ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 914/161/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

при секретарі судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Червоноградський ринок», б/н від 18.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2114/17 від 11.05.2017 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року

у справі № 914/161/17 (суддя Іванчук С.В.),

порушеній за позовом

позивача: Комунального підприємства «Червоноградський ринок», м. Червоноград, Львівської області,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Червоноград, Львівської області,

про внесення змін до договору № 649 від 29 грудня 2011 року надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. укладеною з 01.03.2016 р. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: представник з належним чином оформленою довіреністю - не прибув, прибув п. ОСОБА_7 - без уповноважуючих особу документів та без довіреності;

від відповідача: ОСОБА_3 (п/к на підставі договору про надання правової допомоги від 14.06.2017 р.);

вільні слухачі: ОСОБА_4 (посвідчення № 1 від 01.11.2017 р.); ОСОБА_5 (посвідчення № 72 від 01.10.2017 р.); ОСОБА_6 (посвідчення № 003 від 15.11.2006 р.) та ОСОБА_7

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам роз'яснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Представником відповідача подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2017 року, справу № 914/161/17 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 року прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства «Червоноградський ринок», б/н від 18.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2114/17 від 11.05.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 14.06.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи)(а. с. 164, 165).

01.06.2017 р., через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду за вхідним № 01-04/3668/17 поступив Відзив на апеляційну скаргу (а. с. 179-180).

У судове засідання, яке відбулося 14.06.2017 р. прибули представники апелянта/позивача та відповідача, які надавали у судовому засіданні усні та письмові пояснення по суті апеляційної скарги, представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, проти відзиву та доводів відповідача заперечив, представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, подав відзив на апеляційну скаргу, представники сторін наводили свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході судового процесу.

14.06.2017 р. в судовому засіданні, за участю уповноважених представників сторін, судом оголошувалась перерва до 17.07.2017 р., про що представники були, особисто, повідомлені під розписку (а. с. 188).

26.06.2011 р. через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду за вхідним № 01-04/4318/17 апелянт подав Пояснення до апеляційної скарги.

17.07.2017 р. через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду за вхідним № 01-04/4750/17 за підписом представника скаржника ОСОБА_8, подано Клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що ним вчинено запит до адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету про надання роз'яснень у справі № 3-02-229/2013, оскільки відповідач покликається у справі № 914/161/17 на рішення цієї колегії від 06.03.2015 р. № 11 р/к.

17.07.2017 р. через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду за вхідним № 01-04/4751/17, за підписом представника скаржника ОСОБА_8, подано Клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що представник позивача/апелянта ОСОБА_8 не може прибути у дане судове засідання у зв'язку із хворобою.

17.07.2017 р. через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду за вхідним № 01-05/3357/17, за підписом представника скаржника ОСОБА_8, подано Клопотання про продовження строку розгляду справи № 914/161/17 на 15 днів та відкладення розгляду справи.

У судове засідання, яке відбулося 17.07.2017 р., уповноважений представник апелянта/позивача - не прибув, прибув п. ОСОБА_7 без уповноважуючих особу документів та без довіреності на представництво інтересів юридичної особи, як зазначено вище у цій постанові, апелянт через канцелярію суду 17.07.2017 р. подав: 1) клопотання про відкладення розгляду справи з підстав вчинення запиту до адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету про надання роз'яснень у справі № 3-02-229/2013; 2) клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника ОСОБА_8 та 3) клопотання про продовження розгляду спору на 15 днів і відкладення розгляду справи.

В апеляційній скарзі (а. с. 166-172) скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 р. у справі № 914/161/17 повністю, прийняти нове рішення, відповідно до якого, позов КП «Червоноградський ринок» до ОСОБА_2 про внесення змін до договору задовольнити повністю.

У судове засідання, яке відбулося 17.07.2017 р., представник відповідача прибув, проти відкладення розгляду даної справи з підстав зазначених у клопотаннях апелянта заперечив та пояснив, що на його думку, відкладення розгляду справи з тих підстав, що апелянт вчинив запит до адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету про надання роз'яснень у справі № 3-02-229/2013, є безпідставним, так як в матеріалах справи є наявним рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. у справі № 3-02-229/2013, яке не було оскаржено у судовому порядку, не скасовано, не відмінено, тим більше, що в процесі розгляду справи Антимонопольним комітетом № 3-02-229/2013, КП «Червоноградський ринок» усунув вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про що зазначено у цьому рішенні, відтак відсутні підстави для відкладення розгляду справи до отримання роз'яснення цього рішення на запит представника апелянта, при цьому апелянт не надав суду доказів про вчинення такого запиту; заперечує проти відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника скаржника ОСОБА_8, оскільки до клопотання не додано жодних підтверджуючих хворобу доказів, крім того, інтереси апелянта могли представляти повноважні представники цієї юридичної особи: ОСОБА_9 - за довіреністю від 13.06.2017 р., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - за довіреністю від 17.01.2017 р., та пояснив, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість представника апелянта бути присутньою у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України; просить відхилити клопотання скаржника про продовження строків розгляду даної справи на 15 днів, так як вважає його необгрунтованим, оскільки продовження строків розгляду спору можливе у виняткових випадках, а такі виняткові випадки у цьому клопотанні не зазначені, відтак відкладення розгляду справи через продовження строків розгляду спору вважає затягуванням розгляду справи, надав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши думку представника відповідача на письмові клопотання апелянта від 17.07.2017 р. про відкладення розгляду справи з підстав зазначених у клопотаннях за вх. № 01-04/4750/17, за вх. № 01-04/4750/17 та клопотання апелянта про продовження строків розгляду спору на 15 днів та відкладення розгляду справи (вх. № 01-05/3357/17), оглянувши та дослідивши подані сторонами та зібрані місцевим господарським судом докази у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені клопотання вх. № 01-04/4750/17, вх. № 01-04/4750/17 про відкладення розгляду справи та клопотання апелянта про продовження строків розгляду спору на 15 днів та відкладення розгляду справи, належить відхилити, виходячи з наступного.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 року прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства «Червоноградський ринок», б/н від 18.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2114/17 від 11.05.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 14.06.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи)(а. с. 164, 165).

Частиною першою статті 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

За приписами статей 50, 51 ГПК України, початком процесуального строку для розгляду апеляційної скарги у даній справі є 15.05.2017 р. (день постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження), а закінченням - 15.07.2017 р.

15.07.2017 р. - неробочий день - субота, 16.07.2017 р. - неробочий день - неділя.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України, у випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Отже днем закінчення процесуального двомісячного строку для розгляду апеляційної скарги у даній справі є перший наступний за неробочим днем робочий день, тобто 17.07.2017 р. /понеділок/.

