РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017Справа № 910/14672/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

про визнання зобов'язань припиненими

за участю представників:

від позивача:Геєць Т.О.- представник за довіреністю № 6 від 16.02.2017 р. Удовенко К.С. - представник за довіреністю б/н від 07.01.2016 р.
від відповідача:Дубій І.В.- представник за довіреністю б/н від 05.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" (далі - ТОВ "Терра Фуд", позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" (далі - ПАТ "КБ "Преміум", відповідач) про визнання припиненими зобов'язань.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони спору мають зустрічні однорідні вимоги один до одного, строк виконання яких настав, у зв'язку з чим ТОВ "Терра Фуд" звернулось до ПАТ "КБ "Преміум" із заявами про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, однак, відповідач неправомірно залишив вказані вимоги позивача без задоволення.

У позові (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.10.2016 р.) ТОВ "Терра Фуд" просило визнати припиненими його зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р. в розмірі 2 716 527,58 грн. на користь ПАТ "КБ "Преміум" по кредитному договору та, відповідно, - зобов'язання ПАТ "КБ "Преміум" по сплаті на користь ТОВ "Терра Фуд" боргу за договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку № 6090 від 06.03.2014 р. на суму 2 716 527,58 грн. на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.10.2016 р. у даній справі, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 р., у позовних вимогах ТОВ "Терра Фуд" до ПАТ "КБ "Преміум" про визнання припиненими зобов'язань відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.04.2017 р. вищевказані судові рішення були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.04.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Головіною К.І.

У судовому засіданні представники позивача підтримали та обґрунтували позовні вимоги, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вважав, що проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями банку, який знаходиться в стані ліквідації, є неможливим з урахуванням вимог п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також врахувавши висновки, викладені Вищим господарським судом України у постанові від 03.04.2017 р., вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд", правонаступником якого є ТОВ "Терра Фуд", (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" (кредитодавець, банк) був укладений кредитний договір № 30/КЛ/13 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі - кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1 кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору ліміт кредитної лінії (або кредитний ліміт) складає 5 000 000,00 доларів США 00 центів. Плата за користування кредитом/траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 15 % річних (п. 1.1.3).

Пунктом 1.1.2 кредитного договору сторони погодили термін остаточного повернення кредиту - до 15.04.2014 включно.

Також встановлено, що 30.09.2015 р. між сторонами був укладений додатковий договір № 9 до кредитного договору, відповідно до якого ліміт кредитної лінії становить 1 081 497 доларів США 74 центів, а термін остаточного повернення кредиту - 12.10.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що у період з лютого 2016 р. по вересень 2016 р. заборгованість ТОВ "Терра Фуд" за несплаченими відсотками по кредиту перед банком склала 2 716 527,58 грн., строк оплати яких настав 07.10.2016 р.

Також судом встановлено, що 06.03.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" (банк) був укладений договір про відкриття і обслуговування банківських рахунків юридичної особи (далі - договір поточного (банківського) рахунку), відповідно до умов якого відповідач відкриває позивачу поточний рахунок № 6090 (980, 840) для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

З наданої позивачем копії виписки по особовому рахунку № 6090 станом на 11.02.2016 р. вбачається, що на вказаному рахунку у ТОВ "Терра Фуд" були наявні кошти у сумі 7 128 665,17 грн.

Отже, враховуючи умови обох договорів та стан їх виконання сторонами, судом встановлено, що позивач є боржником відповідача на суму 2 716 527,58 грн. за кредитним договором і одночасно - кредитором банку на суму 7 128 665,17 грн. за договором поточного рахунку.

Як свідчать матеріали справи, з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р. (у зв'язку з простроченням процентів за період з лютого 2016 р. по вересень 2016 р.) позивач неодноразово звертався до банку із заявами про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, 22.03.2016 р. ТОВ "Терра Фуд" звернулось до ПАТ "КБ "Преміум" із заявою № 108 про припинення зобов'язань по кредитній заборгованості, що виникла за лютий 2016 р. на суму 12 853,87 дол. США, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язанням ТОВ "Терра Фуд" за кредитним договором, та зобов'язань ПАТ "КБ "Преміум" перед ТОВ "Терра Фуд" за договором поточного рахунку на суму 12 853,87 дол. США (по курсу на день проведення заліку).

У подальшому ТОВ "Терра Фуд" зверталось до ПАТ "КБ "Преміум" з аналогічними заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог. Так, заявою № 08 від 19.07.2016 р. позивач просив здійснити зарахування на суму прострочених відсотків за період з лютого 2016 р. по червень 2016 р. на суму 66 928,76 дол. США, що еквівалентно 1 660 790,86 грн., а заявою № 10 від 07.10.2016 р. - додатково на суму 40 777,78 дол. США, що еквівалентно 1 055 736,72 грн., а всього - 107 706,54 дол. США та еквівалентно 2 716 527,58 грн. Однак, ПАТ "КБ "Преміум" вказані вимоги позивача залишив без задоволення та зарахування не здійснив.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність (відсутність) підстав для припинення взаємних зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у процедурі ліквідації банку.

