.
за участю представників сторінвід позивача - не з'явився, від відповідача - Шепіль О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт"
на постанову від Київського апеляційного господарського суду 09.02.2017
та на рішення відГосподарського суду Київської області 02.12.2016
у справі№ 911/3218/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
доПублічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт"
простягнення 67 490, 00 грн

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" (далі - ПАТ "Миронівський хлібопродукт") про стягнення 67 490,00 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.10.2016 порушено провадження у справі №911/3218/16 за позовом ПАТ "Українська залізниця" до ПАТ "Миронівський хлібопродукт" про стягнення 67 490,00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Київської області (суддя Мальована Л.Я.) від 02.12.2016 позов задоволено; стягнуто з ПАТ "Миронівський хлібопродукт" на користь ПАТ "Українська залізниця" 67 490,00 грн штрафу та 1 378,00 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Буравльов С.І. - головуючий суддя, судді Андрієнко В.В., Шапран В.В.) від 09.02.2017 рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 та рішенням Господарського суду Київської області від 02.12.2016, ПАТ "Миронівський хлібопродукт" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць та норми процесуального права - ст.ст. 32, 43 ГПК України.

Зокрема, скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не було враховано, що причиною зменшення ваги товару, яке перевозилося, стало відсипання зерна, яке відбулося не з його вини і дана обставина є підставою для звільнення від відповідальності у вигляді штрафу за неправильне зазначення ваги вагону при заповненні залізничної накладної.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено на 18.07.2017. Вказаною ухвалою зупинено виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2016, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017, до закінчення його перегляду в порядку касації.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 розгляд касаційної скарги відкладено на 25.07.2017.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, ПАТ "Миронівський хлібопродукт" 20.07.2016 зі станції Андріяшівка на станцію Каховка Одеської залізниці за залізничною накладною № 43652882 відправило два вагони з вантажем зерно кукурудзи. У відповідній залізничній накладній зазначено, що маса вантажу 126 900 кг, зокрема у вагоні № 95353108 - 61 900 кг, тара 20 600 кг.

В процесі перевезення вантажу, на станції Знам'янка Одеської залізниці та під час контрольного переважування було встановлено, що маса вантажу не відповідає даним, зазначеним у перевізних документах, а саме: у вагоні № 95353108, який навантажувався згідно з залізничною накладною № 43652882 від 20.07.2016 р. замість 61 900 кг фактично містилося 54 000 кг (різниця 7 900 кг), в зв'язку з чим було складено комерційний акт № АА 032794/195/13.

У зв'язку з неправильним зазначенням у накладній маси вантажу, позивачем на підставі ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України було нараховано відповідачеві штраф у розмірі 49 460, 00 грн, стягнення якого є предметом спору у даній справі.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки обставинами справи підтверджується наявність самого факту невідповідностей в накладній фактичним даним, то позовні вимоги, заявлені на підставі ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України, підлягають задоволенню.

Також, судом зазначено, що факт крадіжки не встановлено та не надано вироку суду, у зв'язку з чим було відхилено заперечення відповідача з його посиланням на акт експертизи № В-17 від 25.07.2016 року за яким причиною зменшення ваги товару стало відсипання зерна, після його завантаження та опломбування, тобто не з вини відповідача.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, погодився з його висновком про обґрунтованість заявленого позову.

Судом апеляційної інстанції відхилено доводи ПАТ "Миронівський хлібопродукт" про те, що згідно з актом експертизи № В-17 від 26.07.2016 р. причиною зменшення ваги товару стало відсипання зерна після його завантаження та опломбування, зокрема, монтажна піна має на середньому нижньому люці більш світлий відтінок, що, на думку скаржника, свідчить про несанкціоноване відкривання люка в процесі перевезення.

Відхиляючи вказаний довід, суд апеляційної інстанції зазначив, що у вказаному додатку до акта експертизи № В-17 від 26.07.2016 р. експертом було встановлено, що нижні люки зачинені та ущільнені із застосуванням монтажної піни, колір піни - темно жовтий; монтажна піна на середньому нижньому люці має більш світлий відтінок, що свідчить про більш пізнє її застосування ніж на інших люках; після відкриття верхніх люків виявлена характерна вирва, утворена продуктом, в районі середнього люка, однак ПАТ "Миронівський хлібопродукт" не надано жодних доказів на підтвердження того, що ущільнення піною люку, який запінений піною більш світлим відтінком, відбулось саме в процесі перевезення, а не здійснене до початку завантаження вагону.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (ст. 118 Статуту залізниць України)

Оскільки провізна плата на вагон, як встановлено господарськими судами, дорівнює 13 498,00 грн, то позивач просив стягнути її з відповідача у п'ятикратному розмірі в сумі 67 490,00 грн.

У ст. 6 Статуту залізниць України передбачено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно із ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Статтею 24 Статуту залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера).

У разі завантаження вагонів (контейнерів) понад їх вантажопідйомність організація, яка провадила навантаження (відправник, залізниця, порт), зобов'язана вивантажити надлишок.

У ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема таких обставин як невідповідність найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до п. 4 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

У п. 6 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 № 04-5/601 (із змінами і доповненнями) зазначено, що стаття 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. У розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

У застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Враховуючи те, що в залізничній накладній на перевезення, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем неправильно зазначено масу вантажу і вказана обставина, згідно із ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України є підставою для стягнення з нього штрафу, то колегія суддів погоджується з висновками судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи ПАТ "Миронівський хлібопродукт" викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права додатково перевіряти докази.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

У зв'язку із закінченням перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в порядку касації, виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2016, яке було зупинено ухвалою Вищого господарського суду України від 23.06.2017, підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2016 у справі № 911/3218/16 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Київської області від 02.12.2016 у справі № 911/3218/16.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Бондар С.В.

Палій В.В.