Слід зазначити, що у судовому засіданні, яке відбулося 14.06.2017 р., приймали участь представники апелянта/позивача та відповідача, які надавали у судовому засіданні усні та письмові пояснення по суті апеляційної скарги, наводили свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході судового процесу, заперечували проти доводів інших учасників судового процесу.

У судовому засіданні, 14.06.2017 р. за участю уповноважених представників сторін (апелянта та відповідача) судом оголошувалась перерва до 17.07.2017 р. на 10 год. 00 хв., про що представники сторін були, особисто, повідомлені під розписку, в т.ч. апелянта (а. с. 188).

З огляду на вищезазначене, згідно з приписами національного законодавства, апелянт не був позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України, фактичну змагальність, дослідження доказів, законність методів одержання доказів, і, у нього було достатньо часу (двомісячний строк згідно ч. 1 ст. 102 ГПУ України) для вчинення як запиту до адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету про надання роз'яснень у справі № 3-02-229/2013, доказів про вчинення такого запиту до клопотання не долучено, а для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура (ст. 59 Конституції України).

Рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відкладення розгляду справи з тих підстав, що апелянт вчинив запит до адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету про надання роз'яснень у справі № 3-02-229/2013, яка розглядалася Адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, є безпідставним, так як в матеріалах справи є наявним рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. у справі № 3-02-229/2013 (а. с. 82-85), з позовних вимог позивача та характеру спору у даній справі вбачається, що рішення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. не є предметом спору у справі, зазначене рішення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. не було оскаржено позивачем у судовому порядку, не скасовано, не відмінено, відтак в колегії суддів відсутні підстави для відкладення розгляду справи для отримання апелянтом роз'яснень на це рішення.

Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника позивача ОСОБА_8, слід відхилити, оскільки, по-перше, до цього клопотання не додано жодних підтверджуючих хворобу доказів.

По-друге, як вбачається з матеріалів справи, згідно Довіреності від 13 червня 2017 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а. с. 181), довіреність дійсна до 13 вересня 2017 року, КП «Червоноградський ринок» уповноважило представляти його інтереси, з правами визначеними у цій довіреності у судах усіх рівнів, в т.ч. господарському, гр. ОСОБА_9, а за Довіреністю виданою КП «Червоноградський ринок» від 17.01.2017 р., оригінал якої є в матеріалах справи (а. с. 182), уповноважено представляти інтереси юридичної особи у судах усіх рівнів, в т.ч. господарському, крім гр. ОСОБА_8, гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_12, які згідно цієї довіреності діють самостійно, представляючи інтереси Довірителя у всіх судових органах, загальних, господарських, ... України усіх інстанцій, їм надано усі права, які надані законодавством довірителю як стороні, третій особі чи особі з будь-якими іншими правами та обов'язками, що бере участь у цивільному або господарському процесі ..., у тому числі: - приймати участь у засіданнях суду, господарського, третейського суду, судів усіх інстанцій; - подавати та підписувати заяви, позовні заяви, в т.ч. реєстраційні картки, тощо; - проводити платежі...; - подавати, підписувати та отримувати всі необхідні для виконання цієї довіреності документи, включаючи позовні заяви та заяви, запити, довідки, витяги, виписки, дозволи, свідоцтва та інші документи, що стосуватимуться прав та законних інтересів Довірителя: - знайомитися з матеріалами справи, отримувати з них витяги; - подавати та отримувати, а також підписувати документи, завіряти копії документів, знімати копії; - подавати докази, приймати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, надавати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи та міркування, заперечувати проти доводів і міркувань інших учасників правовідносин; - змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, визнати позов повністю або частково; - вирішення питання про закінчення справи мировою угодою, передачі справи на розгляд третейського суду; вимагати виконання рішень, ухвал, постанов і наказів, господарського, ..., оскаржувати у встановленому порядку рішення, постанови, ухвали вище перелічених органів ...; - сплачувати необхідні платежі, державне мито, судовий збір, а також вчиняти всі інші правочини, пов'язані з цією Довіреністю; - завіряти копії документів. Ця довіреність дійсна до 17 січня 2018 року.

Вищезазначені довіреності від 13.06.2017 р. та від 17.01.2017 р. підписані директором КП «Червоноградський ринок» п. ОСОБА_13., його підпис посвідчено печаткою.

Доказів про те, що директор КП Червоноградський ринок п. ОСОБА_13., який згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 11-14) є керівником КП Червоноградський ринок та підписантом з 21.07.2016 р., а згідно Статуту Комунального підприємства «Червоноградський ринок» у редакції чинній на час розгляду даної справи у господарському суді (а. с. 103-110), зокрема, діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх інших підприємствах, організаціях та установах; укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки (п. 6.3. Статуту), не був уповноважений установчими документами підписувати вищезазначені довіреності - в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи також відсутні докази про скасування КП «Червоноградський ринок» вищезазначених довіреностей у порядку ст. 249 ЦК України.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частини другої статті 244 ЦК України, представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи.

Згідно з частиною 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Згідно із ст. 247 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Відповідно до частини третьої ст. 247 ЦК України, довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною.

Припинення представництва визначено у статті 248 ЦК України.

Довіреності, правову оцінку яким надано вище у цій постанові, видані юридичною особою КП «Червоноградський ринок», містять дату їх вчинення - 13.06.2017 року та 17.01.2017 р., визначено повноваження представників та зазначено строк їх чинності, відповідно, до 13 вересня 2017 р. та до 17 січня 2018 року (а. с. 181, 182).

Відповідно до статті 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Статутом Комунального підприємства «Червоноградський ринок» (розділ 6) у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р. (а. с. 21-29, 103-110), передбачено, що управління підприємством здійснює його директор (п. 6.1. Статуту), який самостійно вирішує питання діяльності підприємства, а також несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства; діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх інших підприємствах, організаціях та установах; укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки (п. 6.3. Статуту у редакції на дату розгляду даної справи господарським судом).

Отже, виходячи із вищенаведеного, сторони, в т.ч. апелянт не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, також, сторони, в т.ч. апелянт, своєчасно та належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи (а. с. 164, 165, 188).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників апелянта бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду у справі № 914/161/17 від 15.05.2017 р. (п. 5 резолютивної частини ухвали) участь уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалась (а. с. 163).

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/161/17 з підстав наведених у клопотаннях апелянта про відкладення розгляду справи вх. № 01-04/4750/17 та вх. № 01-04/4750/17.

