ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Справа № 904/12260/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовк І.В. (головуючий, доповідач),

Бондар С.В.,

Могил С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Платінум" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року у справі № 904/12260/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Платінум" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог 10 953,86 грн. заборгованості за поставлений товар, 11 929,30 збитків від інфляції, 1 222,51 - 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 10 953,86 грн., 3% річних в розмірі 1 162,47 грн., інфляційних втрат в розмірі 11 765,46 грн., в решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року (судді: Іванов О.Г., Березкіна О.В., Антонік С.Г.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо поставки комп'ютерної техніки.

На підставі рахунку - фактури №011096-13 від 17.12.2013 року, за накладною №011096-13 від 27.12.2013 року та довіреністю №5417 від 27.12.2013 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 10 042,20 грн. (а.с.9-11).

За накладною № 011096-13 від 27.12.2013 року відповідачем на підставі платіжного доручення № 14488 від 29.05.2014 року була здійснена часткова оплата в розмірі 5 000,00 грн. В призначенні платежу зазначено: "згідно рахунку №011096-13 від 17.12.2013 року" (а.с.12).

Сума, яка залишилась відповідачем несплаченою перед позивачем за накладною №011096-13 від 27.12.2013 року становить 5 042,20 грн.

На підставі рахунку - фактури № 00203-14 від 13.01.2014 року, за накладною № 000203-14 від 29.01.2014 року та довіреністю № 399 від 28.01.2014 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 10 911,66 грн.(а.с.13-15).

За накладною №000203-14 від 29.01.2014 року відповідачем на підставі платіжних доручень № 20196 від 23.02.2015 року та № 12570 від 26.02.2014 року була здійснена часткова оплата в розмірі 5000,00 грн. В призначенні платежу зазначено: "згідно рахунку № 00203-14 від 13.01.2014 року" (а.с.16-17).

Сума, яка залишилась відповідачем несплаченою перед позивачем за накладною №000203-14 від 29.01.2014 року становить 5 911,66 грн.

За доводами позивача відповідач свої зобов'язання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару не здійснив. Зазначаючи про порушення відповідачем грошових зобов'язань, позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 10 953,86 грн. за отриманий товар, 11 929,30 грн. - збитки від інфляції, 1 222,51 грн. - 3% річних.

Предметом судового розгляду є позовні вимоги постачальника до покупця про стягнення заборгованості за отриманий товар, інфляційної складової боргу, 3% річних у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання з оплати за одержаний товар.

Судами попередніх інстанцій позовні вимоги задоволені частково з огляду на неналежне виконання відповідачем свої зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати за поставлений позивачем товар.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що між сторонами відповідно до ст. 181 ГК України у спрощеній формі (шляхом прийняття до виконання рахунків фактур, складання видаткових накладних з довіреностями, отриманням товару) був укладений договір на поставку комп'ютерної техніки.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за договором поставки, укладеним сторонами у спрощений спосіб, за накладною №011096-13 від 27.12.2013 року та за накладною № 000203-14 від 29.01.2014 року було поставлено відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 20 953,86 грн., який був прийнятий покупцем, що підтверджується даними накладними, які підписані представниками відповідача і наявні в матеріалах справи (а.с. 10, 13).

Підписавши видаткові накладні та передавши позивачу оригінали довіреностей на право отримання товару, уповноважена відповідачем особа підтвердила факт отримання цього товару.

Однак, відповідач заперечує факт отримання товару за видатковою накладною №000203-14 від 29.01.2014 року, оскільки дана видаткова накладна не є належним доказом, так як оформлена з порушенням вимог до первинного документа, а саме не містить відомостей про посаду, прізвище особи відповідальної за здійснення господарської операції, підпису цієї особи (на копії підпису не видно) та печатки підприємства, отже не є первинним документом, що підтверджує здійснення господарської операції.

Разом з тим, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що факт часткової оплати після отримання товару підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечувався. При цьому, в призначенні платежу у платіжних дорученнях № 20196 від 23.02.2015 року та № 12570 від 26.02.2014 року зазначено: "згідно рахунку № 00203-14 від 13.01.2014 року" (а.с.16-17).

Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, від імені якої він укладений, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Зі змісту норми частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-59гс14.

Отже наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ч. 3 ст. 241 Цивільного кодексу України).

Здійснивши 23.02.2015 року та 26.02.2014 року часткову оплату виставленого позивачем рахунку № 00203-14 від 13.01.2014 року, відповідач фактично схвалив та підтвердив отримання за накладною №000203-14 від 29.01.2014 року товару.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині основного боргу та часткове задоволення присудження до стягнення інфляційної складової боргу, 3% річних.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Платінум" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 року- без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді С.Бондар

С.Могил