ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2017 р. Справа № 926/2121/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго»

До Чернівецького учбово виробничого підприємства українського товариства глухих

Про стягнення заборгованості 130 011,35 грн.

Суддя С.М. Гушилик

За участю представників:

Від позивача ОСОБА_1 юрисконсульт (дов. №013 від 26.05.17р.)

Від відповідача ОСОБА_2 представник (дов. від 20.03.2017р.)

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» звернулося з позовом до Чернівецького учбово виробничого підприємства українське товариство глухих про стягнення заборгованості за перевищення ліміту споживання в сумі 130011,35 грн. за період з січня по травень 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між сторонами 11.06.2009 року було укладено договір про постачання електричної енергії №0114/3, згідно якого позивач зобовязався постачати відповідачу електричну енергію, а останній зобовязується дотримуватись режиму споживання електричної енергії та оплачувати надані послуги. Всупереч умовам договору відповідач перевищив договірні величини споживання електричної енергії за період з січня 2015 року по травень 2015 року в сумі 130011, 35 грн.

Ухвалою суду від 23.06.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 06.07.2017 року.

Ухвалою суду від 06.07.2017 року розгляд справи було відкладено на 20.07.2017 року у звязку з незявленням представника відповідача.

Відповідач проти позовних вимог не заперечував, проте у звязку з тим, що заявлені вимоги по своїй суті є штрафними санкціями, строк звернення з такими вимогами 1 рік, враховуючи, що рахунки за перевищення споживання електроенергії виставлені позивачем у період з січня по травень 2015 року, річний строк закінчився в червні 2016 року, тоді як з позовом позивач звернувся у червні 2017 року, а відтак в силу приписів Цивільного кодексу України просить застосувати строки позовної давності.

В судовому засіданні, яке відбулося 20.07.2017 року, оголошено перерву до 02.08.2017 року.

В своїх письмових поясненнях представник позивача проти застосування строків позовної давності заперечив, посилаючись на те, що перевищення договірної величини споживання електроенергії не є штрафними санкціями в розумінні Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 02.08.2017 року представник позивача підтримав свої вимоги в повному обсязі.

В свою чергу представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позову у звязку із застосуванням строків позовної давності.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2009 року між відкритим акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго») в особі начальника Чернівецького РЕМ ОСОБА_3 (Постачальник) та Чернівецьким учбово виробничим підприємством українським товариством глухих в особі керівника ОСОБА_4 (Споживач), укладено договір № 0114/3 (далі договір) про постачання електричної енергії.

Відповідно до п.1 договору Енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати електроенергію у відповідності з умовами договору, а Споживач - оплачувати Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснювати інші умови визначені даним договором.

У відповідності до п.2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 9.4 договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009 року. Договір вважається продовженим, на наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення дії або перегляд його умов.

На момент вирішення спору договір є діючим.

Згідно п.2.3.4 договору Споживач зобовязався оплачувати вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та подання їх до енергопостачальної організації не пізніше 18 числа щомісячно.

Пунктом 2.3.5 договору сторони узгодили, що Споживач зобовязався здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Пунктом 3.1.1. договору передбачено, що Постачальник має право отримувати від Споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором, а згідно з п.3.1.3 договору Постачальник має право визначати величини споживання електричної енергії та потужності і вимагати від Споживача надання обґрунтування очікуваних обсягів споживання.

В свою чергу Споживач має право на зміну договірних величин споживання електричної енергії у порядку, визначеному умовами розділу 5 цього договору (п.3.2.1 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік Споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає Постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії з визначенням очікуваного споживання електричної енергії та потужності площадки вимірювання.

Звернення Споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядаються відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури (п.5.5 договору).

Контроль за дотриманням Споживачем встановлених режимів електроспоживання здійснюється Постачальником (п.5.6 договору).

Відповідно до п.4.2 ПКЕЕ узгоджені сторонами обсяги очікуваного споживання електричної енергії та заявлені величини споживання електричної потужності оформляються додатком до договору як договірні величини. Обсяги постачання електричної енергії та потужності споживачу та субспоживачу зазначаються в додатку № 2 до договору.

Відповідно до додатку № 2 до договору відповідачем замовлено обсяг споживання електричної енергії на 2015 рік.

Згідно з п.4.2.2 договору за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 тис.кВт год. і більше.

Докази визнання договору у встановленому законом порядку недійсним відсутні.

Постачання електричної енергії здійснюється у відповідності з Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією затвердженим постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 02.08.1996 року №417/1442 (далі ПКЕЕ), Порядком постачання електричної енергії споживачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 №475 (далі - Порядок (441-99-п).

Порядком (414-99-п) визначено, що постачання електричної енергії здійснюється шляхом встановлення споживачам граничних величин споживання електричної енергії та потужності в залежності від стану розрахунків за використану електричну енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енегопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовуються.

Відповідно до вимог п. 13 Порядку (441-99-п) «Споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України «Про електроенергетику».

Частинами 6-7 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини. У випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

Обсяг перевищення договірних величин споживання електричної енергії та/або величини потужності протягом розрахункового періоду оплачується споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до законодавства України та договору. Визначені відповідно до законодавства України вартість різниці між обсягом фактично спожитої величини і обсягом договірної величини електричної енергії, а також вартість різниці між найбільшою величиною споживаної електричної потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду в години контролю максимуму навантаження, та договірною граничною величиною електричної потужності зараховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом (п. 6.16 ПКЕЕ).

Згідно з п.10.2.2 ПКЕЕ споживач зобовязаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення Правил та умов договору.

Споживач за період з січня по травень 2015 року споживав електричну енергію, що підтверджено звітами Споживача на суму 50915,31 грн., в тому числі за активну електричну енергію 49568,32 грн., за реактивну 1346,99 грн.

Згідно з додатком № 2 до Договору, відповідачем:

за січень 2015 року замовлено 49900кВт, а фактично спожито 62710кВт, різниця становить 12810кВт., на суму 16575,45 грн.;

за лютий 2015 року замовлено 49900кВт, а фактично спожито 83352кВт, різниця становить 33452кВт., на суму 43315,59 грн.;

за березень 2015 року замовлено 49900кВт, а фактично спожито 72755кВт, різниця становить 22855кВт., на суму 30784,45 грн.;

за квітень 2015 року замовлено 49500кВт, а фактично спожито 65523кВт, різниця становить 16023кВт., на суму 21422,08 грн.;

за травень 2015 року замовлено 49500кВт, а фактично спожито 63561кВт, різниця становить 14061кВт., на суму 17913,78 грн.;

Таким чином, перевищення ліміту споживання за вказаний період встановлено на суму 130011,35 грн.

Судом з достовірністю встановлено, що відповідач в порушення умов договору та Правил ПКЕЕ, за період з січня 2015 року по травень 2015 року споживав електричну енергію, допустив перевищення ліміту споживання, проте оплату за перевищення не провів, що призвело до виникнення заборгованості за перевищення ліміту споживання в сумі 130011,35 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, однак відповідач неналежним чином виконав свій обовязок щодо розрахунку за отриману електричну енергію, а тому з нього слід стягнути заборгованість в сумі 130011,35 грн. за перевищення ліміту споживання.

Що стосується доводів відповідача про необхідність застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини споживання електроенергії, то вони є помилковими, з наступних підстав:

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Слід врахувати, що відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно з пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. за № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», Цивільним кодексом України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258), скорочену або більш тривалу порівняно із загальною.

Спеціальна позовна давність підлягає застосуванню лише у випадках, прямо передбачених законом.

Так, заборгованості за перевищення договірної величини споживання електроенергії не є за своєю суттю ні неустойкою, ні штрафом, ні пенею. Оскільки санкції у сумі 130011,35 грн. передбачені Законом, у відповідності з ним, включені до умов договору та обчислюються не у відсотках, а у подвійному розмірі за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, спірна сума не є неустойкою в розумінні статті 549 ЦК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду від 11.01.2017 року.

Таким чином, враховуючи норми вищезазначеного законодавства та умови договору, санкції, які передбачені п.4.2.2 договору є оперативного - господарськими санкціями, а не неустойкою, в зв'язку з чим суд відмовляє відповідачу в застосуванні до даних правовідносин спеціальної позовної давності передбаченої ст. 258 ЦК України (щодо неустойки).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на наведене та на переконання суду, представником відповідача не обґрунтовано належним чином ті обставини, які б могли бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати віднести на відповідача з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись ст.ст.49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Чернівецького учбово виробничого підприємства українського товариства глухих м.Чернівці, вул. Красіна, 63, (код 03972844) на користь публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Чернівціобленерго» м.Чернівці, вул. Прутська, 23-а, (код 01130760) 130011,35 грн. перевищення ліміту споживання та 1950,17 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 03.08.2017 року

Суддя С.М.Гушилик