Колегія суддів також приходить до висновку, що не підлягає до задоволення клопотання апелянта про продовження строку розгляду спору на 15 днів та відкладення розгляду справи (вх. № 01-05/3357/17), з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 69 ГПК України визначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У клопотанні апелянта про продовження строків розгляду спору на 15 днів та відкладення розгляду справи (вх. № 01-05/3357/17), не наведено обставин, які б слугували винятковою підставою для продовження строків розгляду спору, а неможливість представника апелянта брати участь у судовому засіданні, з покликанням на клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника ОСОБА_8, з урахуванням того, що згідно довіреностей виданих КП «Червоноградський ринок» від 13.06.2017 р. та від 17.01.2017 р. (а. с. 181 та 182), крім ОСОБА_8, інтереси КП «Червоноградський ринок» уповноважені були представляти гр. ОСОБА_9, ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_12, а в силу ст. 28 ГПК України та відповідно до п. 6.1. та 6.3. Статуту КП «Червоноградський ринок» директор, який діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх інших підприємствах, організаціях та установах.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для продовження строків розгляду спору на 15 днів відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України та відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/161/17 з підстав наведених у клопотанні апелянта за вх. № 01-05/3357/17.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., "Чуйкіна проти України" № 28924/04 від 13.01.2011р.).

За наведених обставин, враховуючи те, що апелянт/позивач був належним чином, завчасно, 18.05.2017 р. повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника апелянта/позивача за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою статті 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду заслухала пояснення представника апелянта/позивача, який приймав участь у судовому засіданні 14.06.2017 р., апеляційну скаргу підтримував у повному обсязі, надавав пояснення по суті апеляційної скарги, наводив свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду справи, заперечував проти відзиву на апеляційну скаргу (відзив представник апелянта отримав під розписку 14.06.2017 р. о 9 год. 30 хв., про що ним вчинено напис на відзиві) (а. с. 179), розглянула матеріали апеляційної скарги, вивчила матеріали справи, наявні в ній докази, перевірила юридичну оцінку обставин справи, дослідила правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, прийшла до висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 р. у справі № 914/161/17 (суддя Іванчук С.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю (а. с. 143, 144-156).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Комунальне підприємство «Червоноградський ринок», звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 18.04.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2114/17 від 11.05.2017 р.), просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.04.2017 року у справі № 914/161/17 повністю, прийняти нове рішення, відповідно до якого, позов КП «Червоноградський ринок» до ОСОБА_2 про внесення змін до Договору задовольнити повністю (а. с. 166-172).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, саме рішення прийнято із порушенням норм матеріального права, а відтак підлягає скасуванню.

Так, апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що місцевий суд до спірних правовідносин, безпідставно, застосував приписи ч. 2, 3, 4 ст. 652 ЦК України, так як, на думку апелянта, дана норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин, до спірних правовідносин суд мав застосувати приписи ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, виходячи із умов п. 3.4. Договору, а так як п. 3.4. Договору сторони погодили, що зміна вартості послуг можлива при зміні калькуляції, апелянт правомірно вимагає внести зміни до договору № 649 від 29.12.2011 р. надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання Додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. укладеною з 01.03.2016 р.

При цьому апелянт зазначає, що Додаткова угода № 2 про зміну умов договору № 649 надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання від 16.12.2015 р. в частині збільшення розміру тарифу з 1 грн. за один день бронювання торгового місця до 4,00 грн. набрала чинності з 01.03.2016 р.

Апелянт покликається на те, що відповідно до частин першої, другої ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки, тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміни ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, тому встановлення директором КП «Червоноградський ринок» наказом від 30.12.2015 р. № 229, з 01.03.2016 р. збільшеного тарифу за послуги з бронювання торгового місця у розмірі 4,00 грн. за один день бронювання, вважає законним, оскільки таке право останній мав відповідно до п. 5.1.4 Статуту КП «Червоноградський ринок» у редакції від 11 листопада 2002 р.

Скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що наказ від 30.12.2015 р. № 229, яким встановлено тарифи за послуги з бронювання торгового місця у розмірі 4,00 грн. за один день бронювання, на підставі калькуляції від 15.12.2015 р. мають законну силу, не скасовані, відтак підлягають застосуванню у правовідносинах сторін з їх відповідним відображенням у договорі.

Вважає безпідставним посилання місцевого суду у судовому рішенні на те, що позивач не надіслав відповідачу Додаткової угоди № 2, калькуляції, що є підставою для зміни вартості послуг в частині збільшення розміру тарифу з 1 грн. за один день бронювання торгового місця до 4,00 грн., оскільки на думку, апелянта, відповідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 07.12.2012 р. у справі № 3-53гс12, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог частини 2 статті 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

При цьому апелянт покликається на постанови ВГСУ у справах від 07.02.2017 р. № 910/5373/16, від 27.09.2016 р. № 910/5374/16, від 31.03.2015 р. № 922/3521/14, від 28.10.2014 р. № 904/1955/14 та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів).

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі та, додатково, у поясненнях до апеляційної скарги (вх. № 01-04/4318/17 від 27.06.2017 р.) стверджує, що правомірно обрав такий спосіб захисту як внесення змін до договору № 649 від 29 грудня 2011 року надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання Додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. укладеною з 01.03.2016 року, оскільки в іншому випадку КП «Червоноградський ринок» позбавляється права стягнути з відповідача заборгованість з 01.03.2016 року, в іншому випадку, стягнення було б можливим лише після набрання судовим рішенням законної сили, що є економічно не вигідним для позивача та призведе до порушення прав комунального підприємства в частині отримання коштів за надані послуги з бронювання одного торгового місця по 4,00 грн., починаючи з 01.03.2016 р.

Апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що є помилковим висновок місцевого суду про те, що калькуляція від 15.12.2015 р. не відповідає Порядку розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та не продовольчих товарів, затвердженій наказом Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 року № 638/109, зареєстрована в МЮУ 03.07.2009 р. за № 600/16616, так як була визнана незаконною та скасована постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.09.2010 р. у справі № 2а-4429/09/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2011 року, постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 278 «Про заходи щодо стабілізації цін за надання послуг та оренду торгових приміщень (площ) у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів в умовах фінансово-економічної кризи», на підставі якої був прийнятий вищезазначений наказ, відтак не може мати юридичної сили з моменту прийняття і спільний наказ Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 року № 638/109 «Про затвердження порядку розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів».

Скаржник вважає також помилковим висновок місцевого суду, у якому вчинено посилання на рішення адміністративної колегії Львівського Антимонопольного комітету про надання роз'яснень у справі № 3-02-229/2013, яка розглядалася Адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, оскільки зазначене рішення стосувалося лише оплати послуг за бронювання одного торгового місця за четвер, п'ятницю та суботу, як попередньої оплати, і не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог позивача.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/позивач: Комунальне підприємство «Червоноградський ринок» (скорочене найменування - КП «Червоноградський ринок») є юридичною особою, йому присвоєно , місцезнаходження юридичної особи: 80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Сокальська, буд. 5, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій (а. с. 71-74), Статутом КП «Червоноградський ринок» у редакції зареєстрованій у встановленому законом порядку 11.11.2002 р. (а.с. 21-29) та у редакції Статуту від 15.09.2016 р. (а. с. 103-110).

