ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017р. Справа № 914/592/17

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с.Чорнолізці Тисменецького району Івано-Франківської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор», с.Павлів Радехівського району Львівської області

про стягнення 74512,93грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, с.Чорнолізці Тисменецького району Івано-Франківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор», с.Павлів Радехівського району Львівської області про стягнення 74512,93грн., з яких 73350,38грн. основного боргу, 806,85грн. індексу інфляції, 355,70грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 27.03.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 24.04.2017р. Ухвалою суду від 24.04.2017р. розгляд справи відкладено на 24.05.2017р. у зв'язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 24.05.2017р. за клопотанням позивача строк вирішення спору продовжено на 15 днів та розгляд справи відкладено на 31.05.2017р. Ухвалою суду від 31.05.2017р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, у склад колегії увійшли головуючий суддя Щигельська О.І., судді: Мороз Н.В., Кітаєва С.Б.

Ухвалою суду від 02.06.2017р. вказаною колегією суддів справу прийнято до свого провадження і призначено до розгляду в судовому засіданні 03.07.2017р.

У зв'язку з відпусткою судді Мороз Н.В., що унеможливила її участь в судовому процесі, 03.07.2017р., у відповідності до ст.2-1 ГПК України, проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок якого у склад колегії увійшла суддя Гоменюк З.П. З огляду на таке, ухвалою суду від 03.07.2017р. справу прийнято до провадження у новому складі колегії суддів та призначено до розгляду в судовому засіданні 17.07.2017р.

У зв'язку з відпусткою судді Гоменюк З.П., що унеможливила її участь в судовому процесі, 17.07.2017р., у відповідності до ст.2-1 ГПК України, проведено повторний автоматизований розподіл, внаслідок якого у склад колегії увійшла суддя Ділай У.І. Відтак, ухвалою суду від 17.07.2017р. справу прийнято до провадження у новому складі колегії суддів та відкладено її розгляд на 25.07.2017р.

В судове засідання 25.07.2017р. з'явився представник позивача, йому роз'яснено права передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 25.07.2017р. з'явився, долучив до матеріалів справи додаткові документи (вх.№26001/17 від 25.07.2017р.), позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що між позивачем та відповідачем в вересні 2016 року укладено договір, на виконання якого останньому надано послуги із перевезення вантажів, які останнім не оплачено, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 73350,38грн. Зазначене зумовило звернення ФО-П ОСОБА_1 до суду із позовною заявою, в якій окрім суми основного боргу до стягнення із ТзОВ «Радехівський цукор» також заявлено 806,85грн. індексу інфляції та 355,70грн. 3 % річних. Просив позов задоволити.

Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 25.07.2017р. повторно не забезпечено, письмового відзиву та і інших витребуваних судом документів не подано, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про час та місце проведення судового засідання його повідомлено належним чином. До матеріалів справи долучено лист ТзОВ «Радехівський цукор» вих.№01/ДМ/17 від 14.07.2017р. (копія для господарського суду Львівської області), адресований ФО-П ОСОБА_1 (вх.№25039/17 від 17.07.2017р.) про проведення звірки з метою узгодження суми винагороди та виконання вимог договору.

Інших заяв чи клопотань до початку розгляду справи від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ст.75 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено таке.

Між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (перевізник за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» (замовник за договором, відповідач по справі) укладено договір №265-ПВ/16 перевезення цукрових буряків автомобільним транспортом в межах України від 07.09.2016р., за яким перевізник зобов'язався доставити ввірений йому вантаж (цукровий буряк) з місця завантаження (сільськогосподарські угіддя визначені замовником) до пункту призначення (призаводський бурякопункт замовника - Тернопільської область Чортківський район, смт. Заводське, вулиця Івана Франка, 1) та видати його замовнику, а замовник - сплатити перевізнику за перевезення вантажу встановлену цим договором плату (п.1.1). Перевізник також зобов'язався доставити довірений йому вантаж (дефекат, відсів каменю вапнякового та жом сирий) з місця завантаження (Тернопільська обл., Чортківський р-н., смт. Заводське, вулиця Івана Франка, 1) до пункту призначення визначеного замовником та видати його уповноваженій замовником особі (одержувачу), а замовник - сплатити перевізнику за перевезення вантажу встановлену цим договором плату (п.1.1).

