ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 серпня 2017 р. Справа № 902/733/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши матеріали

за заявою: Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, м.Вінниця

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік - Плюс", м.Вінниця

про порушення справи про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

01.08.2017 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява б/н. від 25.07.2017 року (вх. номер канц. суду 763/17 від 01.08.2017р.) Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік - Плюс".

Розглянувши заяву, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.57 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують: відправлення відповідачеві, третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги тощо.

Приписами ч.1 ст.56 ГПК України встановлено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Згідно із ст. 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обовязків, передбачених процесуальним законом.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову, оскільки прийняття до розгляду позовної заяви, поданої без дотримання вимог ст. 57 ГПК України, може бути витлумачено як надання переваги заявникові, що є недопустимим.

Так, заявником в якості доказу надіслання відповідачу копії заяви б/н. від 25.07.2017 року (вх. номер канц. суду 763/17 від 01.08.2017р.) про порушення справи про банкрутство та доданих до неї документів долучено до заяви опис вкладення в цінний лист від 10.07.2017 року, світлокопії зазначеного опису та фіскального чеку від 10.07.2017 року. При цьому суд зважає, що заява про порушення справи про банкрутство датована 25.07.2017 року. Відтак, опис вкладення від 10.07.2017 року не може бути доказом направлення відповідачеві копії заяви від 25.07.2017 року.

З врахуванням викладеного, заявником в порушення наведених вище законодавчих приписів, не надано належних доказів надіслання відповідачу копії заяви та доданих до неї документів.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Згідно ст.15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" Господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо: заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посаду якої у заяві не зазначено; заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі; не подано доказів щодо сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; заявник-кредитор не подав доказів неспроможності боржника виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами в розмірі, визначеному частиною третьою статті 10 цього Закону, протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом; заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів; з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Вказані порушення є підставою для повернення заяви про порушення справи про банкрутство і доданих до неї документів на підставі ст.15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", п.6 ч.1 ст.63 ГПК України.

Дійшовши висновку про повернення заяви суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_1 проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "ОСОБА_1 проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду надавати належні докази надіслання копії заяви іншій стороні. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати заяву заявнику.

При цьому слід зауважити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення.

Керуючись ст.15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.54, 56, 55, 57 п.6 ч.1 ст.63, ст. 86, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

1. Заяву про порушення справи про банкрутство б/н. від 25.07.2017 року (вх. номер канц. суду 763/17 від 01.08.2017р.) на 3-х аркушах разом з матеріалами на 41-му аркуші повернути заявнику.

2. Копії заяви про порушення справи про банкрутство б/н. від 25.07.2017 року (вх. номер канц. суду 763/17 від 01.08.2017р.) та опису вкладення до цінного листа від 10.07.2017 р. долучити до примірника ухвали, що залишається в наряді.

3. Копію ухвали надіслати сторонам рекомендованим листом (заявнику з матеріалами заяви).

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. 3 прим.:

1 - до наряду.

2 - Головному управлінню Державної Фіскальної служби у Вінницькій області (кредитору) - вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21028.

3 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Керамік Плюс" (боржнику) - пров. Цегельний, 12, м. Вінниця, 21020.