ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Справа № 926/4047/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Селіваненка В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуМіського комунального підприємства "Газкомплектприлад"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 03.04.17
у справі№926/4047/16
господарського судуЧернівецької області
за позовомМіського комунального підприємства "Газкомплектприлад"
до1)Малого приватного підприємства "Рейтинг", 2)Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго"
третя особаЧернівецька міська рада
провизнання договору недійсним
за участю представників від:
позивачане з'явилися, були належно повідомлені,
відповідача-1не з'явилися, були належно повідомлені,
відповідача-2не з'явилися, були належно повідомлені,
третьої особине з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Міське комунальне підприємство "Газкомплектприлад" звернулося до господарського суду Чернівецької області з позовом до Малого приватного підприємства "Рейтинг" та Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Чернівецької міської ради, про визнання недійсним договору про постачання електроенергії від 31.05.10 №2176/5.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 02.02.17 (суддя Миронюк С.О.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.04.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Зварич О.В., судді: Хабіб М.І., Юрченко Я.О.), у позові відмовлено, з підстав відповідності положень договору вимогам цивільного законодавства, що у свою чергу, узгоджується з приписами ст.ст.203, 215 ЦК України.

Не погоджуючись із судовими актами у справі, позивач просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована порушенням судами вимог п.5.4 ПКЕЕ, затверджених Постановою НКПРЕЕУ від 31.07.96 №28, яким визначений обов'язок споживача для укладання договору про електропостачання підтвердження права власності/права користування на об'єкт (приміщення) чи земельну ділянку для визначення місця розташування електромереж. При цьому, судами проігнорований факт відсутності у договорі зв'язку кінцевого строку договору із датою закінчення у споживача права власності/права користування землею, що суперечить вимогам ст.203 ЦК України.

Крім того, судами, на думку скаржника, не надано належної оцінки доводам позивача про наявність діючих договірних відносин між відповідачами (договір про постачання електроенергії від 31.05.10 №2176) суперечить вимогам ст.95 Земельного кодексу України. Наявність вказаного договору позбавляє позивача можливості вільно і самостійно господарювати на земельній ділянці, що йому надана для строкового користування, шляхом укладання договірних відносин про спільне користування електромереж із приватними підприємцями ринку для виконання умов статутної діяльності МКП "Газкомплектприлад", а саме: п.3.3.17 Статуту позивача (вид діяльності "забезпечення технологічних процесів у зоні ринку електроенергією, водою, каналізацією, транспортом, піною та розчином для пожежогасіння, пожежотехнічним обладнанням, зв'язком").

Більше того, судами залишено поза увагою те, що відповідач-1 з 10.07.14 позбувся права користування на земельну ділянку, яка відійшла на праві користування позивачеві, а тому, на думку скаржника, пролонгація договору від 31.05.10 №2176 є протиправною та також суперечить вимогам п.5.4 ПКЕЕ.

Відповідач-2 надав відзив, просивши судові акти залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 08.09.98 між виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів України та Малим приватним підприємством "Рейтинг" укладено договір на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) за №1084, за яким Виконком міськради народних депутатів на підставі рішення від 08.09.98 №375/11 надав відповідачу-1 у тимчасове користування земельну ділянку, розташовану на розі вул. Дубинської-пр. Незалежності, площею 0,3514 га, згідно з планом землекористування, що додається (а.с.42-43, т.1).

Відповідно до п.31 рішення Виконкому Чернівецької міськради від 18.12.01 №1041/25 термін тимчасового користування вказаною земельною ділянкою продовжено до 04.05.02, з метою обслуговування ринку по продажу сільськогосподарської продукції (а.с.143-145, т.2).

31.01.01 року між Відкрите акціонерне товариство "Чернівціобленерго" (постачальник), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Електропостачальна компанія "Чернівціобленерго" та Малим приватним підприємством "Рейтинг" укладено договір про постачання електроенергії №2176/5, переукладений 31.05.10, за яким постачальник продає споживачу електроенергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 75 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком №7.1 "Перелік місць встановлення електролічильників, за якими проводиться розрахунок за відпущену електроенергію, включаючи субспоживачів", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с.65-69, т.1).

Пунктом 2.1 договору зазначено, що під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені ним, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Порядок розрахунків по договору передбачений додатком №1 до нього (а.с.81, т.1).

У відповідності до п.9.4 договір набирає чинності з дня його підписання, укладається на строк до 31.12.10. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений відтисками їхніх печаток.

Згідно додатку 7.1 до договору у переліку місць встановлення електролічильників, за якими проводиться розрахунок за відпущену електроенергію, об'єктом значиться ринок вул. Дубинська,8-А; місце встановлення обліку - ТП-234, власник засобів обліку - МПП "Ринок" (оборот а.с.84, т.1).

29.05.14 Чернівецька міськрада прийняла рішення за №1228 "Про заперечення малому приватному підприємству "Рейтинг" у поновленні договору на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди)", за яким МПП "Рейтинг" позбулося права тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) від 08.09.98 №1084 щодо зазначеної вище земельної ділянки (а.с.114, т.2).

Згідно акту приймання-передавання від 10.07.14 третя особа передала позивачу вказану земельну ділянку для обслуговування ринку, зазначивши підставою її передачі рішення від 28.08.03 №281 (а.с.48, т.1).