У договорі сторони погодили, що замовник після проведення звірки із перевізником зобов'язаний підписати акт виконаних робіт; на підставі акта виконаних робіт своєчасно провести розрахунок із перевізником (п.2.1).

Погоджуючи порядок розрахунків у договорі сторони встановили, що замовник оплачує перевізнику вартість наданих послуг по перевезенню вантажу (цукрових буряків, дефекату, каменю вапнякового та жому сирого) згідно наведених тарифів. При цьому, замовник самостійно визначає тариф для оплати вартості послуг на підставі документів поданих перевізником, які підтверджують чи є перевізник платником ПДВ чи ні. Тариф на перевезення вантажу, визначений в таблиці цього пункту включає в себе вартість паливно-мастильних матеріалів перевізника (п.3.1). Оплата послуг здійснюється грошовими коштами, товарно-матеріальними цінностями, наданням послуг та іншим, незабороненим чинним законодавством методом розрахунку (п.3.2). Сторони домовилися та визначили, що кількість фактично перевезених цукрових буряків, а також дефекату, відсіву вапнякового каменю та жому сирого перевізником визначається за даними замовника в односторонньому порядку і такі дані вносяться у акт виконаних робіт який є єдиною підставою для проведення розрахунків між Замовником та перевізником. Сторони погодили, що віддаль перевезення цукрових буряків визначатиметься замовником в односторонньому порядку (п.3.4). Замовник має право провести розрахунок з перевізником після завершення усіх робіт по перевезенню цукрових буряків на умовах цього договору та після підписання акта виконаних робіт (п.3.5). Замовник на вимогу перевізника може провести часткову (встановлену замовником) оплату фактично наданих послуг перевізником до завершення робіт по перевезенню цукрових буряків на умовах цього договору. В такому випаду, після підписання сторонами акта виконаних робіт, загальна сума до виплати наданих послуг перевізником зменшується на суму раніше отриманої перевізником часткової оплати послуг (п.3.6).

Позивач стверджує, що протягом жовтня-грудня 2016 року ним надано відповідачу на виконання умов договору послуги з перевезення вантажу, загальна вартість яких склала 73350,38грн., на підтвердження чого долучив до матеріалів справи товарно-транспортні накладні №43472 від 31.10.2016р., №43692, №43920 та №44312 від 01.11.2016р., №46463 від 04.11.2016р., №47785 від 06.11.2016р., №47911 та №48121 від 07.11.2016р., №48574, №48873 та №49096 від 08.11.2016р., №49940 від 09.11.2016р., №50117, №50266 та №50675 від 10.11.2016р., №50867, №51016 та №51623 від 11.11.2016р., №51894 від 12.11.2016р., №58131, №58258 та №58741 від 23.11.2016р., №59010 та №59632 від 24.11.2016р., №60557 від 25.11.2016р., №60692 та №61091 від 26.11.2016р., №62058 та №62297 від 27.11.2016р., №62518 від 28.11.2016р., №77701 від 19.12.2016р., №80918 від 23.12.2016р., а також відомість розрахунку за перевезення цукрових буряків. Однак, зазначив, що відповідач відмовився оформити акт виконаних робіт та провести розрахунок за отримані послуги.

Зазначені обставини зумовили звернення ФО-П ОСОБА_1 до суду, в якому окрім зазначених 73350,38грн. основного боргу, до стягнення також заявлено 806,85грн. індексу інфляції та 355,70грн. 3% річних, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України.

При вирішенні спору та постановленні рішення по даній справі суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Як встановлено ч.1 ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.1 ст.916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Суд звертає увагу на те, що за умовами договору акт виконаних робіт є єдиною підставою для проведення розрахунків й обов'язок його складення, фактично, покладено на замовника, який одноосібно визначає належні до сплати суми. Проте, ані порядок, ані строки складення такого акту договором не визначені.

