РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа №910/11423/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ"

Про визнання договору недійсним

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Яковюк Л.Ю. (дов. від 06.03.2017)

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому 24.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

13.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява №600 від 13.07.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ" (надалі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, представник відповідача в особі директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ УКРАЇНИ" - ОСОБА_2 підписуючи Договір поставки №05/12ППГ від 06.12.2016 перевищив свої повноваження, щодо підписання правочинів, передбачених Статутом Товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/11423/17, розгляд справи призначено на 24.07.2017.

В судове засідання, призначене на 24.07.2017, представник позивача з'явився, надав пояснення. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 24.07.2017, представник відповідача не з'явився, проте 24.07.2017 через відділ діловодства суд подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача суд відмовив в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи мотивуючи це наступним.

Ухвала суду, позовна заява надсилались позивачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). Відповідно з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 (2.04.2009)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія України" (надалі - Продавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" (надалі - Покупець, відповідач) було укладено Договір купівлі - продажу природного газу № 05/12 ППГ (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупця природний газ, приведений до стандартних умов ((t) = 20С, тиск газу (Р) =760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа)), (далі - газ), а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, визначених в Договорі (п. 1.1).

Згідно п. 3.3 Договору право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пункті передачі газу з дати підписання сторонами відповідного акту приймання - передачі газу та комерційного акту приймання - передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна на газ, який підлягає передачі, визначається сторонами у додаткових угодах до Договору.

Також сторонами було підписано Додаткові угоди від 06.12.2016 № 1, від 23.12.2016 № 2, від 04.01.2017 № 3, від 31.01.2017 № 4, яким визначили обсяги споживання природного газу, вартість газу, порядок та строки оплати за газ.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" зазначає, що відповідно до статуту ТОВ "Енергія України" директор обмежений в укладанні угод на суму більше 3 000 000 грн. В той час як Взаємовідносини між сторонами з постачання товарів відбулись на суму більшу від дозволеної статутом відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як встановлено судом, сторони погодили всі істотні умови оспорюваного договору, необхідні для його дійсності та правомірності.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, визначення позивачем та відповідачем положень та змісту взаємних зобов'язань один одному при укладенні спірного договору є волевиявленням замовника і виконавця та відповідає принципу свободу договору.

Судом встановлено, що Договір з боку відповідача підписано Директором ОСОБА_2, яка діяла від імені Товариства на підставі Статуту.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.06.2017 у справі №925/400/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія України" до товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" про стягнення 4204782,63 грн. було встановлено, що на виконанням умов Договору та Додаткових угод до нього ТОВ "Енергія України" передало, а ТОВ "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" прийняло 3475000 куб. м загальною вартістю 27 386 139,40 грн. Передача та прийняття газу на виконання умов Договору та додаткових угод загальною вартістю 27386139,40 грн. підтверджується підписаними сторонами Актами приймання - передачі природного газу та скріпленими печатками сторін, копії яких додані до позовної заяви. Окрім того ТОВ "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" частково здійснював розрахунок за Договором. Зазначені факти сторонами не заперечувалися.

Також в судовому засіданні 24.07.2017 представником позивача у справі 910/11423/17 не заперечувався факт поставки-отримання газу за Договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відбулося схвалення Договору шляхом прийняття товару.

Як зазначено в п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Відповідно до статтей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем на виконання умов Договору та Додаткових угод до нього було поставлено газ, а відповідачем - прийнято та здійснено часткові оплати суд дійшов висновку, що правочин було схвалено особою, від імені якої його вчинено, а отже позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗПОСТАЧ-ЧЕРКАСИ" до Товариства з обмеженою відповідальністю ""Енергія України" про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 28.07.2017

Суддя М.О. Лиськов