РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа №910/8118/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення 3 709,38 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3 709,38 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 липня 2014 року о 09 год 00 хв на перехресті проспекту Перемоги та проспекту Паладіна, в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Renault Fluence», д.н. НОМЕР_1, (застрахований у позивача транспортний засіб) та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 17 674,50 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota Auris», д.н. НОМЕР_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.05.2017 року порушено провадження та призначено до розгляду на 14.06.2017 року.

12.06.2017 року через канцелярію, до суду надійшов відзив відповідача, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви з тих підстав, що відповідачем було сплачено позивачу суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи у сумі 13 965,12 грн., в зв'язку із чим страхове відшкодування у сумі 3 709,38 грн., яке просить стягнути позивач, не підлягає відшкодуванню відповідачем.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 24.07.2017 року не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки ВДАІ Святошинського району України в м. Києві та постанови Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року у справі №759/12546/14-п, 17 липня 2014 року по пр-ту Перемоги - пр-т. Палладіна в м. Києві, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, під час руху не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечної дистанції до автомобіля НОМЕР_4, що рухався попереду, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року у справі №759/12546/14-п, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_4.

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору страхування транспортного засобу №CAS0024570 від 06.06.2014 року.

Згідно звіту №124-07-14 про оцінку визначенню вартості матеріального збитку від 23.07.2014 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_5 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 14 475,12 грн.

Як вбачається з страхового акту № 150001289 від 17.10.2014 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування на загальну суму 17 674,50 грн.

Зазначені кошти в розмірі 17 674,50 грн. позивачем були виплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № НОМЕР_6 від 21.10.2014 року.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_4, керувала ОСОБА_1.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_7, ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_1 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_4, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Українська страхова група", про що було укладено договір (поліс) № АС/4567766 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Водночас, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у цьому випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Якщо ж існує різниця між сумою відшкодування, визначеною Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та фактичним розміром збитків (що мало місце в цьому випаду), то ця різниця має бути відшкодована особою, винною в їх заподіянні (винуватцем ДТП).

Судом прийнято до уваги, що визначення розміру та виплати страхового відшкодування за договорами добровільного майнового страхування і договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності мають різне правове регулювання і в кожному випадку на страховика не можна покладати більшу відповідальність, ніж та, що передбачена відповідним законом та договором зі страхувальником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду від 06.04.2016 року по справі № 910/25583/15.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю НОМЕР_4, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та ліміту відповідальності, за вирахуванням суми франшизи 510,00 грн. передбаченої договором (полісом) № АС/4567766 та становить 13 965,12 грн. (14 475,12 грн. (розмір матеріального збитку з урахуванням зносу) мінус 510,00 грн. (франшиза).

Водночас судом встановлено, що вказана сума була сплачена відповідачем на користь позивача до подання позивачем позовної заяви, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №9869 від 22.05.2015 року на суму 13 965,12 грн.

Таким чином, з урахуванням того, що страхове відшкодування розраховане у порядку, встановленому законодавством, в розмірі 13 965,12 грн. було відшкодовано відповідачем на користь позивача, позовні вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 3 628,89 є необгрунтованими, а тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.07.2017р.

Суддя С.О. Чебикіна