РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа № 910/18936/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомОСОБА_1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна
провизнання недійсним договору, визнання права власності
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6
провизнання недійсними договору купівлі-продажу та про визнання права власності
Представники:
від позивача-1ОСОБА_1 ОСОБА_7 - представник за довіреністю
від позивача-2Хілініченко В.В. - представник за довіреністю
від відповідачаОСОБА_9 - представник за довіреністю
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не з'явився
від третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_10 - представник на підставі договору надання правової допомоги від 03.01.2016
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.07.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, укладений 22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", є недійсним оскільки був підписаний зі сторони продавця директором Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" з перевищенням наданих йому повноважень тощо та як наслідок відчуження спірного майна відбулось з порушенням норм статті 98 Цивільного кодексу України, оскільки рішення щодо його продажу не було прийнято більшістю (не менш як у 3/4) голосів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016, позов задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений 22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1704, визнано за ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" право власності на нежилі приміщення №№ 1, 1а, 2-34, 51-78, 92-120, 132-146, 147 інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2091,90 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 17 818 грн. та 1 827 грн. за забезпечення позову.

16.03.2016 Господарським судом міста Києва було видано наказ на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у справі № 910/18936/15 залишено без змін.

16.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/18936/15 від 09.11.2015 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016, заяву ТОВ "Еліт Сервіс" від 13.05.2016 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2015 залишено без задоволення, а рішення від 09.11.2015 - без змін.

Постановою Вищого господарського суд України від 23.01.2017 ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 910/18936/15 скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для нового розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" від 13.05.2016 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2015.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/18936/15 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 справу № 910/18936/15 прийнято до провадження та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" від 13.05.2016 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2015 призначено до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про перегляд рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/18936/15 від 09.11.2015 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 по справі № 910/18936/15 скасовано та вирішено справу призначити для подальшого розгляду за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 справу призначено до розгляду.

29.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про визнання недійсними договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.07.2014 та про визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", обґрунтовує тим, що договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, укладений 22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", є недійсним оскільки був підписаний зі сторони продавця директором Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" з перевищенням наданих йому повноважень тощо та як наслідок відчуження спірного майна відбулось з порушенням норм статті 98 Цивільного кодексу України, оскільки рішення щодо його продажу не було прийнято більшістю (не менш як у 3/4) голосів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2017 прийнято до провадження позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про визнання недійсними договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.07.2014 та про визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про визнання недійсними договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.07.2014 та про визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., справу призначено до розгляду на 11.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 виправлено допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі № 910/18936/15 описку.

Судове засідання, призначене на 11.05.2017, не відбулося, у зв'язку з направленням матеріалів справи № 910/18936/15 до Київського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги б/н від 14.04.2017 ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 по справі № 910/18936/15 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення по справі № 910/18936/15.

12.05.2017 матеріали справи повернулися до Господарського суду міста Києва, у зв'язку з прийняттям (винесенням) Київським апеляційним господарським судом ухвала від 27.04.17 з результатом: скаргу повернуто скаржнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 розгляд справи призначено на 24.07.2017.

24.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Київського апеляційного господарського суду надійшло поштове повернення для долучення до матеріалів справи.

02.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Подільського районного суду міста Києва надійшло нагадування.

02.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та заява про забезпечення позову.

07.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Листом Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 № 01-11.1/55/17 повідомлено Подільський районний суд міста Києва про набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі № 910/18936/15 законної сили.

20.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору надійшла заява з проханням вирішити питання щодо забезпечення позову.

17.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - 2 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

18.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від ОСОБА_6 надійшла заява про залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

21.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзиви, письмові пояснення та заперечення проти застосування заходів до забезпечення позову.

21.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - 2 надійшла заява про відмову від позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, представник третьої и яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

У судове засідання 24.07.2017 з'явилися представники позивачів, відповідача та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору та надали пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Представник позивача-2 підтримав подану через відділ суду заяву про відмову від позову.

Відповідно до норм частини 1 та частини 2 статті 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Згідно з частиною 4 статті 78 Господарського процесуального кодексу України про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Нормами пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши повноваження представника позивача-2 на вчинення зазначеної дії, а також те, що вказана дія не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає заяву позивача-2 про відмову від позову.

Представник третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору в повному обсязі підтримала подану через відділ суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить судна класти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", а саме на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (в літ. А), загальною площею 2091,9 кв.м., що знаходять за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Разом з тим, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення. При цьому в заяві про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, проаналізувавши вищезазначене клопотання суд визнав клопотання позивача про забезпечення позову таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення первісного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Крім того, представники позивача-1 та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору надали пояснення по суті заявлених позовних вимог та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити позивачу та третій особі з самостійними вимогами на предмет спору в задоволені заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 24.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.03.2002 рішенням учасників товариства, оформленим протоколом № 1 від 27.03.2002, було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття".

До складу учасників даного товариства увійшов, серед інших, громадянин України ОСОБА_12,частка якого від статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" склала 61,340 %. Розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття"на час завершення його формування становив 62 500 грн 00 коп.