Відповідач: ОСОБА_2 є Суб'єктом підприємницької діяльності (Приватним підприємцем), місце проживання: 80100, Львівська обл.. АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів: НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій (а. с. 8-10, 60).

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів даної справи, що Комунальне підприємство «Червоноградський ринок» засноване на комунальній власності територіальної громади в особі Червоноградської міської ради і є правонаступником Державного-комунального підприємства Червоноградський ринок (преамбула Статуту у редакції від 11.11.2002 р.).

Відповідно до п. 2.1. Статуту у редакції від 11.11.2002 р., та у редакції від 15.09.2016 р., підприємство створене з метою отримання прибутку (доходу) від його підприємницької діяльності; насичення споживчого ринку України високоякісними товарами та послугами, розширення їх асортименту; створення нових робочих місць; сприяння товаровиробникам в одержанні максимальних прибутків від реалізації сільськогосподарської продукції, сировини та продуктів їх переробки, тощо.

Основними напрямками діяльності підприємства (п. 2.2. Статуту у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р.), є, зокрема, надання послуг по забезпеченню громадян місцями для торгівлі на ринку, необхідним інвентарем, спецодягом; посередницька, закупівельна та торгівельна діяльність, тощо.

Підприємство є юридичною особою (п.п. 3.1. Статуту у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р.), права і обов'язки юридичної особи набуває з моменту його державної реєстрації.

Підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем і відповідачем в суді, господарському та третейському суді, самостійно здійснювати експортні та імпортні операції необхідні для його господарської діяльності ( п.п. 3.5. Статуту у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р.).

Відповідно до п.п. 4.2. Статуту у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р., майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується та розпоряджається майном на свій розсуд, вчиняючи до нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

Відповідно до розділу 5 Статуту, яким визначено «Права та обов'язки Підприємства», у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р., визначено, що підприємство самостійно планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки свого розвитку відповідно до галузевих науково-технічних прогнозів та пріоритетів, кон'юнктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації.

Відповідно до п. 5.1.4. Статуту у редакції від 11.11.2002 р. передбачено, що тарифи на ринковий збір та платні послуги затверджуються директором Підприємства.

У редакції Статуту КП від 15.09.2016 р. зазначений пункт 5.1.4. викладено у іншій редакції, а саме: встановлення тарифів (послуг) здійснюється виконавчим комітетом ради. У разі не затвердження виконавчим комітетом ради тарифів (послуг) ринку тимчасово діють попередні тарифи (послуги).

Відповідно до п.6.1. Статуту у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р., управління підприємством здійснює його директор, який (п. 6.2. Статуту) призначається міським головою.

Пунктом п. 6.3. Статуту, у редакції від 11.11.2002 р., директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, а також несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства; - діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх інших підприємствах, організаціях та установах; - розпоряджається майном підприємства відповідно до чинного законодавства; - укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки; - організовує виконання рішень загальних зборів трудового колективу, забезпечує виконання умов колективного договору; - списує з балансу підприємства основні фонди, безнадійну до стягнення заборгованість, нестачі і втрати товарно-матеріальних цінностей, морально застаріле, зношене і непридатне для подальшого використання обладнання.

Аналогічні повноваження директора Комунального підприємства «Червоноградський ринок» визначені у п. 6.3. Статуту у редакції від 15.09.2016 р.

У розділі 7 Статуту у редакції від 11.11.2002 р. та у редакції від 15.09.2016 р. визначено господарську, економічну та соціальну діяльність підприємства, у розділі 8 Статуту - ліквідацію і реорганізацію підприємства.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів даної справи, 29 грудня 2011 року між Комунальним підприємством «Червоноградський ринок» (Виконавцем - згідно з договором, позивач/апелянт - по даній справі) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (замовником згідно з договором, відповідач-по справі) було укладено Договір про надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання № 649 (далі за текстом - Договір)(а. с. 20 та а. с. 102).

Вказаний вище договір укладено у письмовій формі єдиного документа, підписано уповноваженими особами сторін за договором, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст. 207 ЦК України, в силу статті 204 ЦК України є правомірним правочином, оскільки перед судом не доведено зворотнього.

Відповідно до п. 1.1 Договору, у порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає виконавцеві, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати торгове місце на ринковій площі АДРЕСА_2 під контейнер розміром (прописом від руки) 4,32 кв. м. х 5, для реалізації замовником своїх товарів промислові товари (вид товару що реалізується).

У розділі 2 Договору, сторони передбачили «Обов'язки та права сторін».

Так, п. 2.1. Договору сторони погодили, що виконавець зобов'язується надати замовнику торгове місце № 245, 349, 381, 144, 145 під контейнер, який виготовлений за кошти замовника і є його власністю, а замовник зобов'язується вчасно проводити розрахунки з виконавцем за надані послуги; - дотримуватись вимог законодавства, у т.ч. Правил торгівлі на ринках, Ветеринарно-санітарних правил для ринків, Правил продажу непродовольчих товарів, Правил протипожежної безпеки, безпечних умов праці ( п. 2.3. Договору), тощо.

Виконавець, в свою чергу, зобов'язувався проводити щоденне прибирання території ринкової площі (п. 2.2. Договору); та право розірвати договір у разі несвоєчасної сплати замовником за надані послуги ( п. 2.8. Договору).

У пункті 3.1. цього Договору сторони погодили, що замовник оплачує виконавцеві за надані послуги:

- 4,19 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 м2, згідно калькуляцій;

- 1,00 грн. за один день бронювання.

Як зазначено у п. 3.2. Договору, оплата проводиться попередньо - до 27 числа кожного місяця за четвер, п'ятницю, суботу. Бронювання - за кожен календарний день місяця. Сума оплати нараховується щомісячно в додатку до договору, який є його невід'ємною частиною.

За несвоєчасну оплату за надані послуги замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору сторони визначили, що «Зміна вартості послуг можлива при зміні калькуляцій».

Відповідальність сторін передбачена у розділі 4 Договору.

У п. 4.3. Договору передбачено, що усі спори, пов'язані із цим Договором, розв'язуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо неможливо дійти згоди шляхом переговорів, спір розв'язується в судовому порядку згідно із чинним в Україні законодавством.

Договір набув чинності з 01 січня 2012 року і діє до 31 грудня 2018 року, відповідно до п.5.1 Договору.

У п. 5.2. Договору сторони передбачили підстави розірвання цього договору кожною із сторін достроково за умови письмового попередження про це другої сторони.

Доказів в підтвердження припинення дії даного договору, його розірвання чи визнання його судом недійсним сторони не представили та про дані обставини, суд не повідомляли.

