ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2017 року Справа № 904/12551/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів Подобєда І.М., Чимбар Л.О.,

секретар судового засідання: Пінчук Є.С.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № б/н від 21.09.2016 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № 1/08 від 01.08.2014 р.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "М'ясна традиція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. у справі №904/12551/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Імпульс", м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "М'ясна традиція", м.Дніпро

про стягнення 137 457грн.68 коп. за договором купівлі - продажу пального

ВСТАНОВИВ:

- рішеням господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. у справі №904/12551/16 (суддя Назаренко Н.Г.) позов товариства з обмежено відповідальністю (далі-ТОВ) "Торгівельна компанія "Імпульс", з урахуванням заяви про зменшення ціни позову, задоволено частково, з ТОВ"М'ясокомбінат "М'ясна традиція" на користь позивача стягнуто 41641грн.57коп. основного боргу, 10554грн.77коп. тридцяти процентів річних та 9897грн.58коп. пені, в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов"язань за договором №01/07/15-2 від 01.07.2015р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, а також щодо наявності заборгованості відповідача по такій оплаті в сумі 41647грн.57коп., у зв"язку з чим, відсутні підстави для стягнення з відповідача додаткової заборгованості в сумі 6 грн.;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ"М'ясокомбінат "М'ясна традиція" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з"ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі;

- у поданій скарзі йдеться про те, що рішення господарського суду ґрунтується на договорі купівлі-продажу пального №01/07/15-2 від 01.07.2015р., який було укладено сторонами, однак, відповідач наголошував в суді, що на момент здійснення відвантаження пального та смарт-карт дія договору була припинена, п.11.1 договору визначена його дія з моменту підписання сторонами та чинність його до 01.07.2016р., але в будь-якому випадку до повного виконання ними своїх обов"язків, в свою чергу, перше речення п.11.2 договору визначає, що у випадку, якщо жодна з сторін за 20 календарних днів до моменту закінчення дії даного договору не заявляє про його припинення, договір вважається автоматично пролонгованим на попередніх умовах, про те, що у зв"язку з викладеним договір діяв до 01.07.2016р. (та до виконання обов"язків за договором, які виникли включно по 01.07.2016р.) і його дія не була пролонгована з огляду на положення ст.ст.251, 252 Цивільного кодексу України, тобто в п.11.1 договору сторони визначили термін дії договору, вказавши календарну дату, яка має неминуче настати до 01.07.2016р., тому, після настання зазначеної дати ніяким чином неможливо продовжити договір "на попередніх умовах", як зазначено в п.11.2, отже 01.07.2016р. наступає один раз й вже ніколи не наступить, про те, що дія договору не була пролонгована щодо поставок товару, які мали місце після зазначеної дати та щодо яких було заявлено позовні вимоги, про те, що відповідач не підписував відповідних змін до договору, які б чітко та однозначно продовжували дію договору на період часу після 01.07.2016р., про те, що господарський суд не звернув уваги на аргументи відповідача та не надав їм оцінки, про те, що навіть якщо припустити розповсюдження дії договору на поставки, що мали місце після 01.07.2016р. суд невірно прирівняв умови продажу смарт-карти за договором до умов продажу пального за цим договором, оскільки за видатковою накладною РН №0000605 від 31.07.2016р. на суму 15грн. відповідач отримав не паливо, а смарт-карту, а умови оплати смарт-карти відрізняються від умов оплати палива за договором, електронна картка не є товаром в розумінні договору;

- позивач проти апеляційної скарги заперечує, посилаючись на безпідставні посилання скаржника щодо п.11.2 договору, оскільки у зв"язку з систематичним невиконанням ним грошових зобов"язань за договором строк дії останнього не сплинув і сторонами не застосовувалися умови по пролонгації договору, а також на необґрунтовані твердження скаржника про встановлення факту закінчення строку дії договору, направлення про це відповідного листа, зміну підстав оплати (виключення з відповідних платіжних доручень реквізитів договору), оскільки такі дії є односторонньою відмовою від договору, що є порушенням ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015р. ТОВ"Торгівельна компанія "Імпульс" (продавцем) та ТОВ"М'ясокомбінат "М'ясна традиція" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу пального №01/07/15-2, на підставі якого продавець зобов"язався передати певну кількість товару у власність покупця в асортименті, кількості та за цінами, визначеними договором, а покупець прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому п.1.1 договору термін "товари" визначений як нафтопродукти (дизельне паливо, всі марки бензинів), інші товари (супутні товари).

Згідно з п.2.3 договору момент передачі пального підтверджується видатковими документами, чеками терміналів, які формуються безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС.

Відповідно до п.3.2 договору ціна, асортимент і загальна вартість товару зазначаються у рахунках, які надаються продавцем покупцю, а також відображаються у видаткових документах на товар.

П.7.1 договору передбачено, що розрахунки відбуваються наступним чином:

рахунок за частину звітного періоду продавець направляє, а покупець отримує щотижня кожного вівторка, у разі неотримання рахунку покупець зобов"язаний письмово звернутися до продавця до закінчення тижня відповідно до 7, 14, 21 та 28 числа поточного місяця з листом, в якому повідомляється про відсутність рахунку;

за відсутності письмового звернення покупця днем отримання рахунку вважається відповідно 7, 14, 21 та 28 число поточного місяця;

неотримання рахунку не є підставою для неоплати за поставлений товар;

покупець зобов"язаний здійснити розрахунки за поставлений товар на протязі частини звітного періоду протягом двох робочих днів від дати отримання щотижневого рахунку, у разі порушення строку оплати за поставлений товар до покупця застосовуються штрафні санкції відповідно до умов договору.