Позивач - МКП "Газкомплектприлад" на підставі Державного акта від 29.12.03 серії ІІ-ЧВ №000095 є постійним користувачем вказаної земельної ділянки, цільове призначення - для обслуговування ринку, що вбачається з наявної у справі копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.14 індексний №24859041(а.с.49, т.1).

Позивач, зважаючи на обставини набуття за актом приймання-передачі 10.07.14 права користування на зазначену земельну ділянку, звернувся до господарського суду із позовом про визнання на майбутнє недійсним договору про постачання електроенергії від 31.05.10 №2176, укладено між відповідачами, оскільки його наявність суперечить вимогам п.5.4 ПКЕЕ, ст.95 Земельного кодексу України та його статутній діяльності, щодо забезпечення технологічних процесів у зоні ринку електроенергією суборендарям - приватним підприємцям ринку, шляхом укладення прямих договорів спільного користування електромережею, що і стало предметом розгляду даної справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що на момент укладення у 2001 році та переукладення спірного договору про постачання електроенергії у 2010 році відповідачу-1 (споживачу) відповідно до договору від 08.09.98 №1084 належала на праві тимчасового користування земельна ділянка, розташована на розі вул. Дубинської-пр. Незалежності, площею 0,3514 га.

Спірний договір укладено на підставі типового договору про постачання електроенергії, умови якого набули юридично обов'язкового значення у силу актів цивільного законодавства та не суперечать даним актам. Відповідність оспорюваного договору вимогам закону перевіряється станом на момент укладення відповідного договору, що базується на вимогах положень ч.1 ст.215 ЦК України.

А тому доводи позивача про відсутність у відповідача-1 прав на вказану земельну ділянку на момент звернення МКП "Газкомплектприлад" із позовом не є підставою для визнання оскаржуваного договору на майбутнє недійсним, виходячи зі змісту ч.3 ст.207 ЦК України, відповідно до якої у судовому порядку визнається недійсним і припиняється на майбутнє не договір, а господарське зобов'язання - у разі, якщо за змістом зобов'язання може бути припинено лише на майбутнє.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки попередніх інстанцій передчасними, зважаючи на таке.

Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину (договору) є недодержання у момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнається недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо у результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за ст.204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Разом з тим колегія суддів касаційної інстанції враховує, що недопустимим є визнання договору, як неукладеного за наслідками виконання його сторонами, що вбачається із правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 10.02.09 у справі №10/33/08.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст.15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки у залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце, що узгоджується із висновками ВСУ, викладеними у постановах від 14.06.17 №3-384гс17, №3-385гс17.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає слушними висновки попередніх інстанцій, що при укладенні договору про постачання електроенергії дотримано вимоги чинного законодавства, які ставляться до такого виду правочинів і що оспорюваний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками й належним чином виконувався протягом його дії.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржених судових рішень, господарські суди не дослідили, яким чином наявний укладений відповідачами договір про постачання електроенергії від 31.05.10 №2176/5 може порушувати, не визнавати або оспорювати права позивача, як нового користувача земельної ділянки на якій розміщений ринок, що є об'єктом розташування тепломереж за договором теплопостачання. Оскільки, як вірно встановлено попередніми інстанціями, відбувся перехід права користування зазначеною земельною ділянкою, а отже земля вибула із володіння МПП "Рейтинг". Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи документами, не спростованими сторонами, а саме: засвідченим Державним актом від 29.12.03 серії ІІ-ЧВ №000095 про користування земельною ділянкою за МКП "Газкомплектприлад"; витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.14 індексний №24859041, відповідно до якого позивач є користувачем означеної земельної ділянки на підставі рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень від 29.07.14 №14761265.

Попередніми судовими інстанціями не досліджено, чи є вказані документи та відповідно обставини зміною істотних умов оскаржуваного правочину, а відтак питання наявності правових підстав для визнання договору на майбутнє недійсним залишилося судами не вирішеним та йому не надано належної правової оцінки у контексті спірних правовідносин.

При цьому судами, відмовляючи у задоволені позову, не вмотивовано яким чином узгоджується наявність оскаржуваного правочину від 31.05.10 №2176/5 із вимогами положень п.5.4 ПКЕЕ, згідно із яким для укладення договору про постачання електроенергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електромереж заявник (споживач, власник технологічних електромереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта), зважаючи на обставини переходу права користування землею від МПП "Рейтинг" до МКП "Газкомплектприлад".

Також судовими інстанціями достеменно не встановлено чи порушує оскаржуваний правочин права МКП "Газкомплектприлад" вільного і самостійно господарювання на земельній ділянці, що йому надана для строкового користування у контексті положень ст.95 Земельного кодексу України, і якщо так, то у чому полягає таке порушення. При цьому має бути встановлено чи порушує наявність вказаного правочину право позивача на виконання умов статутної діяльності щодо забезпечення технологічних процесів у зоні ринку електроенергією, шляхом укладання договорів із приватними підприємцями ринку про спільне використання електромереж.

Таким чином, оскільки суди не встановили тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, постановлені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Газкомплектприлад" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Чернівецької області від 02.02.17 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.04.17 у справі №926/4047/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

В. П. Селіваненко