Як зазначено у п. 3.2. Договору № 649 від 29.12.2011 р. оплата проводиться попередньо до 27 числа кожного місяця за четвер, п'ятницю, суботу. Бронювання за кожен календарний день місяця. Сума оплати нараховується щомісячно в додатку до договору, який є його невід'ємною частиною.

Доказів в підтвердження підписання сторонами інших додатків до договору, окрім долучених до справи, суду не представлено.

Як зазначено вище у цій постанові, пунктом 3.4. Договору № 649 від 29.12.2011р. сторонами встановлено, що зміна вартості послуг можлива при зміні калькуляції.

18.04.2013 р. сторонами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору № 649 про надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання (а. с. 136). Даною Додатковою угодою сторони досягли згоди п. 2.3. Договору № 649 після слів «у тому числі» доповнити словами «Податкового кодексу» (п. 1 Додаткової угоди від 18.04.2013 р.); у п. 2 Додаткової угоди, п.3.1. викласти в такій редакції: «Замовник оплачує виконавцю за надані послуги:

- 5,60 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 м. кв. згідно калькуляції;

- 1,00 грн. за один день бронювання».

Сторони доповнили Договір пунктом 3.5., що виконавець є платником податку на прибуток підприємств на загальних умовах (п. 3 Додаткової угоди). Всі інші умови вищезгаданого Договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними в колишній редакції, і сторони підтверджують щодо них свої зобов'язання (п. 4 Додаткової угоди). Угода викладена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін та набирає чинності з 21.04.2013 року (п. п. 6.7. Додаткової угоди).

Як вбачається з матеріалів справи, калькуляція за надані послуги визначені у п. 2 Додаткової угоди до договору № 649 від 18.04.2013 р. затверджена директором ринку 27.03.2013 р. (а. с. 116), калькуляція вартості користування торговим місцем у 2012 р. затверджена директором ринку - 22.03.2012 р. (а. с. 117), за 2011 р. - 01.01.2011 р. (а. с. 118), відповідно до яких між сторонами було укладено Додаткову угоду від 18.04.2013 р. (а. с. 136).

Апелянт/позивач зазначає, що 15.12.2015 р. директором КП "Червоноградський ринок" затверджено Калькуляцію вартості користування та бронювання торговим місцем на КП "Червоноградський ринок" (а. с. 88, 132-133); 30.12.2015 р. затверджено «Оплату за користування торговим місцем на Червоноградському ринку з 30.12.2015 р.» (а. с. 135) та 30.12.2015 р. видано наказ № 229 «Про підняття тарифів на послуги» (а. с. 139).

З тексту наказу Комунального підприємства "Червоноградський ринок" № 229 «Про підняття тарифів на послуги» (а. с. 139) вбачається, що в зв'язку із зростанням цін на комунальні послуги, індексації зарплати для рентабельного ринку, наказую:

1. З 01 січня 2016 р. встановити тарифи на: - розруб м'яса - 0,80 грн. (за 1 кг м'яса); - комірка камери зберігання - 3,00 грн. (за один день).

2. З 01 лютого 2016 р. встановити тариф на послуги платного туалету - 2,00 грн. за одну людину.

3. З 01 березня 2016 року встановити тариф на послугу бронювання торгового місця 4,00 грн. за один день.

Апелянт покликається на те, що для приведення розміру плати за договором № 649 у відповідність до зміни калькуляції, направив відповідачу на підписання два примірники додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. ( а. с. 88, 130, 138), про зміну умов договору № 649 надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання із вимогою повернути один підписаний примірник додаткової угоди позивачу.

Місцевим судом встановлено, що доказів надсилання (вручення) відповідачу даної додаткової угоди суду не представлено, докази в підтвердження дати вручення даної додаткової угоди відповідачу, суду також не надано. Також, суду не надано доказів надіслання (вручення) відповідачу калькуляції, чи ознайомлення відповідача із калькуляцією, що є підставою для зміни вартості послуг та внесення змін до договору в цій частині.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Додатковою угодою № 2 від 16.12.2015р. (пункт 1 Додаткової угоди), пункт 3.1 договору викладено у такій редакції: «Замовник оплачує виконавцю за надані послуги:

- За одне торгове місце згідно калькуляції діючої на даний момент;

- 4,00грн за один день бронювання.

У п. 2 вищезазначеної додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. вказано, що усі інші умови вищезазначеного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними в колишній редакції, і Сторони підтверджують щодо них свої зобов'язання, у п. 3 Додаткової угоди № 2, що ця угода є невід'ємною частиною договору № 649; викладена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін (п. 4 Додаткової угоди).

Пунктом 5 даної додаткової угоди передбачено що дана угода набуває чинності з 01.03.2016 р.

Як вбачається із змісту даної Додаткової угоди № 2, остання підписана позивачем/апелянтом та у графі замовник зазначено ОСОБА_2, нижче прописом «не згідна» та проставлено підпис.

Місцевим судом встановлено, що відповідач повернув Додаткову угоду позивачу, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія додаткової угоди №2 про зміну умов договору № 649 надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання.

У процесі розгляду даного спору місцевим господарським судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 надано позивачу/апелянту лист із протоколом розбіжностей до додаткової угоди №2 (а. с. 112), в якому, відповідач зазначає, що ним отримано Додаткову угоду № 2 від 11.12.2015 р., відповідно до ст. 188 ГК України не надано 20 днів для підготовки протоколу розбіжностей, у Протоколі розбіжностей зазначає, «п. 3.1 Договору викласти в такій редакції: Замовник оплачує виконавцю за надані послуги: 4,65 грн. за одне торгове місце, яке складає 2кв.м.; - 1,00 грн. за один день бронювання /Редакція Замовника/, а пункт 3.4 Договору доповнити словами: «узгодженої із замовником».

Лист і з протоколом розбіжностей отримано Комунальним підприємством "Червоноградський ринок" 09.03.2016р., що підтверджується відтиском штемпеля позивача за вх. № 01.6/217 (а. с. 112).

Відповідач у письмових поясненнях наданих місцевому суду за вх. №12733/17 від 04.04.17р. та у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що, отримавши проект додаткової угоди 25.02.2016 р., ним складено протокол розбіжностей і разом з двома примірниками протоколу розбіжностей вручено 09.03.2016р. (вх. №01-6/217) КП "Червоноградський ринок», про що свідчить відмітка позивача. Відповідач також зазначає, що Ринок - монополіст, так і не врегулював розбіжностей до цього часу. Відтак, згідно з ч.7ст. 181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як стверджує відповідач, визнання та усунення позивачем-монополістом порушень законодавства про захист економічної конкуренції у встановленні попередньої оплати за бронювання торгового місця за кожен день по 1 грн. за четвер, п'ятницю та суботу наступного місяця, про що зазначено в рішенні Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. № 11 р/к у справі № 3-02-229/2013, та не врегулювання цього питання у додатковій угоді є порушенням законодавства (копія рішення долучена до матеріалів справи)(а. с. 82-85).

