ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017 року Справа № 904/6047/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Дарміна М.О.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , довіреність б/н від 01.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 , довіреність №1 від 03.01.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія", м. Вишневе, Київська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 року у справі № 904/6047/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія", м. Вишневе, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Імідж", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 22 941, 18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Експансія" про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 22 941 грн. 18 коп. на підставі ст.1212 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем суми передплати за непоставлений товар та не надані послуги, перелік яких викладений у комерційній пропозиції, від якої після прийняття та проведеної позивачем оплати, відмовився відповідач.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 року (суддя Мельниченко І.Ф.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в позові, господарський суд зазначив, що не можуть вважатись безпідставно отриманими кошти, які є оплатою за поставку та установку обладнання за змішаним договором поставки та підряду, укладеним сторонами в спрощений спосіб.

Не погодившись з зазначеним рішенням позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Експансія", звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду повністю, прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом неправильно застосовано до спірних відносин норми матеріального права, неповно зясовано обставини справи, здійснено хибні висновки, оскільки предметом розгляду в суді першої інстанції були позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів в розмірі 22 941,18 грн., отриманих під час існування між сторонами договірних відносин щодо реконструкції підйомного мосту, які на дату звернення до суду першої інстанції були припинені.

Як доказ правильного застосування норм матеріального права, суд послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 14.10.2014р. у справі № 917/2572/13 та в постанові від 14.10.2014р. у справі № 922/1136/13. Зазначені постанови, на думку позивача, не можуть вважатись прикладом для застосування у даних спірних відносинах, враховуючи те, що постанова у справі № 917/2572/13 взагалі не має відношення до ст.1212 ЦК України, а у справі № 922/1136/13 правовідносини між сторонами тривали на час розгляду справи у суді, в даних же правовідносинах позивач наполягає на припиненні будь-яких договірних відносин між сторонами.

Також, скаржник зазначає, що не відповідають дійсності факти, встановлені господарським судом, стосовно виконання відповідачем свого зобовязання. Так, 16.02.2017р. відповідачем направлений лист про розірвання договору надання послуг в звязку з неможливістю його виконання останнім не з його вини та направлення на його адресу листа про повернення коштів. Листом від 19.04.2017р. позивачем направлено лист про повернення коштів. Отже, відповідач листом від 16.02.2017р. припинив свої зобовязання в частині виконання робіт, а позивач листом від 19.04.2017р. витребував повернення коштів. При цьому у листі від 03.05.2017р., який направлений позивачу 23.05.2017р., відповідач визнав свої дії, спрямовані на розірвання договору, зазначив про проведення переговорів з постачальником обладнання, та вказав на нову пропозицію про співпрацю. Отже, направлення 26.05.2017р. відповідачем позивачу двигуна з баком, відбулось після розірвання договору та порушення провадження у справі, в межах надання нової оферти, на яку позивач не надав згоди.

Скаржник зауважує, що суд при винесенні рішення не врахував відсутність договірних зобовязань між сторонами та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові по справі від 25.02.2015р. № 910/1913/14, за якою ст.1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Ще раз вказав на те, що договірні відносини між сторонами припинені, отже, останній не має можливості відновити своє право, крім звернення за ст.1212 ЦК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-Імідж" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" залишити без задоволення, зазначає, що між сторонами був укладений в спрощений спосіб змішаний договір, як поставки, так і підряду, а не лише поставки, як вважає позивач; у вказаному договорі сторонами лише погоджені строки поставки товару та не узгоджені строки його установки; позивач до відповідача з вимогою про встановлення обладнання не звертався. Більш того, відповідач зауважує, що без дозволу позивача та надання останнім доступу до місця монтування обладнання ТОВ "Техно-Імідж" не мало можливості здійснити свої зобов`язання в повному обсязі. Доводи позивача про припинення зобов`язань між сторонами не відповідають дійсності, оскільки сам позивач зазначає про подальші перемовини із відповідачем з приводу можливості встановлення двигуна, а лист від 03.05.2017р. є не новою пропозицією, а спрямований на подальше виконання взятих на себе зобов`язань за комерційною пропозицією. Отже, кошти в сумі 22 941,18 грн. неможливо вважати безпідставно отриманими, тому судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 27.07.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським

судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

21.10.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю Техно-Імідж (відповідач у справі) надано Товариству з обмеженою відповідальністю Експансія (позивач у справі, скаржник) комерційну пропозицію № 1189 щодо переліку робіт та матеріалів для підйомного мосту, до яких увійшли: поставка електродвигуна з баком та гідросистемою у зборі (без циліндрів), очисника, здійснення його діагностики, реконструкції, підключення до мережі та запуску, транспортний тариф.

Також у комерційній пропозиції зазначено, що у додатковому кошторисі будуть зазначені витрати на виготовлення РВД (послуги встановлення закладені в реконструкцію) (а.с.10).

З огляду на зазначену вище комерційну пропозицію, 31.10.2016 р. ТОВ Техно-Імідж виставило ТОВ Експансія для оплати рахунок № 1215 на суму 22 941, 18 грн. за поставку зазначеного в пропозиції обладнання та його установку (а.с. 11).

08.11.2016р. позивачем за платіжним дорученням № 3596589 сплачено відповідачу передплату за комерційною пропозицією у розмірі 30%, в сумі 7661,18 грн. (а.с.13).