02.03.2012 мажоритарний учасник товариства ОСОБА_12, який був головою правління Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", помер. 14.08.2014 дружиною ОСОБА_12 - ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна учасника товариства ОСОБА_12, а саме - частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" у розмірі 61,340 % стала ОСОБА_1

22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" (покупець) укладено договір купівлі-продажу 33/100 частин від нежилих будівель, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 22.07.2014 та зареєстрований в реєстрі за № 1704, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність 33/100 частин від нежилих будівель (літ. А, Б, В, Д, Е, Ж), що складаються з нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (в літ. А), загальною площею 2 091,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежилі приміщення № 1, 1а, №№ 2-34; №№ 51-78; №№ 92-120; №№ 132-146; № 147 знаходяться на загальній площі 2091,9 кв. м.

На виконання договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" вказане нерухоме майно, про що 23.07.2015 сторонами підписано акт прийому-передачі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що при укладенні договору купівлі-продажу 33/100 частин від нежилих будівель від 22.07.2014 було порушено її корпоративні права як спадкоємця права на частку в статутному (складеному) капіталі Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", у зв'язку з тим, що відчуження майна відбулось з порушенням статті 98 Цивільного кодексу України, оскільки відсутнє рішення більшості голосів щодо його продажу, а тому спірний договір купівлі-продажу підписаний зі сторони продавця не уповноваженою особою - директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" ОСОБА_13, який мав обмеження на його укладення.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/17908/15, що залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016, встановлено преюдиціальний факт, що на момент скликання позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" від 08.12.2014, а саме станом на 05.11.2014 ОСОБА_1 не була учасником цього товариства.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, оскільки судом встановлено факт відсутності у ОСОБА_1 корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття".

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про визнання недійсними договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.07.2014 та про визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є засновником та учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття".

Свої позовні вимоги ОСОБА_5, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", обґрунтовує тим, що договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, укладений 22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", є недійсним оскільки був підписаний зі сторони продавця директором Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" з перевищенням наданих йому повноважень тощо та як наслідок відчуження спірного майна відбулось з порушенням норм статті 98 Цивільного кодексу України, оскільки рішення щодо його продажу не було прийнято більшістю (не менш як у 3/4) голосів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" був підписаний ОСОБА_13, який на час укладення зазначеного правочину був директором товариства.

Відповідно до пункту 10.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" управління товариством здійснюється Загальними зборами учасників (вищий орган) та Директором (виконавчий орган).

Згідно з пунктом 10.12 статуту учасники товариства із свого числа обирають Голову товариства строком на три роки з правом продовження строку. Голова товариства є посадовою особою з відповідними повноваженнями і, у разі тимчасової відсутності директора товариства, виконує його обов'язки. На час проведення Загальних зборів учасників Голова товариства є Головою Загальних зборів учасників товариства і має право представляти інтереси Загальних зборів перед державними органами, фізичними та юридичними особами, директором товариства, працівниками товариства та контролювати виконання ними прийнятих Загальними зборами учасників товариства рішень.

Виконавчим органом товариства є директор, який здійснює керівництво поточною діяльністю товариства. З директором товариства укладається трудовий контракт, проект якого затверджується Загальними зборами учасників товариства і підписується Головою товариства.

Директор товариства має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, видавати довіреності, формувати апарат управління та очолювати його, має право прийняття на роботу, звільнення з роботи найманих працівників товариства, видає накази, розпорядження і дає вказівки, обов'язкові для виконання всіма працівниками, має право першого підпису фінансових документів, представляє інтереси товариства (пункти 10.13 - 10.15 статуту).

У той же час, пунктом 10.19 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" в редакції від 27.04.2009 (чинній станом на день укладення оскаржуваного договору), що відрізняється від редакції статуту, наданого приватному нотаріусу для посвідчення та реєстрації вказаного договору, директор товариства взаємодіє з Головою товариства з питань підписання будь-якої договірної (контрактової) угоди, як то оренда, лізинг, застава, купівля-продаж майна товариства, для належного виконання обов'язків та реалізації своїх прав.

Зазначений пункт статуту кореспондується з пунктом 4.1 контракту (трудової угоди), укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття"з директором ОСОБА_13 від 22.04.2010, відповідно до якого угоди, укладені директором товариства без візи та попереднього погодження з Головою товариства, вважаються недійсними.

Отже, виходячи із указаних положень статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" слідує, що повноваження директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" щодо укладення спірного правочину були обмежені попереднім погодженням з Головою товариства. Вказане також підтверджується пунктом 10.18 статуту, згідно з яким директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства та Голови товариства.

Також необхідно зазначити, що відповідно до статті 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Загальні збори учасників товариства обирають голову товариства.

За змістом статей 92, 97 - 99 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Згідно з частиною 1 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Статтями 59, 41 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що до компетенції загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, питання про затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Також, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 98 Цивільного кодексу України рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено судом, питання про відчуження частини нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", що становить більше 50% майна товариства, на розгляд Загальних зборів учасників товариства не виносилось та, відповідно, будь-які рішення щодо затвердження або укладення спірного правочину Загальними зборами не приймалось, чого не заперечували представники сторін у судовому засіданні.