Місцевим судом встановлено, що доказів у підтвердження вжиття заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включення до договору прийнятих пропозицій, суду не надано, доказів передачі розбіжностей, що залишились неврегульованими протягом двадцяти днів, до суду - не представлено.

Позивач зазначає, що 26.03.2016 р. позивачем повідомлено відповідача про неприйняття даного протоколу розбіжностей та про обов'язок здійснювати оплату за користування торговим місцем та його бронювання згідно підписаної додаткової угоди № 2 від 11.12.15р. Доказів надіслання(вручення) даного листа відповідачу не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2017 р. (а. с. 15-18) позивач звернувся до господарського суду із вимогою внести зміни до договору № 649 від 29.12.2011 р. надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання шляхом визнання додаткової угоди №2 від 16.12.2015р. укладеною із 01.03.2016 р. (п. 1 прохальної частини позовної заяви).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Пунктом 3 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено принцип свободи договору, який конкретизований у статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших.

Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За умовами ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтями 759,761 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вбачається із змісту спірної Додаткової угоди №2 від 16.12.2015 р. апелянт/позивач не визначає розмір плати за користування одним торговим місцем, а зазначає "за одне торгове місце згідно калькуляції діючої на даний момент", при цьому не визначає, якої саме калькуляції, також не визначає, порядок, періодичність зміни чи повідомлення про зміни калькуляції іншу сторону договору, не визначає поняття "калькуляції діючої на даний момент", чи на момент укладення додаткової угоди, чи безпосередньо на момент надання послуг. Дана обставина та умова договору у такій редакції дозволяє в односторонньому порядку змінювати плату за користування торговим місцем, змінюючи калькуляцію, що порушує права іншої сторони договору та ставить у не рівні умови сторони даного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором.

Відповідно до пункту 19 Правил торгівлі на ринках, які затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 N 57/188/84/105 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за N 288/6576, за окрему плату продавцям можуть надаватися такі послуги, зокрема як бронювання торговельних місць. Тарифи на послуги ринку, що пов'язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, установлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства.

Порядок розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів затверджений наказом Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 р. N 638/109, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 3 липня 2009 р. за N 600/16616 (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 256/44 від 09.03.2010 р.)(чинний на момент спірних правовідносин) (надалі - Порядок) визначає механізм формування економічно обґрунтованих цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів (далі - ринки). Цей Порядок застосовується суб'єктами господарювання при укладанні договорів оренди на торгові приміщення (площі) та/або надання послуг з обслуговування приміщень (площ) та надання в оренду торговельно-технологічного та/або холодильного устаткування на ринках. Порядок визначає розрахунок розміру орендної плати за торгові приміщення (площі) та цін на послуги з обслуговування приміщень (площ) на ринках, згідно якого орендна плата за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується орендодавцем виходячи із собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) та прибутку без врахування податку на додану вартість. Розмір орендної плати за торгові приміщення (площі) на ринках розраховується у такій послідовності: визначається розмір річної орендної плати виходячи з розміру планованих витрат або фактичних витрат за попередній рік з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік; на основі розміру річної орендної плати встановлюється розмір орендної плати за місяць; розмір добової орендної плати встановлюється на основі розміру місячної орендної плати, у разі якщо строк оренди менший ніж один місяць; на основі розміру добової орендної плати розраховується розмір погодинної орендної плати. До собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) включаються прямі та непрямі витрати, пов'язані з наданням в оренду торгових приміщень (площ), та/або витрати, пов'язані з обслуговуванням торгових приміщень (площ) на ринках. Прямі витрати, пов'язані з наданням в оренду торговельних місць, та/або прямі витрати, пов'язані з обслуговуванням торговельних місць на ринках, визначаються як витрати, які можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об'єкта витрат економічно доцільним шляхом відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. До непрямих витрат, пов'язаних з наданням в оренду торговельних місць, та/або непрямих витрат, пов'язаних з обслуговуванням торговельних місць на ринках, належать витрати: на оплату праці адміністративного та технічного персоналу; на тепло-, водопостачання і водовідведення, електроенергію, вивіз сміття; на послуги з прибирання, охорони та пожежної охорони приміщень; утримання медпунктів, лабораторій ветеринарно-санітарної експертизи, санвузлів, кімнат гігієни, кімнати міліції; на амортизацію основних засобів та нематеріальних активів. До собівартості надання в оренду торгових приміщень (площ) не можуть бути віднесені: суми безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; суми визнаних штрафів, пені, неустойки; суми коштів або вартість товарів, що добровільно перераховуються (передаються) іншим юридичним та фізичним особам, у тому числі у вигляді фінансової або матеріальної допомоги, включаючи благодійну, спонсорську та шефську допомогу; суми нестачі та втрат від псування цінностей; вартість реалізованих виробничих запасів. Собівартість надання в оренду 1 кв. м торгового приміщення (площі) розраховується шляхом ділення витрат (згідно з пунктом 3 цього розділу) на загальну площу торговельних місць згідно з планом території ринку, які надаються в оренду. Залежно від розташування та облаштування торговельного місця або виду продукції, що реалізується, орендодавець має право диференціювати вартість оренди 1 кв. м. торговельного місця у межах загальної вартості витрат, пов'язаних з наданням в оренду всіх торговельних місць на ринку. У разі наявності у орендаря приладів обліку витрат водо-, тепло-, газо-та електропостачання оплата послуг із обслуговування приміщень (площ) здійснюється за показниками цих приладів залежно від кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло-, газо-, водопостачання. Прибуток за надання в оренду торгового приміщення (площі) розраховується як добуток собівартості надання в оренду торгового приміщення (площі) та рентабельності. Нормативи рентабельності встановлюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 N 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" та не повинна перевищувати 20 відсотків. У разі якщо орендовані приміщення (площі) на ринках або їх частини передаються в оренду третім особам (суборенда), то розмір орендної плати за такі приміщення (площі) сумарно не повинен перевищувати 20 відсотків розміру, зазначеного у договорі оренди, укладеному з орендодавцем.

Колегією суддів не приймається до уваги покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що вищезазначений Порядок не має юридичної сили з підстав зазначених в апеляційній скарзі, оскільки Наказ Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 р. N 638/109, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 3 липня 2009 р. за N 600/16616 (із змінами і доповненнями), втратив чинність лише з 01.03.2016 р. на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 360 (z 0415-16) від 01.03.2016 р., тобто був чинним на момент спірних правовідносин.

Крім того, апелянт не звернув уваги, що ухвалою ВАСУ від 28.03.2013 р. у справі № К/9991/56114/12 залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012 р. у справі № 2а-8395/10/2670, якими було відмовлено у задоволенні позову КП «Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» до Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва про визнання наказу недійсним в частині.

