ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2017 р. Справа № 925/823/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Черкаська область, м. Христинівка, вул. Лисенка, 1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Спец Хім Агро», Черкаська область, м. Христинівка, вул. Кірова, 1

про розірвання договору оренди та стягнення 906 915,20 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - підприємець - особисто,

ОСОБА_3 - за довіреністю;

відповідача: Іванов А.А. - адвокат, за ордером.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача з вимогою розірвання договору оренди майна та стягнення заборгованості по оренді майна.

В судовому засіданні:

Позивач та його представник вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Подано витребувані судом документи.

Відповідач вимоги заперечив. Подано письмовий відзив на позов. Подано клопотання про призначення експертизи підпису директора товариства на акті приймання-передачі майна. Підтверджено проведення часткового розрахунку по оренді нерухомості станом до березня 2016р. Вказує на неналежне повідомлення орендаря про обтяження майна, що перешкоджає його використанню, та відсутність доказів введення окремих об'єктів в експлуатацію. Просить в позові відмовити.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

Витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що позивач ОСОБА_1 набув статусу підприємця 18.11.2010р. (номер запису 0001593) - а.с. 14-17.

Згідно договору оренди нежитлових приміщень №11-2013 від 01.05.2013р. з гр. ОСОБА_5, позивачу на праві користування належать адміністративно-побутові та виробничо-складські приміщення з внутрішніми комунікаціями (комплекс будівель та споруд), загальною площею 8387,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності за ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 13.10.2008р., що видане виконавчим комітетом Христинівської міської ради та витягом №20561044 від 13.10.2008р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 22-23).

Вищевказані приміщення позивач набув в користування з метою використання у господарській діяльності, в тому числі і отримання прибутку.

01.05.2015р. позивач та ТОВ «Спец Хім Агро» підписали договір оренди нежитлових приміщень (фактично - суборенди) та обладнання строком дії до 31.03.2018р. - а.с. 24-27.

Згідно умов договору 01.05.2015р. позивач передав товариству «Спец Хім Агро» в строкове платне користування частину нежитлових приміщень, розташованих за адресою: вул. Кірова, 1, м. Христинівка, Черкаська область, загальною площею 1 779,00 кв.м.: приміщення котельні площею 90,1 кв.м та приміщення цеху по виготовленню залізобетонних виробів площею 1688,9 кв.м разом із обладнанням (а.с. 28-29).

Положеннями пункту 1.1. розділу 1, підпункту 2.1.4 пункту 2.1 розділу 2 та розділу 3 Договору суборенди передбачено обов'язок ТОВ «Спец Хім Агро» своєчасно вносити орендодавцю орендну плату.

Пунктом 3.2. розділу 3 Договору суборенди встановлено, що орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря щомісячно до 20 числа поточного місяця за наступний місяць на розрахунковий рахунок Орендодавця.

Згідно підпунктів 3.1.1., 3.1.2. пункту 3.1. розділу 3 Договору суборенди, розмір місячної орендної плати становить 50 000,00 грн. і може змінюватись у зв'язку з інфляційними та іншими процесами.

Погодження та розрахунок суми місячної орендної плати проводиться щомісячно до 20 числа поточного місяця на наступний місяць, уповноваженими особами з підписанням додаткової угоди, «Акту погодження ціни», та видачею рахунку на оплату Орендарю (пп. 3.1.3. п. 3.1. р. 3 Договору суборенди).

Відповідно приписів підпункту 2.1.4. пункту 2.1. розділу 2 та пункту 3.2. розділу З Договору суборенди щомісячна орендна плата за користування об'єктом оренди підлягала сплаті Орендарем (ТОВ «Спец Хім Агро») на поточний рахунок Орендодавця (ФОП ОСОБА_1) не пізніше 20 числа поточного місяця за наступний місяць.

Фактично сплата щомісячної орендної плати відповідно до Договору суборенди та додаткових угод до нього здійснювалась Орендарем до лютого 2016 року.