При цьому, згідно з пунктами 10.13 - 10.15 статуту товариства до виключної компетенції директора не належать повноваження щодо укладення будь-яких правочинів (угод, договорів).

У відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 207 Цивільного кодксу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За таких обставин, з урахуванням положень статуту товариства та зазначених вище правових норм суд приходить до висновку, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" ОСОБА_13, укладаючи договір, який є предметом спору, перевищив свої повноваження, оскільки директор не є самостійним виконавчим органом управління товариством та зобов'язаний був діяти на підставі рішень, прийнятих загальними зборами учасників товариства.

Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 по справі № 3-179гс/14.

Доводи представника відповідача про те, що спірний договір у подальшому був схвалений сторонами шляхом вчинення ними дій з виконання договору, а тому згідно з положеннями статті 241 Цивільного кодексу України укладення правочину не уповноваженою особою не має своїм наслідком визнання цього договору недійсним, суд відхиляє з тих підстав, що окрім підписання директором договору купівлі-продажу від 22.07.2014 з перевищенням повноважень, судом встановлено, що спірний правочин був укладений з порушенням норм цивільного законодавства (статей 97-99 Цивільного кодексу України, статті 58 Закону України "Про господарські товариства"), а відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України необхідною для чинності правочину є вимога про те, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 22.07.2014 та зареєстрований в реєстрі за № 1704, недійсним підлягають задоволенню.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача, щодо протиправності прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору після прийняття рішення у справі на стадії розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 8 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2017, яке набрало законної сили 15.04.2017, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" про перегляд рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/18936/15 від 09.11.2015 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 по справі № 910/18936/15 скасовано та справу призначено для подальшого розгляду за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, оскільки розгляд справи почався заново, у зв'язку з призначенням справи для подальшого розгляду за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України, після скасування рішення за результатами перегляду його за нововиявленими обставинами, сторони та учасники господарського процесу не позбавлені права користуватися правами та обов'язками, передбаченими нормами Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі і щодо вступу у справу в якості третьої особи з самостійними вимоги на предмет спору.

Щодо тверджень відповідача відносно відсутності порушених прав чи законних інтересів ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Пунктом 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством.

Якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом пунктом 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Таким чином, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального права та зважаючи на частку ОСОБА_5 у статутному фонді товариства, суд приходить до висновку, що акціонер (учасник) товариства ОСОБА_5 вправі оспорити договір купівлі-продажу нежилих приміщень, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Про таку правову позицію вказав Верховний Суд України у постанові по справі № 911/2435 від 01.07.2015, відповідно до якої акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджений той факт, що укладення договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 22.07.2014 директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" ОСОБА_13 потягло порушення корпоративних прав ОСОБА_5, зокрема, в частині розподілу прибутку товариства (одержання своєї частки) від господарської діяльності товариства та погіршення майнового стану підприємства, що впливає на права позивача як учасника товариства, а тому вимоги ОСОБА_5 про визнання спірного договору недійсним є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Судом враховано рекомендації, викладені у абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" щодо того, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, статус заінтересованої особи та можливість подання відповідної позовної заяви для захисту порушених прав та законних інтересів законодавець безпосередньо пов'язує з наявністю у такої особи права та/або законних інтересів, що порушені вчиненням оспорюваного правочину.

З урахуванням викладеного ОСОБА_5, як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття", має право захищати свої порушені права шляхом заявлення вимог про застосування реституції за недійсним правочином.

Згідно з частиною 2 статті 208 Господарського кодексу України у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Враховуючи рекомендації, викладені у пункту 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, зокрема - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції).

Також з урахуванням пункту 2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Отже, виходячи із встановлених обставин справи та норм чинного законодавства щодо наслідків визнання правочину недійсним, а також враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу від 22.07.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., у судовому порядку визнано недійсним, суд вважає, що вимога ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності правочину (реституції) шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" права на відчужене майно за недійсним договором, підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ст. 44, ч. 1 ст. 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, п. 1ч. 1 ст. 81, ст.ст., 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, залишити без розгляду.

2. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" від вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

3. Припинити провадження у справі № 910/18936/15 в частині заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернокур Олена Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень від 22.07.2014, визнання права власності на нежилі приміщення інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

4. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 задовольнити повністю.

5. Визнати недійсним договір купівлі-продажу 33/100 частин нежилих приміщень інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений 22.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" (04070, м. Київ, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код 32047377) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 66, ідентифікаційний код 32486809), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1704.

6. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" (04070, м. Київ, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код 32047377) право власності на нежилі приміщення № 1, №1а, №№ 2-34; №№ 51-78; №№ 92-120; №№ 132-146; № 147 інженерно-побутового корпусу (літ. А), загальною площею 2 091, 90 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Сервіс" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 66, ідентифікаційний код 32486809) на користь ОСОБА_5 (02068, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 050 (чотирнадцять тисяч п'ятдесят) грн 00 коп.

8. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 02.08.2017

Суддя Н.Б. Плотницька