Вищенаведеними судовими рішеннями, зокрема, встановлено, що 5 березня 2009 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 278 "Про заходи щодо стабілізації цін за надання послуг та оренду торгових приміщень (площ) у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів в умовах фінансово-економічної кризи", що пунктом 3 цієї постанови Міністерству економіки разом з Державним комітетом з питань регуляторної політики та підприємництва доручено розробити у двотижневий строк порядок розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування у торговельних об'єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів; що на виконання названої постанови наказом Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 30 червня 2009 р. № 638/109 затверджений Порядок розрахунку цін на послуги та оренду торгових приміщень (площ) та їх обслуговування на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів (надалі за текстом - Порядок), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 3 липня 2009 р. за № 600/16616; що пунктом 5 Розділу II Порядку встановлювалось, що собівартість надання в оренду 1 кв.м торгового приміщення (площі) розраховується шляхом ділення витрат (згідно З пунктом з цього розділу) на загальну площу ринку та, що Наказом Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 09.03.2010 № 256/44 до Порядку внесені зміни, зокрема, у пункті 5 слова "загальну площу ринку" замінені словами "загальну площу торговельних місць згідно з планом території ринку, які надаються в оренду".

У представлених суду документах, зокрема калькуляції вартості користування та бронювання торговим місцем на КП «Червоноградський ринок» від 15.12.2015 р. (а. с. 132-133) в підтвердження обґрунтованості визначеного підвищеного тарифу, щодо послуги бронювання, не вказано, чи має цей документ відношення до наказу від 30.12.2015 р. № 229, не визначено за який період проведено калькуляцію (рік , квартал, місяць), не визначено та не включено собівартість надання в оренду 1 кв. м. торгового приміщення (площі), до критеріїв розрахунку включено кількість торгових місць, а не загальна площа торговельних місць і т. ін., що суперечить встановленому порядку розрахунку.

До матеріалів даної справи апелянтом/позивачем долучено також копію документа під найменуванням «Оплата за користування торговим місцем на Червоноградському ринку, затверджену директором КП - 30.12.2015 р. (а. с. 135), не вказано, а апелянтом не доведено, чи має цей документ відношення до Калькуляції вартості користування та бронювання торговим місцем від 15.12.2015 р. та до наказу від 30.12.2015 р. № 229, за який період проведено вказаний у цьому документі розрахунок (рік, квартал, місяць), не визначено та не включено собівартість надання в оренду 1 кв. м. торгового приміщення (площі), до критеріїв розрахунку включено кількість торгових місць, а не загальна площа торговельних місць і т. ін., що суперечить встановленому порядку розрахунку.

У самому ж наказі № 229 від 30 грудня 2015 р. «Про підняття тарифів на послуги» (а. с. 139), відсутнє, зокрема, будь-яке посилання на калькуляцію вартості користування та бронювання торговим місцем від 15.12.2015 р. та те, що він є підставою для внесення змін до договорів оренди з орендарями торговельних місць на ринку, в т.ч. відповідачем, додаткова угода № 2 про зміну умов Договору № 649 для якого датована 16.12.2015 р., при цьому, з тексту наказу № 229 слід розуміти, що залишилися чинними попередні калькуляції, якими передбачалося надання послуг 1,00 грн. за один день бронювання від 27.03.2013 р., від 22.03.2012 р., від 01.01.2011р.

Окрім цього, пунктом 19 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 22.03.2002 за №288/6576 (із змінами) (надалі - Правила), передбачено, що за окрему плату продавцям можуть надаватися інші послуги, зокрема послуга з бронювання торговельних місць. При цьому, розділом III Порядку встановлений окремий порядок розрахунку послуг, які не включені до розрахунку собівартості орендної плати за торговельне місце. Таким чином, послуга з бронювання не відноситься до послуг з надання торговельних місць в оренду та її розрахунок має здійснюватись в іншому порядку.

Як вбачається із представленої позивачем калькуляції позивачем проведено калькуляцію вартості користування та бронювання торговим місцем не розмежовуючи вказані послуги та порядок їх розрахунку.

Відтак, за даних обставин та наданих суду доказів, відсутні допустимі та належні докази в підтвердження визначення та встановлення відповідно до встановленого порядку економічно обґрунтованої ціни у розмірі 4,00 грн. на послугу бронювання торгового місця.

Слід також зазначити, що позивачем в обґрунтування підставності визначення тарифу 4,00грн. вартості користування та бронювання торговим місцем, долучено затверджену директором ринку 15.12.2015р. Калькуляцію вартості користування та бронювання торговим місцем, затверджену директором ринку 30.12.2015 р. Оплату за користування торговим місцем на КП "Червоноградський ринок" з 30.12.2015 р. та наказ в.о директора ринку № 229 від 30.12.2015р. «Про підняття тарифів на послуги».

Додаткова угода № 2, про зміну умов Договору № 649 надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання, яка є предметом спору, апелянтом/позивачем складена 16.12.2015 р.

Однак, як вбачається із наказу № 229 (а. с. 139), то даний документ підписано В.о. директора 30.12.2015 р., а також Оплата за користування торговим місцем на КП "Червоноградський ринок" з 30.12.2015 р., затверджена директором ринку 30.12.2015 р. (а. с. 135).

Дослідивши вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, складення даної додаткової угоди № 2 саме 16.12.2015 р. до проведеної зміни тарифів на послуги, є безпідставним, не відповідає фактичним обставинам які мали місце, щодо її складення, а також обставинам про які зазначає апелянт/позивач, щодо дати надання даної угоди відповідачу у справі.

Окрім цього, слід зазначити, що у рішенні Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. № 11 р/к у справі № 3-02-229/2013 (а.с. 82-85), щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції за результатами проведеного дослідження встановлено, що згідно із статтею 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" КП "Червоноградський ринок" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання місць для торгівлі продовольчими (промисловими) товарами на ринку в 2012 р. - 2014 р. на території м. Червонограда з часткою більше 35%. У цьому рішенні, зокрема, зазначено, що спеціалістами Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України проаналізовано документи та матеріали, які стосуються оплати за користування торговими місцями суб'єктами господарювання на Підприємстві. За результатами проведеного аналізу встановлено, зокрема, наступне. Підприємство із споживачами укладає договори (типової форми) надання послуг за користування торговим місцем та його бронювання. Відділенням було проаналізовано договори, укладені із споживачами у 2012 р. та 2013 р. із терміном дії договорів до 31.12.2018 р. В пункті 3.1. договорів зазначено: "Замовник оплачує Виконавцю за надані послуги: 5,60 грн. за одне торгове місце, яке складає 2 м2; 1-00 грн. вартість за один день бронювання". В пункті 3.2. зазначено: "Оплата проводиться попередньо до 27 числа кожного місяця за четвер, п'ятницю, суботу. Бронювання за кожен день місяця". Згідно з інформацією, наданою Підприємством, бронювання торгового місця оплачується підприємцями попередньо за кожен день по 1 грн. для гарантії мати місце на певний період. Калькуляція на бронювання торгового місця в розмірі однієї гривні Підприємством не розраховувалась. Оплата за користування торговим місцем у четвер, п'ятницю, суботу проходить через касу ринку або банк і є обов'язковою (крім одного місяця відпустки на рік). В неділю-середу продаж білетів проводять контролери ринку по факту торгівлі. Таким чином встановлення в договорах умов попередньої оплати за четвер, п'ятницю та суботу наступного місяця може призвести до стягування плати за ненадані послуги для підприємців, що не будуть користуватись торговими місцями в ці дні. Як вбачається з наведеного, для споживачів послуг з надання місць для торгівлі продовольчими (промисловими) товарами на ринку Підприємством встановлюються такі умови, які обмежують їх права.

