КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. справа№ 910/6234/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Власова Ю.Л.

при секретарі: Добрицькій В.С.

за участю представників: позивача - не з'явилися

відповідача - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська"

на рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 р.

у справі № 910/6234/17 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агент Офіс"

про стягнення 149 140, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська" (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агент Офіс" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 149 140, 00 грн заборгованості за договором про надання послуг з питань комп'ютерного програмування від 12.03.2015 р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 р. у справі № 910/6234/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 р., Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що, не зважаючи на підписання ним акту від 15.06.2015 р. та оплатою коштів, фактично послуги за договором не були йому надані, тобто умови договору не виконані.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.07.2017 р.

В засідання суду, призначене на 18.07.2017 р., представники сторін не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

12.03.2015 р. між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агент Офіс" (далі - виконавець) було укладено договір про надання послуг з питань комп'ютерного програмування (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору виконавець зобов'язується надати послуги з питань комп'ютерного програмування, а саме: послуги обробітку телефонних звернень користувачів щодо питань роботи програмного забезпечення, усунення програмних недоліків, візуальних доопрацювань програмного інтерфейсу; налаштування системи резервного копіювання.

Виконавець зобов'язаний виробити конкретні практичні рекомендації по вдосконаленню програмного забезпечення (п. 2.3.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору виконавець надає замовнику послуги поетапно. Кожний етап надання послуг оформлюється актом прийому-передачі наданих послуг, в якому сторони погоджують ціну наданих на цьому етапі послуг.

Як передбачено п. 3.2 договору, винагорода виконавця сплачується замовником протягом п'яти робочих днів після підписання проміжних актів прийому-передачі наданих послуг. Остаточний розрахунок за договором здійснюється протягом п'яти робочих днів після підписання остаточного акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 4.1 договору підготовлені виконавцем матеріали надаються виключно керівництву замовника та є комерційною таємницею.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015 р. (п. 5.1 договору).

На виконання умов укладеного договору, 15.06.2015 р. між сторонами було підписано акт прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 1 вказаного акту виконавець надав замовнику консультаційні послуги з комп'ютерного програмування, а саме: послуги обробітку телефонних звернень користувачів щодо питань роботи програмного забезпечення, усунення програмних недоліків, візуальних доопрацювань програмного інтерфейсу, налаштування системи резервного копіювання.

Згідно з п. 2 підписаного акту прийому передачі наданих послуг вартість наданих консультантом послуг на день укладення цього акту сторонами погоджена та становить 149 140,00 грн.

Позивач здійснив оплату на загальну суму 149 140,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 676 від 14.07.2015 р. та платіжним дорученням № 681 від 15.07.2015 р.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, не зважаючи на підписаний між сторонами акт прийому-передачі наданих послуг, будь-які послуги відповідачем на виконання умов укладеного договору не надавались. З огляду на викладене позивач вважає, що сплачені ним грошові кошти на суму 149 140,00 грн за договором є збитками, які відповідач зобов'язаний відшкодувати.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено вище, 15.06.2015 р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі наданих послуг за договором на суму 149 140,00 грн.

Вказаний акт було підписано обома сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Отже, у позивача, як замовника за укладеним договором, були відсутні будь-які заперечення та претензії щодо належного виконання відповідачем прийнятих за договором зобов'язань з надання послуг.

Таким чином, акт приймання-передачі від 15.06.2015 р. є належним доказом надання послуг відповідачем на загальну суму 149 140,00 грн.

При цьому, позивачем такі послуги оплачено платіжним дорученням № 676 від 14.07.2015 р. на суму 10 000,00 грн та платіжним дорученням № 681 від 15.07.2015 р. на суму 139 140,00 грн, всього на загальну суму 149 140,00 грн.

Крім того, умовами п. 2.2.1 укладеного договору передбачено право замовника призупинити дію договору у разі несвоєчасного подання звітів або при порушенні інших умов договору.

Однак, позивач не скористався вказаним правом призупинити дію договору, жодних повідомлень з цього приводу відповідачу не надіслав, доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Як передбачено ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Водночас, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 р. у справі № 06/113-38.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Крім того, застосування до особи такої міри відповідальності як стягнення збитків потребує доведення наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 20.12.2010 р. у справі № 06/113-38.

Таким чином, оскільки кошти в розмірі 149 140,00 грн були оплачені позивачем за виконані послуги, факт виконання яких підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі наданих послуг за договором від 15.06.2015 р. та відсутній факт понесення позивачем збитків, тому такі грошові кошти не можуть бути стягнуті з відповідача як збитки в порядку ч. 1 ст. 906 ЦК України.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 149 140,00 грн заборгованості за договором про надання послуг з питань комп'ютерного програмування від 12.03.2015 р. є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Іллічівська" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 р. у справі № 910/6234/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/6234/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

Ю.Л. Власов