КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р. Справа№ 910/5988/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Кондрашов К.О. - представник;

від відповідача: Савенко О.І. - представник;

розглядаючи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 17.05.2017р.

у справі № 910/5988/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 37 598, 69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 17.05.2017р. позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування страхове відшкодування в сумі 37 598, 69 грн. та судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просив оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом неповністю з'ясовані обставини, що мають значення по справі, порушено норми матеріального права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2017 сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., судді: Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/5988/17, справу призначено до розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та надавши їм юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

1. Обставини справи.

20.05.2016 між позивачем (надалі - страховик) та ТОВ "Сетрам" (страхувальник) було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 54715ак6юб (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - договір).

Об'єктом договору добровільного страхування визначено транспортний засіб Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

03.10.2016 відбулося зіткнення автомобіля Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Daimler Crysler 903.6 KA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням ОСОБА_4

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в сумі 37 598,69 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 274 364 від 12.10.2016. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № АХА2170739 від 11.10.2016 (належним чином засвідчена копія акту міститься в матеріалах справи).

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2016 у справі №752/17117/16-п дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 п. 10.1 Правил дорожнього руху. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Як свідчать матеріали справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Daimler Crysler 903.6 KA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8939763 застрахована відповідачем.

2. Висновки суду першої інстанції.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, обгрунтовуючи своє рішення тим, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

3.Доводи та обґрунтування апеляційної скарги.

Основні доводи, на яких грунтується апеляційн скарга, полягають у наступному:

1.На думку відповідача, позивач для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, мав дотримуватися вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема положень статті 35.

Відповідно до п.35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону. - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ:

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження:

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

г) підпис заявника та дата подання заяви.

Перелік документів, що мають додаватись до заяви про страхове відшкодування визначений п. 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Таким чином, відповідач вважає, що позивач проігнорував приписи закону, а тому підстав для здійснення виплат за полісом №АЕ/8939763 в нього не було.

2. У порушення вимог методики оцінки колісних транспортних засобів (п.5.4) на огляд пошкодженого транспортного засобу не було запрошено всіх зацікавлених осіб, в тому числі відповідача та водія застрахованого у відповідача авто, а також не розраховано коефіцієнту фізичного зносу, хоча відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 р. за Ля 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Відповідно до підпункту б) п. 7.39 вказаної Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

5.Висновки суду за результатами розгляду справи в апеляційному провадженні.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2016 у справі №752/17117/16-п ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Як свідчать матеріали справи цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Daimler Crysler 903.6 KA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8939763 (належним чином засвідчена копія полісу містяться в матеріалах справи) застрахована відповідачем.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/8939763, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля Daimler Crysler 903.6 KA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2017 в порядку досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № ЕЛ_1788 від 18.01.2017 (яка була отримана представником відповідача 23.01.2017) про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в порядку регресу на суму 37 598,69 грн. (копія міститься в матеріалах справи). Відповіді на претензію позивачу надано не було.

Апелянт зазначає, що у позивача відсутнє право вимоги про відшкодування шкоди до відповідача у зв'язку з тим, що не було враховано коєфіціент фізичного зносу при здійсненні оцінки завданої шкоди та виплаті страхового відшкодування.

Суд не погоджується із вказаним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 (пункт 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів)

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак сторонами не було надано належних та допустимих доказів для встановлення відповідних підстав для визначення коефіцієнту фізичного зносу та відповідно проведення експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент скоєння ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Сума страхового відшкодування була розрахована позивачем на підставі рахунку-фактури, складеного згідно калькуляції на ТОВ "Порше Інтер Авто Україна".

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Крім того відповідач вважає, що позивач зловживаючи своїми правами та нехтуючи своїми обов'язками, порушив положення ст. 33-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме нехтуючи обов'язком сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП взагалі не надав для огляду транспортний засіб, не повідомив про обставини та не надав для огляду та копіювання усі наявні документи щодо ДТП, яка мала місце 03.10.2016.

Суд не погоджується з викладеною позицією відповідача, оскільки пунктом 1 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено обов'язок водія транспортного засобу причетного до дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) зокрема повідомити невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Отже у позивача не було обов'язку щодо інформування відповідача про настання страхового випадку 03.10.2016.

Законами України "Про страхування" та Законами України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Отже, страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14).

Відповідно до рахунку № /1 від 04.10.2016 щодо надання послуг по ремонту автомобіля, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля внаслідок ДТП, становить: 37 598,69 грн.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент скоєння ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/8939763 встановлено ліміт відповідальності, за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., франшиза за даним полісом 0 грн. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 37 598,69 грн.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені повно та об'єктивно, доказам по справі надана належна юридична оцінка, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Господарського суду міста Києва немає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.-

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» у справі № 910/5988/17 на рішення Господарського суду м.Києва від 17.05.2017р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва від 17.05.2017 р. у справі №910/5988/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5988/17 повернути Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська