УХВАЛА

02 серпня 2017 року Справа № 913/397/17

Провадження №26/913/397/17

Суддя Масловський С.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз про розстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 23.06.2017 у справі №913/397/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування, м. Київ, в особі філії Газопромислового управління Щебелинкагазвидобування, Харківська область, Балаклійський район, смт. Донець

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, Луганська область, м. Сєвєродонецьк

про стягнення 107869,12 грн.

Суддя Масловський С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, провідний юрисконсульт юридичного відділу Філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" ПАТ "Укргазвидобування", представник за довіреністю № 2-362д від 19.12.2016;

від позивача: ОСОБА_2, юрисконсульт юридичного відділу правової та договірної роботи, представник за довіреністю № 61 від 03.07.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.07.2017 публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, звернулося до господарського суду Луганської області з заявою №01-02-43/1357 від 13.07.2017 про розстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.06.2017 у справі №913/397/17 на 5 (пять ) років , а саме до 31.07.2022 року.

24.07.2017 ухвалою господарського суду Луганської області заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду прийнято до розгляду.

Заява обґрунтована тим, що підприємство знаходиться у скрутному фінансовому стані, який також погіршено у вязку з встановленим НКРЕКП тарифом на розподіл природного газу; обмеженість матеріальних ресурсів позбавляє відповідача, можливості погасити одразу в повному обсязі заборгованість по даній справі. Кошти в розмірі 109487,17 грн, які стягнуті за рішенням господарського суду є значними для бюджету товариства відповідача, та їх втрата негативно відібється на фінансовому становищі підприємства. До того ж, заявник зазначає, що невідомими озброєними особами здійснено захоплення підприємства відповідача, захоплено всі основні засоби, майно, обладнання, нерухомість, грошові кошти, у звязку з чим підприємство було змушено двічі переміщати своїх працівників та на даний час підприємство здійснює свою діяльність у місті Сєвєродонецьк, Луганської області.

01.08.2017 позивач через канцелярію господарського суду Луганської області подав заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення №01-02-43/1357 від 13.07.2017, в яких просить суд відмовити в задоволені заяви про надання розстрочки, посилаючись на те, що посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан, в т.ч. без наявності будь-яких доказів такого скрутного фінансового стану за змістом ст.121 Господарського процесуального кодексу України не може вважатися обставиною, що може бути підставою розстрочки виконання рішення; що відповідачем не надано доказів виключних обставин, які є підставою для розстрочення рішення суду; що надання розстрочки істотно порушить інтереси позивача внаслідок тривалого перенесення терміну (ще на 5 років) виконання зобовязання відповідачем у даних правовідносинах.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, Господарський суду Луганської області,-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2017 публічне акціонерне товариство Укргазвидобування, в особі філії Газопромислового управління Щебелинкагазвидобування звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз про стягнення 107869,12 грн. з яких 97906,71 грн. основна заборгованість, 2827,56 грн. 3% річних, 8331,32 грн. інфляційні витрати.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.06.2017, повний текст якого складено 16.06.2017, позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз на користь публічного акціонерного товариства Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Щебелинкагазвидобування основний борг в сумі 97906 грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 1631 грн. 09 коп., інфляційні витрати в сумі 8261 грн. 33 коп., а також 1616 грн. 99 коп. судового збору.

30.06.2017 вказане рішення набрало законної сили та на його виконання видано наказ господарського суду Луганської області.

24.07.2017 публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, звернулося до господарського суду Луганської області з заявою №01-02-43/1357 від 13.07.2017 про розстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.06.2017 у справі №913/397/17 на 5 (пять ) років , а саме до 31.07.2022 року.

Згідно з ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Згідно з ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підпунктами 7.1.1 та 7.1.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 передбачено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з пп.7.2 п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2012 №9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Отже, законодавець у будь-якому випадку повязує розстрочку виконання рішення з обєктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для розстрочки виконання рішення.

Виконання рішень, винесених судом, є невідємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Розстрочка виконання рішення має ґрунтуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів сторін.

У ГПК України та спеціальному законі, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

Тобто, перелік "обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення" у національному законодавстві є доволі нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки (розстрочки) виконання остаточного рішення у законі відсутнє. Відповідно, суд, який приймав рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для надання відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, має право відстрочення виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

В постанові ВГСУ № 922/796/15 від 14.12.2016 зазначено що, зважаючи на те, що 1) виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" , № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43). Вищий господарський суд України вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Відповідно до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 17 закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Згідно з ст.1 Закону України №1669-VII від 02.09.2014 Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указами Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року, Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України №405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року і на момент розгляду вказаної заяви проведення антитерористичної операції триває.

Суд погоджується з доводами Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз про те, що проведення антитерористичної операції на території Луганської області призвело до виникнення виключних обставин, за умови існування яких заявник не має можливості здійснювати в повній мірі свою господарську діяльність, виконувати поточні та інші вже існуючі договірні зобовязання. Зокрема, ПАТ Луганськгаз фактично позбавлено права володіння та користування майном, яке перебуває у власності та господарському віданні товариства і його відокремлених структурних підрозділів, які знаходяться на непідконтрольній Українській владі території, що підтверджується протоколом №13 від 31.12.2014 засідання Правління ПАТ Луганськгаз та протоколом засідання постійно діючої комісії з питань інвентаризації та списання щодо результатів інвентаризації, проведеної згідно наказу від 29.09.2014 №128. Загальна сума втрачених основних засобів складає 311 807 240 грн. 60 коп. Крім того, у звязку з проведенням АТО на території Луганської області та перебуванням боржників на непідконтрольний території, нездійснення ними оплати за поставлений природний газ, неможливість проведення на непідконтрольній території банківських операцій прямим чином впливає на збільшення дебіторської заборгованості споживачів перед ПАТ Луганськгаз за природний газ. Станом на 01.06.2017 загальний борг споживачів за природний газ склав 1177154,28 грн.

Наявність пошкоджених та зруйнованих газопроводів ПАТ Луганськгаз внаслідок бойових дій призводить до витоку природного газу. Розрахунок за ці втрати (негативний небаланс природного газу) боржник покладає повністю на себе у звязку з чим несе додаткові збитки за не отриманий природний газ. Крім того, відповідач неодноразово звертався до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, з проханням вирішити питання щодо субєкта ринку, на якого будуть покладатися обсяги негативного небалансу природного газу та визначення джерел перекриття такого небалансу. Як свідчить листування з цього приводу зазначена проблема на рівні регулятора наразі не вирішена. Для зменшення негативного небалансу природного газу боржником проводиться ремонт пошкоджених обєктів газопостачання на постраждалих від бойових дій територіях за власний рахунок, що значно впливає на його фінансовий стан, оскільки ПАТ Луганськгаз несе невиправдані збитки не з своєї вини.

З метою сприяння розвязання проблемних питань діяльності товариства боржник звертався з листами до Президента України, Премєр-Міністра України, Голови Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, проте вони залишені без відповіді.

Відносно поданих відповідачем сертифікатів Торгово-промислової палати України № 657 від 26.09.2014 та №6224 від 19.04.2016 господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічні положення передбачені ст.218 Господарського процесуального кодексу України.

Законом України №1669-VIІ в ст.10 передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Крім того, були внесені зміни у Закон України Про торгово-промислові палати в Україні, зокрема, викладено абзац 3 ч.3 ст.14 Закону у наступній редакції засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями субєктів господарської діяльності та фізичних осіб, а також доповнено ст.141 в наступній редакції: торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

З наданого відповідачем сертифікату №657 від 26.09.2014 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який виданий Торгово-промисловою палатою України, вбачається, що він засвідчує, що події на території Луганської області є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз за договором на транспортування природного газу №ЛГН001/7ТГ13, укладеного з Публічним акціонерним товариством Укргазвидобування.

Таким чином, неможливість виконання ПАТ Луганськгаз зобовязань перед Публічним акціонерним товариством Укргазвидобування, за яким здійснювались стягнення у справі №913/397/17, обумовлена надзвичайними подіями, що виникли на території Луганської області через проведення антитерористичної операції, з огляду на що вказаний сертифікат судом приймається до уваги.

З наданого відповідачем сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили №6224 від 19.04.2016, який виданий Торгово-промисловою палатою України, вбачається, що він засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації Луганськгаз щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу у розмірі 10,9 млн. куб.м за договором №13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладеним 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Луганськгаз.