Листом № 1356 від 29.11.2016р. відповідач повідомив позивача про необхідність стовідсоткової передоплати рахунку № 1215 від 31.10.2016р., в звязку з нестійким курсом євро, що може мати наслідком збільшення вартості комплектуючих (а.с.12). Таким чином, позивачем платіжним дорученням № 3676326 від 29.12.2016р. доплачено 15 280 грн. (а.с.14), що загалом становить суму 22 941,18 грн.

16.02.2017р. засобами електронного зв`язку відповідачем направлено позивачу лист, відповідно до якого під час виконання своїх зобов`язань, в ході переговорів із постачальником обладнання, відповідач встановив, що не має можливості завершити роботи без значного підвищення їх вартості; здійснив самостійно висновок про неприйнятність такої вартості робіт для замовника (позивача) та запропонував надати лист на повернення коштів (а.с.15, 57).

24.02.2017р. також засобами електронного звязку позивач направив фірмовий бланк повернення грошових коштів (а.с.58).

18.04.2017р. листом № 18/04-1 позивач направив відповідачу вимогу про повернення 22941, 18 грн. При цьому у вимозі вказано, що між сторонами був укладений в спрощений спосіб договір надання послуг з реконструкції підйомного мосту; позивачем свої зобов`язання виконані належним чином, проте, відповідач до виконання своїх зобов`язань не приступив, в зв`язку з чим позивач на підставі п.3 ч.2 ст.1212 ЦК України вимагає повернення грошових коштів (а.с.16). Зазначену вимогу отримано відповідачем 19.04.2017р., що підтверджується копією накладної кур`єрської пошти (а.с.17).

Листом від 03.05.2017р. відповідач повідомив позивачу про можливість вирішення питання реконструкції мосту без збільшення вартості робіт; вказав на відмову позивача надати допуск мобільній бригаді відповідача, та повідомив про необхідність поставки замовленого обладнання згідно сплаченого рахунку (а.с.72).

Підставою позовних вимог є неповернення ТОВ "Техно-Імідж" перерахованих ТОВ "Експансія" грошових коштів, які, зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо поставки та установки обладнання, позивач вважає безпідставно отриманими та просить їх стягнути в примусового порядку.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав встановлених ст. 11 цього кодексу.

Дії відповідача, повязані із зверненням до позивача з комерційною пропозицією та виставленням рахунка № 1215 від 31.10.2016 р. та дії позивача по перерахуванню відповідачу грошових коштів в сумі 22 941, 18 грн. згідно зазначеного рахунку, свідчать про те, що між сторонами виникли відносини з поставки та установки обладнання.

Отже, вказана комерційна пропозиція, яку прийняв позивач, є укладенням в спрощений спосіб між сторонами договору, який має змішаний характер ознаки як договору поставки, так і договору підряду.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки обладнання, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Зазначена стаття Господарського кодексу України повністю кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1, 2 ст.693 ЦК України регламентовано, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Правовим обґрунтуванням позовних вимог позивач зазначив ст.1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25.02.2015р. № 3-11гс15 по справі № 910/1913/14, яка є обовязковою для застосування всіма судами.

На застосуванні зазначеного правового висновку до спірних відносин також наполягав і позивач у апеляційній скарзі.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно припинення зобовязань за договором, укладеним сторонами у спрощений спосіб.

Частиною 1 ст.181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи встановлено, що договір поставки та монтажу обладнання укладений сторонами у спрощений спосіб, шляхом надсилання комерційної пропозиції відповідачем та прийняттям її позивачем, подальшою оплатою рахунку.

Таким чином, пропозиція про припинення договору, погоджена обома сторонами, має також відобразитись у листуванні між сторонами.

З наявного у справі листування між сторонами неможливо встановити, що договір був припинений, на чому наполягає позивач у справі. В жодному листі від позивача не міститься вказівки на таке погодження.

В листі відповідача від 16.02.2017р. про неможливість виконання робіт, останнім здійснене самостійне припущення про неприйнятність вартості робіт для замовника (позивача). Сам позивач на вказаний лист жодної відповіді не надавав, отже, зробити висновок про неприпустимість для нього виконання робіт за більш високими цінами, та про припинення договору за згодою обох сторін, неможливо.

Враховуючи, що зобовязання між сторонами не припинились, спеціальними нормами закону, зокрема ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, врегульовані питання повернення передплати за непоставлений товар (не виконане зобовязання), безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, то вказані обставини виключають застосування до спірних відносин ст. 1212 ЦК України.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про належне виконання відповідачем свого обовязку, що підтверджується направленням обладнання електродвигуна, за експрес-накладною № 5288 підприємства звязку Нова пошта (а.с. 70), оскільки поставка товару не є виконанням зобовязань за комерційною пропозицією. В матеріалах справи відсутні докази монтажу, реконструкції, підключення електричного обладнання, а відтак, не надано доказів належного виконання зобовязань відповідачем у справі.

Крім того, згідно вищезазначеної накладної ТОВ "Нова пошта" відповідач поставив позивачу автозапчастини вартістю 200 грн., що не відповідає предмету і ціні комерційної пропозиції, отже, неможливо зробити висновок про поставку саме договірного обладнання, а інших доказів поставки належного обладнання за ціною комерційної пропозиції матеріали справи не містять, відповідачем не надавались.

Таким чином, не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас, апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставинам справи (абз.5 п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2017р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України").

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновок господарського суду, здійснений у резолютивній частині рішення господарського суду є правильним, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія", м. Вишневе, Київська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 року у справі № 904/6047/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 31.07.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя М.О. Дармін