Орендну плату за лютий 2016 року та за березень 2016 року ТОВ «Спец Хім Агро» було внесено лише частково (20000 та 30000 грн.), а з квітня 2016р. орендні платежі взагалі не сплачувались.

За ТОВ «Спец Хім Агро» утворилась заборгованість зі сплати орендної плати в загальному розмірі 757 060 грн. (а.с. 4-5).

Факти несплати ТОВ «Спец Хім Агро» орендних платежів позивач підтверджує витягами з банківського реєстру про рух коштів на поточному рахунку ФОП ОСОБА_1 №0160 у Христинівському відділенні ПАТ «Приватбанк» (МФО 354347), на який згідно Договору оренди мала здійснюватись оплата Орендарем (а.с. 32-36).

Стосовно розміру орендної плати за лютий 2016р. (55 550 грн.) і квітень 2016р. (51510 грн.), позивач вказав, що такий розмір плати було погоджено сторонами Договору суборенди за відповідні місяці шляхом укладення додаткових угод до договору суборенди №10 від 22.02.2016р. та №12 від 20.04.2016р. (а.с. 30-31).

Щомісячну орендну плату за інші періоди, починаючи з лютого 2016р. до

травня 2017р. Орендар був зобов'язаний сплачувати у розмірі, погодженому Договором оренди - 50000 грн. у строки, визначені спірним Договором.

Орендар продовжує тривалий час користуватись об'єктом оренди і плату за її користування не сплачує. На суму заборгованості відповідача по грошовому зобов'язанню позивач нараховує відповідачу штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних.

Крім того, у зв'язку з триваючою несплатою орендної плати позивач наполягає на розірванні договору оренди, про що відповідач був письмово попереджений.

Причиною звернення позивача до суду та захисту порушеного права стали недотримання відповідачем умов договору оренди та наявність заборгованості.

Відповідач вважає, що позовні вимоги Позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону, не підтверджені належними та допустимими доказами та не можуть бути задоволені судом з таких мотивів:

Договір №1-2015 від 01.05.2015р., що підписаний ФОП ОСОБА_1, був підписаний як договір оренди, але фактично є договором суборенди, при підписанні орендодавець не надав погодження орендодавця за договором оренди нежитлових приміщень №11-2013 від 01.05.2013р., відповідно до п.1 ст. 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм, в даному випадку суборенда) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом;

Під час підписання договору №1-2015 від 01.05.2015р. про договір оренди нежитлових приміщень №11-2013 від 01.05.2013р. не було відомо;

В пункті 1.2. договору від 01.05.2015р. вказано, що об'єкт оренди перебуває в приватній власності, але не вказано в чиїй саме та не було надано документів, на підставі яких майно перебуває в приватній власності;

Позивач уклав договір із відповідачем на період з 2015 по 2018 роки, не зважаючи на те, що договір оренди між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладений на період з 2013р. по 2016р., а відповідно до п.2 ст.774 ЦК строк договору піднайму (суборенди) не може перевищувати строку договору найму (оренди);

Орендодавець грубо порушив договір ще під час підписання його, оскільки відповідно до пункту 2.2.5 договору орендодавець зобов'язується не передавати приміщення у заставу. Але вказане приміщення вже перебувало у заставі відповідно до кредитного договору №010/05-02/05-02/025-09. Не зважаючи на вимоги пункту 2.2.5 договору орендодавець взагалі не повідомив про такий факт;

Відповідно до пункту 2.2.2. орендодавець зобов'язується не чинити перешкоди орендарю в користуванні орендованим майном. Але в кінці травня 2017р. без вагомих на те причин був введений пропускний режим, в ході якого відповідач не міг вести господарську діяльність і лише після того як представник ТОВ «Спец Хім Агро» звернувся до позивача, щоб той надав пояснення з приводу ситуації яка склалась, ФОП ОСОБА_6 направив лист, в якому зазначив, що з 01.06.2017р. вводиться перепускний стан;

Відповідно до пункту 2.2.3 договору орендодавець зобов'язується не втручатись в господарську діяльність орендаря, але на виробничих приміщеннях вимикалась електроенергія, в ході чого подальше функціонування підприємства зупинялось;

