УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

17.07.2017Справа № 910/11534/17

Суддя Привалов А.І., розглянувши

позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Мьолі-Інвест-Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мьолі-Інвест-Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Мьолі-Інвест-Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), який порушує право власності позивача на квартири № 144 та № 148, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та які за оспорюваним договором ОСОБА_1 відчужив на свою користь.

Дослідивши подану позовну заяву № б/н від 12.07.2017р. суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007р. № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка є чинною на дату звернення до суду) встановлено, що система судів загальної юрисдикції відповідно до Конституції України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

У пункті 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що з урахуванням приписів статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) справи зі спорів, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, розглядаються господарськими судами за одночасної наявності двох умов: якщо ці спори виникають з цивільних (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України) або господарських (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України) відносин, у тому числі з корпоративних, та суб'єктний склад сторін спору відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 05.09.2014р., який укладений між юридичною особою - товариством з обмеженою відповідальністю «Мьолі-Інвест-Україна» та фізичної особою - ОСОБА_1.

Отже, відповідачами у справі мають бути визначені особи, які уклали оспорюваний правочин, тобто товариство з обмеженою відповідальністю «Мьолі-Інвест-Україна» та ОСОБА_1. При цьому, у разі не зазначення іншого учасника правочину в якості відповідача, останній має бути залучений судом.

Таким чином, відповідачами у даній справі мають виступати товариство з обмеженою відповідальністю «Мьолі-Інвест-Україна» та ОСОБА_1. Проте, ОСОБА_1 є фізичною особою, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Однак, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 ГПК України.

Таким чином, оскільки пред'явлені позовні вимоги не мають ознак корпоративного спору, а в якості іншого відповідача має бути в обов'язковому порядку залучений ОСОБА_1, який не може бути стороною в господарському процесі за своїм правовим статусом, суд дійшов висновку, що даний спір не підвідомчий господарським судам та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 62, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» у прийнятті позовної заяви.

Суддя А.І.Привалов