УХВАЛА

24 липня 2017 року Справа №913/3359/13

Розглянувши скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії №01/732 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №913/3359/13

за позовом Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Луганськ

до Державного підприємства «Луганськвугілля», м. Київ

про стягнення 107259934 грн. 22 коп.

орган виконання судового рішення відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Суддя Господарського суду Луганської області Лісовицький Є.А.

Секретар судового засідання Андрющенко С.Т.

У засіданні брали участь:

від позивача (скаржник): ОСОБА_1, довіреність №43 від 23.06.2017;

від відповідача: представник не прибув;

від органу виконання судових рішень: ОСОБА_2, довіреність №127/20.3-03 від 22.02.2017.

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 23.01.2017 у справі №913/3359/13 позовні вимоги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії задоволені частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Луганськвугілля на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії:

- на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 660 у філії ЛОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 304665, , суму боргу за активну електроенергію у розмірі 100413756 грн. 93 коп. (сто мільйонів чотириста тринадцять тисяч сімсот пятдесят шість гривень 93 коп.);

- на поточний рахунок № 770 в ПАТ «Укркомунбанк» м. Луганськ, МФО 304988, , пеню у сумі 2801084 грн. 02 коп., 3% річних у сумі 2001311 грн. 66 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 68820 грн. 00 коп.

В частині стягнення заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 536537 грн. 63 коп. провадження у справі припинено.

В частині стягнення пені у сумі 1507243 грн. 98 коп. відмовлено.

Рішення набрало законної сили 07.02.2014. На виконання рішення видано два накази №913/3359/13 від 07.02.2014.

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії звернулось до Господарського суду Луганської області зі скаргою №01/732 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В своїй скарзі Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії просить суд:

1. Визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №42735662 недійсною.

2. Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 згідно з ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №42735662.

3. Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №42735662.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що 16.06.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 за виконавчим провадженням №42735662 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Як зазначає скаржник, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу застосувавши п. п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та обгрунтував своє рішення тим, що зупиняти виконавче провадження №42735662 згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» у нього не має підстав, а на примусову реалізацію майна боржника по справі встановлено мораторій Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Скаржник вважає винесену постанову безпідставною та незаконною у звязку з чим і звернувся до суду із скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Матеріали справи №913/3359/13, в межах якої підлягає розгляду дана скарга, у звязку з проведенням на території м. Луганська антитерористичної операції, втрачені (довідка №133 від 11.07.2017).

Ухвалою суду від 11.07.2017 Господарським судом Луганської області відновлено втрачену справу №913/3359/13 в такій частині:

- ухвала Господарського суду Луганської області від 13.12.2013 про порушення провадження у справі №913/3359/13;

- рішення Господарського суд Луганської області №913/3359/13 від 23.01.2014;

- наказ Господарського суд Луганської області №913/3359/13 від 07.02.2014;

- наказ Господарського суд Луганської області №913/3359/13 від 07.02.2014.

Враховуючи те, що справа №913/3359/13 у наведеній частині підлягала відновленню з ініціативи господарського суду, зміст зазначених втрачених документів встановлювався з їх електронних примірників, що містяться в автоматизованій системі документообігу суду.

Крім того, ухвалою суду від 11.07.2017 Господарський суд Луганської області прийняв та призначив скаргу до розгляду на 24.07.2017 о 10 год. 30 хв.

У судове засідання 24.07.2017 прибули представники позивача (скаржника) та органу виконання судових рішень. Представник відповідача у судове засідання не зявився, витребувані судом документи не надав.

Представник органу виконання судових рішень у судовому засіданні надав клопотання б/н від 24.07.2017 про відкладення розгляду скарги.

Суд клопотання органу виконання судових рішень розглянув, у задоволенні клопотання відмовив та долучив його до матеріалів справи.

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 129-1 Конституції України Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Господарського суду Луганської області №913/3359/13 від 07.02.2014 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушено виконавче провадження №42735662 про стягнення з Державного підприємства «Луганськвугілля на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії суму боргу за активну електроенергію у розмірі 100413756 грн. 93 коп.

16.06.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Оскільки заявник вважає дану постанову безпідставною та незаконною, він звернувся до господарського суду із скаргою на дії органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

В абз. 1 п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішення, ухвал, постанов господарських судів України» розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» встановлено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» Кабінету Міністрів України доручено забезпечити у місячний строк з дня набрання сили цим Законом приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України в п. 1 Постанови від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» постановив ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)...».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Виходячи з норм діючого законодавства, Міністерство юстиції України, яке є центральним органом виконавчої влади на який покладено завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів, відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», повинно було в місячний строк з дня набрання чинності даного Закону: розробити та затвердити програму відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Слід зазначити, що Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII набрав чинності 24.05.2017. При цьому, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням ВП №42735662 була винесена 16.06.2017. Таким чином, державний виконавець виніс зазначену постанову до закінчення місячного терміну, який відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», надано Міністерству юстиції України для того, щоб привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, тобто не чекаючи внесення змін у нормативно-правові акти, якими виконавець повинен керуватися у своїй діяльності.

Крім того, зі змісту постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №42735662 від 16.06.2017 вбачається, що державний виконавець Іванюта І.І. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, державний виконавець в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, обгрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, робить висновок про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначає про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними. При цьому, державний виконавець не посилається на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника.

В п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 №01-06/131/16 розяснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту. Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження своїх доводів стосовно відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи заявника правомірними, тому скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії №01/732 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням №42735662 недійсною.

3. Зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №42735662.

4. Зобовязати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №42735662.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення.

Суддя Є.А.Лісовицький