Вказаний сертифікат не засвідчує обставин непереборної сили за договором на транспортування природного газу №ЛГН001/7ТГ13, укладеного з Публічним акціонерним товариством Укргазвидобування, з огляду на що до уваги судом не приймається.

Відносно фінансового стану сторін господарський суд зазначає наступне.

З метою оцінки фінансової можливості погашення заборгованості перед позивачем боржником подано до суду Баланс на 31.03.2017 та Звіт про фінансові результати за перший квартал 2017 року, з останнього вбачається, що збиток від операційної діяльності ПАТ Луганськгаз за звітній період становить 17 150 000 грн. 00 коп. Крім того, на фінансовий стан боржника впливає наявна заборгованість споживачів за природний газ (без урахування заборгованості по неконтрольованій території).

Також щоб стабілізувати своє фінансове становище боржник неодноразово звертався з листами до НКРЕКП, щодо перегляду тарифу на розподіл природного газу.

Суд погоджується з доводами боржника про те, що негайне виконання судового рішення призведе до зупинки його господарської діяльності, неможливості відновлення пошкоджених газопроводів, неможливості забезпечувати природним газом споживачів Луганської області, що створить загрозу зупинення функціонування багатьох підприємств та може призвести до гуманітарної катастрофи.

Суд вважає, що оплата стягнутої судовим рішенням суми частинами, дасть можливість боржнику самостійно здійснити погашення заборгованості без негативного впливу на діяльність та фінансовий стан підприємства.

Також судом при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення враховується майновий стан позивача і що Публічне акціонерне товариство Укргазвидобування в особі філії Газопромислового управління Щебелинкагазвидобування є обєктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави та що через значний обсяг кредиторської заборгованості позивача не має можливості своєчасно здійснювати розрахунки з контрагентами, що є необхідним для безперервного постачання газу споживачам.

Крім того, суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобовязань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку про наявність виключних обставин, які унеможливлюють своєчасне виконання рішення господарського суду у справі №913/397/17 Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Луганськгаз.

Водночас розстрочка виконання рішення строком на 5 років, враховуючи заперечення позивача, є значним строком, протягом якого може змінитися як майновий стан позивача так і відповідача, стягнута за рішення господарського суду Луганської області від 13.06.2017 у справі №913/397/17 складає основний борг в сумі 97906 грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 1631 грн. 09 коп., інфляційні витрати в сумі 8261 грн. 33 коп., а також 1616 грн. 99 коп. судового збору, з огляду на що господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз №01-02-43/357 від 13.07.2017 та розстрочення виконання рішення від 13.06.2017 у справі №913/397/17 на 3 місяці зі сплатою рівними частинами щомісячно 36472 грн 04 коп., починаючи з серпня 2017 року.

Керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

У Х В А Л И В:

1. Заяву №01-02-43/1357 від 13.07.2017 Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз про надання розстрочки виконання рішення суду задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду від 13.06.2017 у справі №913/397/17 в частині стягнення з з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз (, місцезнаходження: 93400, м. Сєвєродонецьк Луганська область, вулиця Гагаріна, будинок 87) на користь Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вулиця Кудрявська, 26/28), в особі філії Газопромислового управління Щебелинкагазвидобування (, місцезнаходження: 64250, смт. Донець, Балаклійський район, Харківська область, вулиця Стадіонна, 9) основний борг в сумі 97906 (девяносто сім тисяч девятсот шість) грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 1631 (одна тисяча шістсот тридцять одна) грн 09 коп, інфляційні витрати в сумі 8261 (вісім тисяч двісті шістдесят одна) грн. 33 коп., а також 1616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) грн 99 коп. судового збору (всього 109 416 грн 12 коп.) наступним чином:

- 36472 грн 04 коп. по 31.08.2017 (включно);

- 36472 грн 04 коп. по 30.09.2017 (включно);

- 36472 грн 04 коп. по 31.10.2017 (включно);

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення.

Наказ господарського суду Луганської області від 30.06.2017 у справі № 913/397/17 підлягає виконанню з урахуванням ухвали господарського суду Луганської області від 02.08.2017 у справі № 913/397/17.

Суддя С.В. Масловський