Вищий господарський суд, направляючи справу на новий розгляд, також зазначив, що суди передчасно дійшли висновку, що відносини сторін, які склались на час запровадження тимчасової адміністрації, не відповідають умовам п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема, судами не досліджено умови кредитного та банківського договорів, що вказують на можливість договірного списання коштів на погашення кредитних зобов'язань та зарахування зустрічних однорідних вимог.

Частиною 3 ст. 203 ГК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 601 ЦК України, встановлено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог (постанова Верховного Суду України від 01.11.2005 р. № 15/154).

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що достатньо заяви однієї сторони для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГК України).

Як вже встановлено судом, за кредитним договором ПАТ "КБ "Преміум" є кредитором, а ТОВ "Терра Фуд" - боржником, і навпаки, за договором банківського рахунку ПАТ "КБ "Преміум" - боржником, а ТОВ "Терра Фуд" є кредитором.

Отже, вимоги, які виникли між сторонами правочинів на підставі різних договорів, а саме - на підставі кредитного договору та договорів банківського рахунку, є зустрічними.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.09.2016 р. у справі № 910/25487/15 та постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що зобов'язання, що виникли між сторонами на підставі кредитного договору та договору банківського рахунку, є грошовими, а отже - однорідними.

Щодо настання строку виконання зустрічних однорідних вимог суд зазначає, що кінцевий строк виконання зобов'язань ТОВ "Терра Фуд" зі сплати відсотків за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р. за лютий-вересень 2016 р. у позивача настав 05.10.2016 р. враховуючи п. 2.5.1 цього договору, а строк зустрічного зобов'язання відповідача за договором банківського рахунку - 11.02.2016 р. відповідно до п. 2.1.3.12 цього договору та згідно з платіжними дорученнями № 290146 та № 290145 на загальну суму 7 000 000,00 грн., поданих на виконання банку.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, вищенаведені норми законодавства та умови укладених сторонами правочинів, суд прийшов до висновку, що у позивача виникло право вимагати від банку зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 10.02.2016 р. № 68/БТ було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Преміум", в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 10.02.2016 р. № 314 про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначення уповноваженої особи фонду на його ліквідацію з 11.02.2016 р.

Отже, судом встановлено, що на час звернення позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог (22.03.2016 р.) банк перебував у стані ліквідації, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення спеціального закону - Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на час розгляду справи) та на яку звернув увагу Вищий господарський суд України у постанові від 03.04.2017 р. по даній справі, зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін у процедурі ліквідації забороняється.

Проте, обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

1) за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

2) кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначена позиція також викладена у листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 "Щодо реалізації деяких норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у якому надано роз'яснення щодо неможливості зарахування зустрічних однорідних вимог протягом здійснення процедури ліквідації банку, крім випадків, визначених абзацом 2 пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015 р.

Отже, частиною 2 ст. 8 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було захищено права боржника банку під час його ліквідації, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість саме за кредитом за рахунок коштів на поточному рахунку боржника у банку, але за таких умов:

1) майнове право вимоги на ці кошти є предметом застави, якою забезпечується кредитне зобов'язання (в даному випадку майнові права на кошти з банківського рахунку № 6090 повинні були знаходитись у заставі забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р.);

2) у договорі банківського рахунку наявні умови на договірне списання коштів з цього рахунку саме на виконання зобов'язань за кредитом (у даному випадку договір банківського рахунку № 6090 від 06.03.2014 р. повинен містити умову про списання коштів з рахунку № 6090 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р.).

Перевіривши дотримання визначених законом умов зарахування взаємних заборгованостей суд зазначає наступне.

Перша вимога щодо обов'язковості передачі у заставу майнових прав за договором банківського рахунку та недопустимості зміни застави протягом 1 року, яка передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, дотримана не була, оскільки майнові права на кошти, наявні на поточному рахунку ТОВ "Терра Фуд" № 6090, відкритому за договором банківського рахунку № 6090 від 06.03.2014 р., в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р. в заставу не передавались, що свідчить про відсутність майнового права вимоги банку на ці кошти в якості предмету застави.