П.9.1 договору встановлена відповідальність покупця за несвоєчасну оплату товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період часу, за який нараховується пеня, від несвоєчасно оплаченої суми вартості товару.

В п.9.3 договору сторонами узгоджено, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов"язаний сплатити 30 процентів річних від суми заборгованості, починаючи від дати виникнення заборгованості по дату її погашення включно.

Згідно з п.п.11.1, 11.2 договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та є чинним до 01 липня 2016р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов"язків. У випадку, якщо жодна із сторін за 20 календарних днів до моменту закінчення дії договору не заявляє про його припинення договір вважається автоматично пролонгованим на попередніх умовах.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 179834грн.05коп., що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями видаткових накладних №РН-0000641 від 31.07.2016р., №РН-0000856 від 30.09.2016р. та №РН-0000954 від 31.10.2016р..

Відповідач порушив умови договору, оплату вартості переданого йому товару здійснив частково. Станом на момент звернення з позовом заборгованість відповідача по оплаті визначена позивачем в сумі 121147грн.57коп., на момент звернення з заявою про зменшення ціни позову в сумі 41647грн.57коп..

У зв"язку з несвоєчасною оплатою позивач нарахував пеню в сумі 9897грн.58коп. та тридцять процентів річних в сумі 10554грн77коп. за період з 06.10.2016р. по 20.01.2017р.р., виходячи з суми заборгованості в розмірі 121147грн.57коп..

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд послався на те, що в процесі розгляду справи відповідачем надані докази оплати товару в сумі 138207грн.48коп. у зв"язку з чим сума основного боргу, яка підлягає стягненню становить 41641грн.57коп. (179849.50-138207.48), а також на те, що за наслідками перерахунку суми пені та тридцяти процентів річних складають відповідно 10067грн.61коп. та 10630грн.77коп., але суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому ці вимоги підлягають задоволенню у розмірах, обчислених позивачем.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками господарського суду, оскільки вважає ці висновки зробленими всупереч положенням ст.43 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження обставин справи.

Так, ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 названого Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.611 Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема. сплата неустойки.

Ч.2 ст.625 Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодекс встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то належні та допустимі докази, які б спростовували обставини щодо порушення умов договору в частині повної та своєчасної оплати вартості переданого товару відповідачем не надані.

Але при визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, господарським судом не були досліджені обставини по передачі відповідачу товару за накладною №РН-0000605 від 31.07.2016р. на суму 15грн..

Вказана накладна в матеріалах справи відсутня та позивачем на вимогу апеляційного суду не надана.

Отже факт поставки товару зазначеною вартістю позивачем не підтверджено у зв"язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

З огляду на викладене сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 41626грн.57коп. (179834.05 138207.48).

Також, апеляційним судом встановлено, що сума заборгованості в розмірі 121147грн.57коп., виходячи з якої позивачем обчислені суми пені та тридцяти процентів річних, складається з заборгованості по оплаті товару за накладною №РН-0000641 від 31.07.2016р. в сумі

23276грн.57коп., за накладною №РН-0000856 від 30.09.2016р. в сумі 48127грн.97коп. та за

накладною №РН-0000954 від 31.10.2016р. в сумі 49728грн.03коп..

Враховуючи строки оплати відповідачем вартості отриманого товару, зокрема протягом двох робочих днів від дати отримання рахунку, період за який має бути нарахована пеня та тридцять процентів річних за накладною №РН-0000641 дорівнює 06.10.2016р. 20.01.2017р.р., за накладною №РН-0000856 10.10.2016 - 20.01.2017р.р., за накладною №РН-0000954 від 31.10.2016р. 10.11.2016 - 20.01.2017р.р.

Визначена за ці періоди сума пені складає 8512грн.19коп., сума тридцяти процентів річних 9044грн.94коп..

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що докази письмового звернення до позивача з приводу неотримання рахунків відповідачем не надані, у зв"язку з чим, згідно з п.7.1 договору днем отримання відповідачем рахунків вважається 7 число відповідного місяця.

Наведені обставини залишені господарським судом поза увагою.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене рішення господарського суду у відповідних частинах слід скасувати.

Доводи скаржника про те, що на момент здійснення відвантаження товару дія договору була припинена визнані колегією суддів необґрунтованими, оскільки перелічені вище видаткові накладні як на підставу передачі товару в графі "замовлення" містять посилання на договір №01/07/15-2 від 01.07.2015р.. Накладні підписані уповноваженими представникам сторін без зауважень та заперечень, підписи представників завірені печатками товариств.

Керуючись ст.ст.101 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017р. у справі №904/12551/16 скасувати частково;

- прийняти нове рішення;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "М'ясна традиція" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Імпульс" 41626грн.57коп. основного боргу, 9044грн.94коп. трьох процентів річних, 8512грн.19коп. пені та 1313грн.29коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ;

- в решті в позові відмовити;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Імпульс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "М'ясна традиція" 106грн.51коп. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя І.М.Подобєд

Суддя Л.О.Чимбар

Повна постанова складено 25.07.2016р.