У вказаному рішенні також зазначено, що КП «Червоноградський ринок» не виконало у встановлений строк Рекомендацій Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16.05.2014 р. № 31/05-36 рк/к щодо припинення дій, які містили ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як вбачається далі по тексту цього рішення, що в процесі розгляду справи КП «Червоноградський ринок» усунуло вчинене правопорушення законодавства про захист економічної конкуренції. Відповідно до листа від 27.02.2015 р. КП «Червоноградський ринок» надало наказ від 31.12.2013 р. № 178, згідно з яким передбачено дозволити приватним підприємцям, які здійснюють торгівлю на ринку з поважних причин (хвороба, тощо), за їхньою заявою повертати кошти за нездійснення торгівлі в броньовані дні або за їх бажанням переносини оплату на наступний місяць.

Зазначене вище рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. № 11 р/к у справі № 3-02-229/2013 не було апелянтом/позивачем оскаржено у встановленому законом порядку, не скасовано і не відмінено, відтак висновки зазначені у ньому в частині щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції при розрахунку наданих послуг за бронювання торгового місця. З калькуляції вартості користування та бронювання торговим місцем від 15.12.2015 р., оплату за користування торговим місцем на КП "Червоноградський ринок" з 30.12.2015 р. затверджену директором ринку 30.12.2015 р. та наказу В.о. директора ринку № 229 від 30.12.2015р. «Про підняття тарифів на послуги» цього не вбачається.

Як вбачається із умов додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. до договору № 649 не враховані дані обставини та визначено вартість 4,00 грн. за один день бронювання, тобто за кожен день без коригування проведеної оплати відповідно до фактично наданих послуг.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що такі зміни на вимогу позивача можуть бути внесені до договору за рішенням суду є некоректним.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. № 11 р/к у справі № 3-02-229/2013 не стосується даних правовідносин, а стосується попередньої оплати за четвер, п'ятницю, суботу наступного місяця, спростовується самим рішенням Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.03.2015 р. № 11 р/к у справі № 3-02-229/2013 (а. с. 82-85), яке апелянтом/позивачем не оскаржувалося, не скасовані, а висновки викладені у ньому, які грунтуються на приписах чинного законодавства не повинні допускатися в наступному, тим більше на вимогу позивача за рішенням суду.

Слід також зазначити, що як вбачається із змісту бронювання торговельного об'єкта - це додаткова послуга, яка надається продавцю з метою резервування торговельного об'єкта на обумовлений термін. При цьому, слід зазначити, що у разі наявності інших угод (оренди, суборенди) на такий торговельний об'єкт, відбувається користування торговим місцем, здійснюється оплата за користування торговим місцем, та торгове місце використовується в силу договору, у якому визначений термін його дії та об'єкт оренди в силу договору не може бути переданий третій особі. Відтак, за даних умов (наявність договору, фактичного використання торгового місця та проведення оплат за користування) відсутні обґрунтовані підстави для бронювання такого торгового місця.

Дана позиція також викладена у листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 16.01.2004 р. N 229, у якому зокрема зазначається, що при умові укладання договору оренди на відповідне торгове місце та сплати орендної плати за нього не потрібно бронювати торгове місце.

Згідно з п. 5.1.4. Статуту КП "Червоноградський ринок" у редакції від 11.11.2002 р., у редакції чинній на час виникнення вищенаведених правовідносин, передбачено, що тарифи на ринковий збір та платні послуги затверджуються директором Підприємства. Однак розділом 6 цього Статуту у редакції від 11.11.2002 р., до повноважень /компетенції/ директора Підприємства не віднесено установлення ним тарифів на послуги ринку комунальної форми власності, в т.ч. на послуги з бронювання місць.

Затвердження директором тарифів для КП «Червоноградський ринок» і установлення тарифів є суть різними, не тотожними поняттями.

Відповідно до п. 19 Правил торгівлі на ринку, тарифи на послуги ринку, що пов'язані із забезпеченням ринкового господарства установлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства. Згідно норм чинного законодавства, а саме ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуг з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Слід відмітити, що передача повноважень директору виконкомом та/або органом місцевого самоврядування в частині встановлення тарифів законом не передбачена та відноситься відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради.

Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 та 3 ст.652 ЦК України визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин (правова позиція викладена у постанові ВГС України від 10.07.2014 у справі № 923/1752/13). Водночас слід мати на увазі що суб'єктом оцінки на предмет встановлення існування названих критеріїв у випадку розірвання та зміни договору за згодою сторін є самі сторони, а у випадку розірвання або зміни договору за рішення суду, відповідно суд.

З огляду на вищевикладене, подані докази, позивач не довів у встановленому порядку обставини, які б підтверджували сукупність і наявність вказаних чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Відповідно до частин 1-3 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору; договір набирає чинності з моменту його укладення; сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Запропонована позивачем редакція проекту додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р., за якою договір набирає чинності з 01.03.2016 р. не може бути прийнята, так як не узгоджена з іншою стороною договору - відповідачем.

Оскільки надання будь-якій угоді зворотної дії в часі може мати місце лише за згодою сторін, а такої згоди, як слідує з матеріалів справи, між сторонами не досягнуто, проект договору не може бути визнано укладеним в редакції позивача, так як останній суперечить також ст. 631 ЦК України.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ним обрано належний спосіб захисту шляхом визнання Додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. укладеною з 01.03.2016 р., так як у іншому випадку, тобто з дати набрання рішенням суду законної сили призведе до порушення прав комунального підприємства, останній позбавляється права стягнути заборгованість з 01.03.2016 р., колегія суддів вважає необгрунтованими.

Інші твердження апелянта/відповідача-1, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04 квітня 2017 року у справі № 914/161/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

17.07.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 25.07.2017 р.