Відповідно до пункту 3.1. договору від 01 травня 2015р. погодження та розрахунок суми місячної орендної плати проводиться щомісячно до 20 числа поточного місяця на наступний місяць, уповноваженими особами з підписанням додаткової угоди, «Акту погодження ціни», видачею рахунку на оплату ОРЕНДАРЮ. Однак, надані позивачем документи, а саме: Додаткова угода №10 до договору №1-2015 від 22.02.2016р. та Додаткова угода №12 до договору №1-2015 від 20.04.2016р. (на підставі яких позивач зробив розрахунки заборгованості, пені та інфляційних втрат), а також Акт прийому-передачі до договору оренди нежитлових приміщень та обладнання №1-2015 від 05.05.2015р., уповноваженими особами з підписання даних документів ТОВ «СПЕЦ ХІМ АГРО» не підписувались.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 217 ГК України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій:

відшкодування збитків;

штрафні санкції;

оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Штрафними санкціями, у відповідності до ч. І ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивач в позовній заяві не зазначив, що сам неодноразово порушував умови договору і що ТОВ «Спец Хім Агро» понесло втрати через перешкоджання господарській діяльності та втручання у виробничий процес.

На запитання головуючого в судовому засіданні представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та суб'єктами господарювання на ринку послуг в Україні.

Місцезнаходження юридичних осіб відповідає місцю їх державної реєстрації - приписи ст. 93 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оренди нерухомого майна на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своїм змістом представлений договір №1-2015 оренди нежитлових приміщень та обладнання від 01.05.2015р. є договором найму (оренди) і відповідає вимогам ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму одна сторона (наймодавець) передає майно наймачеві у користування за плату на певний період.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору оренди нежитлових виробничих приміщень в м. Христинівка по вул. Кірова, 1 - від 01.05.2015р. №1-2015 (а.с. 24-27). Договір не заперечний сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Доводи відповідача про порушення процедури укладання договору оренди нежитлових приміщень спростовуються договором оренди нежитлових приміщень №11-2013 від 01.05.2013р. (а.с. 18-20), яким передбачено право ФОП ОСОБА_1 передавати орендоване майно в суборенду та продовжити дію договору на той же строк і на тих умовах при відсутності заперечень сторін. Суд не приймає доводи відповідача до уваги при прийнятті рішення та вказує, що відповідач не вправі ревізувати відносини, де він не є стороною договору.

Право власності на об'єкт підтверджено Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно за гр. ОСОБА_5 (а.с. 22) та витягом про реєстрацію права власності на неї (а.с. 23).

Відповідач не надав доказів звернення до суду з позовами до ФОП ОСОБА_1 чи гр. ОСОБА_5 про визнання недійними договорів оренди чи додаткових угод про зміну розміру орендної плати.

Аналіз вимоги про стягнення основної суми боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини першої статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною третьою статті 285 Господарського кодексу України встановлено, що одним із основних обов'язків орендаря є своєчасна і повна сплата орендної плати.

Відповідно до приписів частини третьої статті 774 Цивільного кодексу України, до договору піднайму застосовуються положення про договір найму. В силу положень закону, сплата орендної плати за користування майном на підставі договору оренди, в тому числі суборенди, є безумовним обов'язком орендаря (суборендаря).

Відповідно до частини четвертої статті 286 Господарського кодексу України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на вищевикладені умови Договору суборенди (пп. 2.1.4 п. 2.1 р. 2 та п. 3.2 р. 3) та положення частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, строк виконання грошового зобов'язання Відповідача по сплаті орендних платежів за Договором на момент звернення до суду із цим позовом настав.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Цивільним кодексом України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526). При цьому, згідно приписів статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак в порушення умов, визначених пунктом 1.1. розділу 1, підпунктом 2.1.4 пункту 2.1 розділу 2 та розділом 3 Договору суборенди, приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, Орендар свої зобов'язання за Договором суборенди не виконав, повністю та у строк орендну плату не сплатив, що є предметом спору.

