ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2017 року Справа № 910/16210/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Корнілової Ж.О.головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Міністерства оборони України
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 20.10.2016 Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017
у справі№ 910/16210/16 Господарського суду міста Києва
за позовомМіністерства оборони України
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Авіа Снаб Сервіс"
Простягнення 1535891,92 грн.,

за участю представників:
від позивача: не з`явились,
від відповідача: Шульга О.І.,
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 у справі № 910/16210/16 (суддя Смирнова Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 910/16210/16 (у складі колегії суддів: Гаврилюка О.М.головуючого, Власова Ю.Л., Тищенко А.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 у справі № 910/16210/16 Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, Міністерства оборони України звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 910/16210/16 Господарського суду міста Києва, і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання вимог господарськими судами норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між позивачем та відповідачем 12.11.2012 укладено договір поставки продукції № 116/6/12/9 про закупівлю за державні кошти авіаційно-технічного майна технічної аптечки для забезпечення виконання ремонту вертольотів у процесі експлуатації, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого, відповідач, за договором постачальник, зобов`язався у 2012 році поставити позивачу, за договором, замовнику, товари, а позивач прийняти і оплатити такі товари для забезпечення діяльності миротворчих контингентів; найменування товару: вузли та деталі для літальних апаратів, код 35.30.5, згідно із Державним класифікатором продукції та послуг ДК016-97, а саме: авіаційно-технічне майно (далі - вироби) технічної аптечки для забезпечення виконання ремонту вертольотів у процесі експлуатації; кількісні характеристики товарів, що закуповуються за договором, зазначені у специфікації поставки товарів (додаток 1).

Згідно із п. 3.1 договору № 116/6/12/9, ціна договору складає 6103460,00 грн., у тому числі ПДВ 1017243,33 грн.; вартість товарів, фактично поставлених відповідачем, не може перевищувати ціни договору; у випадку перевищення відповідачем ціни договору сума перевищення не підлягає оплаті.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору № 116/6/12/9, термін поставки товарів - до 18.12.2012 з урахуванням специфікації поставки товарів (додаток 1); умови поставки - DDP склад вантажоотримувача замовника (склад військової частини А1604, смт. Чорнобаївка Херсонської обл., та НОМЕР_1 , м. Броди Львівської обл.), відповідно до офіційних правил тлумачення торгових термінів INCOTERMS 2010.

Судами встановлено, що відповідачем не здійснено поставку товару, передбаченого умовами договору № 116/6/12/9.

У листах від 30.11.2012 та від 19.12.2012 за № 176 та № 185, відповідно, відповідач просить позивача надати відповідні вказівки посадовим особам оборонного відомства щодо оплати коштів підприємства (повернення боргу) та внесення відповідних змін до укладених договорів, у частині продовження строку поставки товару; повідомив позивача про невиконання зобов`язання за договором № 116/6/12/9 про закупівлю за державні кошти авіаційно-технічного майна технічної аптечки для забезпечення виконання ремонту вертольотів у процесі експлуатації від 12.11.2012 щодо поставки товару у зв`язку із відсутністю коштів.

Позивачем на адресу відповідача 29.01.2013 надіслано претензію № 287/3/750/с з вимогою про виконання договору щодо поставки товару та сплату штрафних санкцій за невиконання умов договору щодо поставки товару.

У листі від 04.04.2013 за № 49 відповідач повідомив позивача про можливість виконання зобов`язання за договором № 116/6/12/9 від 12.11.2012 щодо поставки товару.

У листі від 26.04.2013 за № 116/6/5066 позивач повідомив відповідача про неможливість продовження строку дії договору.

У листі від 06.08.2016 за № 116/6/12612 позивач просить відповідача повідомити про виконання договору щодо поставки товару та сплату штрафних санкцій за невиконання умов договору щодо поставки товару.

Матеріалами справи підтверджується невиконання зобов`язання за вказаним договором.

Судами встановлено, що до позовної заяви додано розрахунок штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з постачання товару, відповідно до якого позивачем нараховано відповідачу 1108649,72 грн. пені та 427242,20 грн. штрафу.

Враховуючи, що відповідач не виконав умови вказаного договору щодо поставки товару за укладеним між сторонами договором, апеляційний господарський суд правомірно погодився із висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування позивачем відповідно до умов вказаного договору № 116/6/12/9 пені та 7% штрафу відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 530 ЦК України, ст. 610 ЦК України, ст. 612 ЦК України, ст.ст. 230, 217 ГК України, ст. 199 ГК України, 546 ЦК України, ст. 627 ЦК України, ст. 231 ГК України, ст. 549 ЦК України.

Відповідачем до господарського суду першої інстанції подано заяву від 21.09.2016 щодо застосування строків позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи; отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Судами встановлено, що позов пред`явлено 02.09.2016.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору, неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін (п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання з поставки товару, норми ч. 2 ст. 258 ЦК України, апеляційний господарський суд дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення пені з 15.11.2012, з 01.12.2012 та з 18.12.2012 за 182 прострочених дні та штрафу, пред`явлені після спливу позовної давності.

Таким чином, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені та штрафу із пропуском позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 910/16210/16 Господарського суду міста Києва прийняті із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 910/16210/16 Господарського суду міста Києва підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 910/16210/16 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 у справі № 910/16210/16 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.