Так, п.2.1 договору визначено, що замовник після проведення звірки із перевізником зобов'язаний підписати акт виконаних робіт, а перевізник зобов'язаний негайно підписати акт виконаних робіт після проведення звірки із замовником, яка проводиться щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, який іде за звітним. Однак, не встановлено, на кого покладено обов'язок ініціювати проведення такого звіряння, в який строк після його проведення замовник зобов'язаний підписати акт виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2016р. ФО-П ОСОБА_1 звернувся до відповідача із листом від 06.06.2016р., яким повторно направив для розгляду та підписання два примірники акту виконаних робіт по договору №265-ПВ/16 від 07.09.2016р., зазначивши, що всі необхідні підтверджуючі документи для їх розгляду у ТзОВ «Радехівський цукор» наявні.

У відповідь на вказане звернення, ТзОВ «Радехівський цукор» листом вих.№01/ДМ/17 від 14.07.2017р. повідомлено позивача про те, що акт приймання-передачі сторони мають право погодити лише після проведення звірки за договором №265-ПВ/16 від 07.09.2016р. й запропоновано з'явитись для її проведення, стверджуючи, що ФО-П ОСОБА_1 ухиляється від її проведення з грудня 2016 року. Окрім того, у вказаному листі відповідач повідомляє, що в порушення умов вказаного договору ФО-П ОСОБА_1 в односторонньому порядку знято з-під завантаження транспортні засоби КАМАЗ НОМЕР_2 та відмовлено ТзОВ «Радехівський цукор» у доставці вантажу з поля до заводського бурякопункту товариства. За повну відмову в односторонньому порядку від виконання власних обов'язків за договором ТзОВ «Радехівський цукор» на підставі п.4.5 договору нарахувало позивачу штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 1700,00грн., та завдані збитки в сумі 50000,00грн. й зменшило загальну вартість послуг наданих перевізником для замовника до моменту односторонньої відмови від виконання умов договору на суму штрафу та суму завданих йому збитків. Таким чином, за даними бухгалтерського обліку ТзОВ «Радехівський цукор», його заборгованість перед ФО-П ОСОБА_1 становить 21650,38грн.

Суд, однак, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження зазначених обставин, на які посилається відповідач у своєму листі, водночас, надання послуг на суму 73350,38грн. фактично ним визнається та не спростовується.

18.07.2017р. ФО-П ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Радехівський цукор» із вимогою про погашення заборгованості в розмірі 73350,38грн., звернувши увагу на положення ч.2 ст.530 ЦК України, яким кредитору надано право вимагати виконання зобов'язання, строк якого не встановлено договором, у будь-який час.

Суд звертає увагу на те, що відсутність чітко визначеного порядку оплати виконання зобов'язання із прийняття наданих послуг та їх оплати, не може свідчити про відсутність такого обов'язку у відповідача.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України та п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже зазначалось, за змістом ст.193 ГК України та ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається, а ч.1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 73350,38грн. основного боргу обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення 806,85грн. індексу інфляції, 355,70грн. 3 % річних, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що право на проведення таких нарахувань виникає у кредитора на підставі норми закону прямої дії з моменту настання прострочення боржника та є актуальним до моменту припинення зобов'язання.

Так, порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правова норма ч.1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на відсутність в договорі конкретної календарної дати (періоду) після настання якого у відповідача виникає зобов'язання в частині оплати наданих позивачем послуг, тобто дати виникнення грошового зобов'язання, суд, за відсутності відповідної вимоги, пред'явленої до моменту звернення до суду із позовною заявою, не вбачає підстав для стягнення з останнього сум 3% річних та індексу інфляції, нарахованих за визначений позивачем період на підставі ст.625 ЦК України, зважаючи на встановлену судом відсутність прострочення боржника. Відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1575,04грн. слід покласти на відповідача, а в решті - на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» (Львівська область, Радехівський район, с.Павлів, проспект Юності, буд.39; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 73350,38грн. основного боргу та 1575,04грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 31.07.2017р.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Кітаєва С.Б.