Оскільки відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), Відповідач є таким, що порушив свої зобов'язання за Договором суборенди, і продовжує тривалий час ухилятись від їх виконання.

Порушені права позивача підлягають судовому захисту та відновленню шляхом стягнення з Відповідача на користь позивача заборгованості за Договором суборенди в розмірі 757 060 грн. Нарахування не спростоване відповідачем в належний спосіб. Суд вважає доведеним право позивача на стягнення боргу, тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Доводи відповідача про перебування майна в заставі і відсутність обов'язку вносити орендну плату за обтяжене майно суд не приймає до уваги при прийнятті рішення та зазначає, що відповідач тривалий час без обмежень використовує орендоване майно в своїй господарській діяльності та отримує прибуток.

Іпотека на спірне майно припинена рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 15.11.2013р. Рішення суду набрало законної сили та не спростоване в належний спосіб відповідачем.

Аналіз вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування до порушника господарських санкцій, передбачених законом або договором, а, згідно статті 611 Цивільного кодексу України, правовим наслідком порушення зобов'язання є, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини другої статті 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.3. розділу 4 Договору суборенди передбачено, що у разі прострочення сплати орендної плати Орендар зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи договірні умови, обставини несплати орендних платежів, користуючись правом на нарахування пені, позивач заявляє до стягнення, крім суми основного боргу, також нараховану (протягом шести місяців з дня виникнення заборгованості по кожному платежу окремо за періоди: травень 2016р. - червень 2017р.) на заборгованість з орендних платежів пеню в межах установленого пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України спеціального (скороченого) річного строку позовної давності. Розмір пені становить 78 069,65 грн. (а.с. 37-42).

Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Закон» з урахуванням строку прострочення орендної плати, облікової ставки НБУ за період прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно. Вимога позивача про стягнення 78 069,65 грн. пені підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи несплату орендних платежів, користуючись правом вимоги стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних від простроченої суми, позивач заявив до стягнення інфляційні втрати та 3% річних за періоди: травень 2016р. - травень 2017р. по грошовому зобов'язанню. Розмір інфляційних втрат становить 58 211,59 грн., розмір 3% річних - 13 573,96 грн. (а.с. 43-50).

Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Закон» з урахуванням періоду прострочення орендної плати, індексу інфляції за період прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно. Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат 58 211,59 грн., 3% річних - 13 573,96 грн. - підлягає до задоволення.

Аналіз вимоги про розірвання договору.

Згідно з ч.6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Ч.3 ст. 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.4 ст.188 Господарського кодексу України, у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового регулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Норми Господарського кодексу України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Крім того, вищенаведені норми заперечують можливість односторонньої відмови від договору господарської оренди у позасудовому порядку.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Наведені правові висновки викладені Верховним судом України у постанові від 08 травня 2012р. у справі №3-26гс12.

Позивач аргументовано доводить право на розірвання Договору оренди від 01.05.2015р.

Відповідач не спростував доводи позивача в належний спосіб.

Суд конкретизує дату розірвання договору оренди від 01.05.2015р. - з моменту набрання судовим рішеннями законної сили.

Суд відхиляє клопотання відповідача про призначення судової експертизи підпису директора відповідача на акті приймання-передачі майна, оскільки спору в частині укладення договору немає, відповідачем прийняті умови договору оренди нерухомості та проводилась оплата оренди позивачу (орендодавцю).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу та санкцій відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про сплату санкцій - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів погашення вимоги. Позивач використав належний спосіб захисту права, тому позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача та стягнути на користь позивача 15203,73 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати з дати набрання рішенням законної сили договір оренди нежитлових приміщень та обладнання №1-2015 від 01.05.2015р., що укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Спец Хім Агро».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Спец Хім Агро», м. Христинівка Черкаська область, вул. Кірова, 1, , номер рахунку в банку невідомий

на користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, номер ЄДРПОУ НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

757060 грн. орендної плати, 78069,65 пені, 58211,59 грн. інфляційних втрат, 13573,96 грн. -3% річних, 15203,73 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 03.08.2017р.

Суддя Скиба Г.М.