Так, пунктом 1.3 кредитного договору (в редакції внесених змін до договору додатковою угодою № 6 від 20.01.2015 р.) сторони передбачили забезпеченість виконання кредитного (основного) зобов'язання позичальника. Проте, зі змісту вказаного пункту (п.п. 1.3.1 - 1.3.7) вбачається, що у якості забезпечення кредиту передавались в іпотеку та заставу інші майнові права та майно, а не майнове право на кошти, що перебувають на рахунку № 6090.

Отже, за висновком суду умова передачі банківського рахунку (майнових прав на нього) у забезпечення кредитного зобов'язання сторонами передбачена не була, звідси - не має значення обставина щодо того, чи відбулась зміна такого предмету застави протягом 1 року.

Щодо другої умови, передбаченої п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосовно наявності коштів на рахунках боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та наявності обов'язкової умови договірного списання з цих рахунків на погашення кредитної заборгованості грошовими коштами, що є предметом застави за кредитом, то і в цій частині вимоги закону не дотримано.

З наявних матеріалів справи вбачається, що за договором банківського рахунку № 6090 від 06.03.2014 р. позивачу був відкритий особовий рахунок № 6090, на якому на час введення у ПАТ "КБ "Преміум" процедури ліквідації (11.02.2016 р.) у позивача були наявні кошти у сумі 7 128 665,17 грн.

При цьому, як вбачається з умов договору рахунку, банк має право списувати з рахунку клієнта помилково зараховані з вини банку кошті (п. 3.1.4), списувати грошові кошти на оплату за розрахунково-касове обслуговування та комісійні послуги (п. 3.1.12, п. 4.2), списувати суми, необхідні для виконання заяв клієнта на купівлю іноземної валюти, такі як сплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, комісії банку (п. 6.15).

У той же час встановлено, що договором банківського рахунку умова про договірне списання коштів з поточного рахунку № 6090, саме на погашення заборгованості за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р., не передбачено.

Вищий господарський суд України у постанові від 03.04.2017 р. по даній справі звертав увагу на пункт 2.13 кредитного договору. Проте, вказаним пунктом передбачено, що позичальник доручає кредитодавцю, а кредитодавець має право на підставі цього доручення здійснювати договірне списання з поточного рахунку № 6082, відкритого у кредитодавця (МФО 339555) та/або з будь-якого іншого рахунку позичальника, що відкритий та/або буде відкрито у майбутньому у кредитодавця, грошових коштів в сумі заборгованості позичальника за цим договором, враховуючи прострочену заборгованість за нарахованими процентами, строкову заборгованість за нарахованими процентами, прострочену заборгованість за кредитом/траншем кредиту, строкову заборгованість за кредитом/траншем кредиту, комісії, пеню, штрафи та інші платежі, що мають сплачуватись згідно з цим договором та договором застави/іпотеки/поруки.

Як вбачається з пояснень банку, інший рахунок № 6082 було відкрито ПАТ "КБ "Преміум" для зберігання коштів іншого підприємства - ТОВ «Українські продуктові традиції» та для розрахунково-касового обслуговування останнього, а будь-яких інших рахунків, які б передбачали можливість договірного списання коштів на погашення заборгованості ТОВ "Терра Фуд" за кредитом, банком для позивача відкрито не було.

Отже, зі змісту договору банківського рахунку випливає, що до нього не була вміщена умова про договірне списання з рахунку № 6090 коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р.

При цьому, обов'язковою умовою договірного списання коштів, як вже зазначалось, є те, що такі грошові кошти повинні бути предметом застави для іх зарахування у рахунок погашення кредитної заборгованості, чого дотримано не було.

На підставі викладеного судом встановлено, що кошти на поточному рахунку позивача в забезпечення повернення кредиту не передавалися, а договір про надання банківських послуг, що був укладений з відповідачем належних умов для договірного списання коштів не містить, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення зарахування зустрічних вимог в процедурі ліквідації ПАТ "КБ "Преміум".

За таких обставин, за висновком суду до спірних правовідносин мають бути застосовані обмеження п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.12.2015 № 21-51564/15 «Про зарахування зустрічних однорідних вимог», оскільки можливість задоволення вимог кредиторів до затвердження Фондом реєстру акцептованих вимог кредиторів у даному випадку відсутня з підстав, зазначених вище.

У той же час необхідно зазначити, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачений певний (спеціальний) порядок погашення вимог кредиторів, а тому спірний залік зустрічних однорідних вимог, який передбачає індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку за рахунок коштів банку, порушуює встановлений цим Законом порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку і ставить у нерівне становище інших кредиторів банку у порівнянні з кредитором, який отримує задоволення своїх вимог не в тому порядку та черговості, як це передбачено статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 49 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, у тому числі за розгляд апеляційної та касаційної скарги.

Керуючись ст. cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" про визнання припиненими зобов'язань.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 17 липня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 25 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.