ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.07.2017 Справа № 905/1559/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Мазурік М.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОНТОН», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», м. Дружківка, Донецька область

про стягнення 3% річних у розмірі 2613,48грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не зявився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 25.07.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДРОНТОН», м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», м. Дружківка, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 2613,48грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Ухвалою суду від 11.07.2017р. суд порушив провадження по справі, розгляд справи призначений на 25.07.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №VF0711 від 07.11.2016р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 5, 54, 56, 61, 82, 83 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав: договір поставки №VF0711 від 07.11.2016р.; видаткові накладні №327 від 07.11.2016р., №328 від 07.11.2016р., №329 від 07.11.2016р., №330 від 07.11.2016р., №324 від 07.11.2016р., №325 від 07.11.2016р., №326 від 07.11.2016р.; товарно-транспортні накладні №№ 327, 328, 329, 330, 324, 325, 326 від 07.11.2016р. з відомостямі про вантаж; платіжні доручення №64 від 16.11.2016, №325 від 20.12.2016р.

Представник позивача у судове засідання 25.07.2017р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 25.07.2017р. не зявився, вимоги ухвали суду виконав. 21.07.2017р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав, просив розглядати справу без участі його представника, надав правоустановчі документи для долучення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

07.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДРОНТОН» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (покупець) був укладений договір поставки №VF0711 (договір), згідно п.п. 1.1, 1.2 якого, постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець сплачувати та приймати товар на умовах, визначених у данному договорі. Найменування, ассортимент, кількість та ціна товару, що є предметом данного договору, визначаються у видаткових накладних.

Товар постачається на умовах EXW (само вивіз зі складу постачальника) (Інкотермс -2010), але сторони можуть погодити інші умови для відповідної партії товару. Термін поставки товару складає 15 календарних днів з моменту його замовлення (письмового або усного). Приймання передача товару здійснюється представниками сторін в пункті поставки в порядку визначеному чинним законодавством України, та оформлюється шляхом підписання видаткових накладних (п.п. 3.1, 3.2, 6.1 договору).

Відповідно до п.п.5.1-5.2 договору №VF0711 від 07.11.2016р., покупець здійснює оплату вартості продукції у національній валюті, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у продовж 15-ти календарних днів з моменту поставки. Попередня оплата допускається.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання (п.11.1. договору).

На виконання умов договору поставки №VF0711 від 07.11.2016р., позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними №327 від 07.11.2016р., №328 від 07.11.2016р., №329 від 07.11.2016р., №330 від 07.11.2016р., №324 від 07.11.2016р., №325 від 07.11.2016р., №326 від 07.11.2016р. на загальну суму 1315843,94грн.

Відповідач здійснив оплату поставленного товару 16.11.2016р. в сумі 138163,61грн. та 20.12.2016р. в сумі 1177680,33грн., що підтверджується платіжними дорученнями доданими до матеріалів справи.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати 3% річних за договором №VF0711 від 07.11.2016р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1 договору поставки №VF0711 від 07.11.2016р. встановлено, що відповідач здійснює оплату вартості продукції у національній валюті, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у продовж 15-ти календарних днів з моменту поставки

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість отриманого товару за видатковими накладними №327 від 07.11.2016р., №328 від 07.11.2016р., №329 від 07.11.2016р., №330 від 07.11.2016р., №324 від 07.11.2016р., №325 від 07.11.2016р., №326 від 07.11.2016р. в строк до 22.11.2016р.

Як встановлено судом, згідно платіжних доручень №64, №325 відповідач сплатив позивачу за поставлений товар:

- 16.11.2016р. - 138163,61грн.;

- 20.12.2016р. 1177680,33грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товару всупереч ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України відповідач виконав з простроченням.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із оплати товару у встановлений договором поставки №VF0711 від 07.11.2016р. термін.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, періоди, правові підстави, порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 2606,34грн.

Часткове задоволення позовних вимог обумовлено тим, що позивачем помилково при розрахунку 3% річних не було враховано кількість днів у високосному році.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч. 6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиїх-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

Суд встановив:

- по-перше, визнання позову опосередковано у належній письмовій формі, визначеній ч. 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України;

- по-друге, визнання позову здійсненою уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою директором ОСОБА_1

В контексті означених норм та встановлених судом обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приймає визнання позову в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 59, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОНТОН», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС», м. Дружківка, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 2613,48грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» (84201, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОНТОН» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 12/15, ) 3% річних у розмірі 2606,34грн., а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1595,63грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 25.07.2017р. підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина