ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року Справа № 904/2521/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Дармін М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача: Лукашук В.М., довіреність № б/н від 17.07.2017р.;

представник відповідача в судове засідання не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Веста-Дніпро", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі № 904/2521/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Веста-Дніпро", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери", м. Дніпро

про стягнення збитків у розмірі 391 300,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Публічне акціонерне товариство "Веста-Дніпро" в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" збитки у розмірі 391 300,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір найму обладнання №12-ВКБ-14/Н від 15.09.2014, за умовами якого, позивач як наймодавець зобов'язався передати відповідачеві, як наймачеві, у строкове платне користування обладнання та прилади лабораторій, що знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Будівельників, 34 та зазначені в Додатку №1 до Договору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року по справі №904/2521/17 (суддя Євстигнеєва Н.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що вимоги позивача про стягнення спірних збитків, недоведені та не підтверджені, вони ґрунтуються на припущеннях про ймовірне отримання позивачем вказаних коштів, зокрема, й можливого прибутку у вигляді орендної плати від укладення договорів оренди обладнання.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Веста-Дніпро" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю і прийняти нове рішення, позов Публічного акціонерного товариства "Веста-Дніпро" задовольнити повністю та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" на користь Публічного акціонерного товариства "Веста-Дніпро" 391 300,00 грн. збитків.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення винесене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, судом було порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що 15 березня 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/801/16 договір №12-ВКБ-14/Н від 15.09.2014 року визнано недійсним, вказане рішення було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 року у справі №904/801/16.

Таким чином, саме з 06.06.2016 року у відповідача виник обов'язок повернути отримане за договором майно скаржнику.

Проте, відповідачем майно не було повернуто, чим завдано скаржникові збитків. Зокрема, за умови повернення спірного майна, скаржник міг би реально одержати доходи за рахунок передачі його в оренду на аналогічних умовах, таким чином, сума завданих скаржнику збитків складається з орендної плати, яка могла б бути реально отримана ним, та розраховується, виходячи з орендної плати погодженої в договорі.

В даному випадку наявні всі чотири елементи цивільного правопорушення (протиправна поведінка відповідача, збитки, причинний зв`язок, вина відповідача), з якими закон, пов`язує настання для відповідача відповідальності у виді стягнення грошових коштів, які є збитками позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" відзив на апеляційну скаргу не надало, правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористалось. Як не скористалось правом участі у судовому засіданні, передбаченому ст.22 ГПК України. Про час та місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (поштове повідомлення про вручення ухвали суду апеляційної інстанції - а.с.113).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 року апеляційну скаргу було прийнято та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 18.07.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським

судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

15 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Веста-Дніпро" (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" (наймач) було укладено Договір № 12-ВКБ-14/Н (а.с. 20-22).

Згідно п.1.1 договору наймодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується передати наймачеві у платне строкове користування обладнання та прилади лабораторій, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Будівельників, 34, згідно додатку №1 до цього договору.

Відповідно до п.п.2.1-2.2 договору прийом-передача обладнання здійснюється повноважними представниками сторін; обладнання повинно бути передано наймодавцем та прийнято наймачем протягом трьох днів з моменту набрання чинності цим договором.

Згідно п.3.1 договору строк найму становить три роки з моменту підписання акту приймання-передачі.

Розмір плати за користування обладнанням та порядок її сплати встановлено розділом 4 договору оренди.

Так, згідно п.4.1 договору плата за користування обладнанням в місяць становить 55 900,00 грн., в тому числі податок на додану вартість.

Згідно розрахунку орендної плати (Додаток №2 до договору) вартість виробничого обладнання та транспортних засобів виробничого використання, що передається в оренду - 13 828 604,34 грн., амортизаційні нарахування в місяць - 46 095,35 грн.

Плата за користування обладнанням нараховується з дати підписання договору та до дати фактичного його повернення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 у справі № 904/801/16 вищевказаний договір визнаний недійсним (а.с.26-35).

Вказане рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/801/16 залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 (а.с.36-44).

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2016 року у справі №904/1012/14 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери" належне Публічному акціонерному товариству "Веста-Дніпро" обладнання, передане за договором найму обладнання №12-ВКБ-14/Н від 15.09.2014 (а.с. 45-57).

09.06.2016 року та 26.09.2016 року позивач звертався до відповідача з вимогами (№№02-30/231 та 02-30/273 (відповідно)) повернути передане в оренду майно (а.с. 58-62).

У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від повернення майна арбітражний керуючий Лукашук Микола Васильович звернувся до Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 із заявою про злочин (вих. №02-30/278 від 18.10.2016). (а.с. 63-66).

Позивачем зазначено, що з моменту прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови у справі №904/801/16, якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2016, залишено без змін, у відповідача виник обов'язок повернути отримане за договором майно (обладнання та прилади лабораторій), яке б в подальшому позивач міг би передати в оренду на аналогічних умовах та отримувати прибуток. Оскільки відповідачем свого обов'язку в частині повернення майна не виконано, позивач нарахував та заявив до стягнення збитки (упущена вигода) у розмірі 391 300,00 грн. із розрахунку 55 900,00 грн./міс. протягом 7 місяців, що і є причиною виникнення спору.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються Господарським кодексом України (ч. 2 ст. 4 ГК України).

За приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1); застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2); господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими, зокрема, потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі (ч. 3).

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України відшкодування збитків є видом господарських санкцій у сфері господарювання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина перша статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Враховуючи положення статті 224 ГК України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Виходячи з наведених норм права, позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Кар Батери", є причиною, а збитки, які виникли у позивача, - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач повинен довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 391 300,00 грн. із розрахунку 55 900,00 грн./міс. протягом 7 місяців та зазначає, що заявлена до стягнення сума складається, зокрема, з упущеної вигоди.

В обґрунтування вимог про стягнення збитків позивач посилається на ті обставини, що у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, яка полягає у неповерненні орендованого майна всупереч вимогам частини першої статті 216 ЦК України та ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2016 у справі №904/1012/14, він не зміг отримати орендну плату від використання майна, яку міг би одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено.

Частиною 4 статті 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Неодержаний прибуток (не отриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззаперечно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року по справі №904/1012/14 Публічне акціонерне товариство "Веста-Дніпро" визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру.

Частиною 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо. Тобто, відповідно до наведених вище положень, в ліквідаційній процедурі позивач мав право укладати договори оренди майна, яке тимчасово не використовується.

Позивачем, в свою чергу, не доведено належними доказами ні суду першої інстанції, ні апеляційному господарському суду отримання пропозиції контрагентів на укладення договору оренди майна зі сплатою орендної плати в розмірі, зазначеному позивачем у розрахунку суми збитків, матеріали справи таких доказів не містять.

Оскільки притягнення до відповідальності у вигляді стягнення збитків можливе лише за наявності всіх елементів цивільного правопорушення, а позивачем не доведені належним чином спричинені йому збитки, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про можливу упущену вигоду у вигляді неотриманої можливої орендної плати за обладнання ще і в силу того, що вказане обладнання перебуває в іпотеці у ПАТ "ВТБ Банк".

Відповідно до ст.9 Закону України "Про іпотеку" позивач має отримати згоду на укладення будь-яких договорів щодо передачі предмета іпотеки в оренду. В зв'язку з недотриманням вказаної норми права були визнані недійсними договір оренди нерухомого майна № 10-ВКБ-14/О від 15.09.2014р., договори найму обладнання, в тому числі і спірний, №№ 11-ВКБ-14/Н, № 12-ВКБ-14/Н, 13-ВКБ-14/Н, 14-ВКБ-14/Н, 15-ВКБ-14/Н від 15.09.2014р., що підтверджено рішенням у справі № 904/801/16 від 15.03.2016р.

Позивач же, в свою чергу, не надав до позовної заяви та в процесі розгляду справи в судах обох інстанцій доказів того, що з ПАТ "ВТБ Банк" ліквідатором ТОВ "Веста-Дніпро" велись перемови щодо надання в оренду предмета іпотеки (обладнання), та іпотекодержатель надав згоду на передання обладнання, яке є предметом договору № 12-ВКБ-14/Н в оренду.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Веста-Дніпро", м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2017 року у справі № 904/2521/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 20.07. 2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін