РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/7828/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»
до про Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» стягнення заборгованості у розмірі 54 152 311 грн. 26 коп.
Представники:

від Позивача: Богушко О.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Пруднік С.І. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 54 152 311 грн. 26 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 23.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (Банк) та Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №01-12, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 50000000 грн. 00 коп. на термін 12 місяців по 22.02.2013 року (включно). Як зазначає Позивач, на виконання умов вказаного Договору Позичальнику були надані кредитні кошти, проте Позичальник в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 30.04.2017 року у Позичальника наявна заборгованість за Договором у розмірі 54152311 грн. 26 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 40 000 000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 4 114 754 грн. 10 коп., пеня за прострочення повернення кредиту - 8 803 122 грн. 24 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 1 234 434 грн. 93 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» заборгованість у розмірі 54152311 грн. 26 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року порушено провадження у справі № 910/7828/17, судове засідання призначено на 31.05.2017 року.

30.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 17.05.2017 року та клопотання про відкладення розгляду справи.

31.05.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 17.05.2017 року.

31.05.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 17.05.2017 року виконав не в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості за Кредитним договором №01-12 від 23.02.2012 року у розмірі 54 152 311,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 року відкладено розгляд справи на 21.06.2017 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

21.06.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду Верховним Судом України справ, якими скасовано постанову Правління Національного банку України №934 від 24.12.2015 року "Про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Також, надійшло клопотання про залучення Національного банку України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача.

21.06.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Суд прийшов до висновку про відкладення розгляду клопотань Відповідача про зупинення провадження до встановлення фактичних обставин по справі.

Щодо клопотання Відповідача про залучення Національного банку України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача, Суд зазначив, що Відповідачем не наведено належних обґрунтувань щодо того, як рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки Національного банку України, а тому Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати належним чином засвідчені копії судових рішень по справам, в яких розглядалось питання про скасування постанови Правління Національного банку України №934 від 24.12.2015 року "Про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року відкладено розгляд справи на 12.07.20.17 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

06.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2017 року.

11.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

12.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі, клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Національний банк України та клопотання про зупинення провадження по справі.

21.06.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Щодо клопотання Відповідача про залучення Національного банку України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача, Суд зазначив наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотання сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд прийшов до висновку, що рішення по справі №910/7828/17 не вплине на права та обов'язки Національного банку України, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання Відповідача.

Щодо клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи №21-3926а16 за позовом ОСОБА_3 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" та ОСОБА_4, про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України №934 від 24.12.2015 року "Про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК"та зобов'язання вчинити дії, Суд зазначив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" за змістом частини першої статті 14 КАС України судові рішення, якими закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України. Закінчення розгляду справи у розумінні цієї норми права є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття постанови щодо частини позовних вимог відповідно до частини першої статті 164 КАС України, ухвалення додаткового судового рішення (стаття 168 КАС України) або в разі, якщо під час попереднього провадження відповідач визнав позов (частина четверта статті 121 КАС України), та вирішення вимоги апеляційної та касаційної скарг. Ці рішення ухвалюються іменем України.

Рішення судів у адміністративній справі №21-3926а16 набрали законної сили, отже спір у вказаній справі вирішений по суті.

Висновок Відповідача про те, що наслідком задоволення Верховним Судом України заяви Національного банку України є поновлення процедури ліквідації ПАТ "Укрінбанк" не відповідає обставинам справи та ст.39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім цього, Верховний Суд України, в межах провадження щодо перегляду судових рішень, не встановлює нові обставини, а лише усуває неоднаковість застосування норм матеріального та процесуального права.

При цьому, за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, а тому безпідставне зупинення провадження є порушенням Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання Відповідача.

Крім того, Суд відклав розгляд клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи Господарського суду міста Києва №910/11248/17 та, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням письмових пояснень Приватного акціонерного товариства "ОБОЛОНЬ" та клопотання про зупинення провадження.

2) Відповідача надати докази на підтвердження порушення провадження у справі №910/11248/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "ОБОЛОНЬ".

Крім того, в судовому представники відповідача подали клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представників відповідача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 26.07.20.17 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

21.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» заборгованість за Договором у розмірі 54007956 грн. 70 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 40 000 000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 4 114 754 грн. 10 коп., пеня за прострочення повернення кредиту - 8 803 122 грн. 24 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 1 090 080 грн. 36 коп.

21.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень.

26.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла інформація про стан розгляду справи Верховним Судом України.

26.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи №21-3926а16 за позовом ОСОБА_3 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" та ОСОБА_4, про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України №934 від 24.12.2015 року "Про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК"та зобов'язання вчинити дії.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, заперечив проти задоволення клопотань Відповідача про зупинення провадження у справі. Представник Відповідача підтримав подані клопотання про зупинення провадження у справі, просив їх задовольнити, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях по справі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про зменшення розміру позовних вимог від 21.07.2017 року, зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд зазначає, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до розгляду.

Що стосується клопотань Відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи Господарського суду міста Києва №910/11248/17 та зупинення провадження у справі до розгляду справи №21-3926а16 за позовом ОСОБА_3 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" та ОСОБА_4, про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України №934 від 24.12.2015 року "Про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК"та зобов'язання вчинити дії, Суд зазначає.

Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" за змістом частини першої статті 14 КАС України судові рішення, якими закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюються іменем України. Закінчення розгляду справи у розумінні цієї норми права є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття постанови щодо частини позовних вимог відповідно до частини першої статті 164 КАС України, ухвалення додаткового судового рішення (стаття 168 КАС України) або в разі, якщо під час попереднього провадження відповідач визнав позов (частина четверта статті 121 КАС України), та вирішення вимоги апеляційної та касаційної скарг. Ці рішення ухвалюються іменем України.

Рішення судів у адміністративній справі №21-3926а16 набрали законної сили, отже спір у вказаній справі вирішений по суті.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» про зупинення провадження у справі №910/7828/17 до розгляду справи №21-3926а16 за позовом ОСОБА_3 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" та ОСОБА_4, про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України №934 від 24.12.2015 року "Про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК"та зобов'язання вчинити дії, оскільки рішення судів у адміністративній справі №21-3926а16 набрали законної сили та відсутні підстави для неможливості розгляду справи №910/7828/17 по суті.

Також, не підлягає задоволенню Клопотання Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» про зупинення провадження у справі №910/7828/17 до вирішення справи №910/11248/17 Господарського суду міста Києва, оскільки Заявником не наведено належних обґрунтувань неможливості розгляду даної справи до вирішення справи №910/11248/17 Господарського суду м. Києва.

Крім того, не підлягає задоволенню клопотання Відповідача про припинення провадження у справі №910/7828/17 на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю ПАТ "УКРІНБАНК" та відсутністю правонаступника банку, оскільки підставою для припинення провадження у справі є припинення діяльності суб'єкта господарювання, який був однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Однак, Суд звертає увагу, що стороною у справі є Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», яке є діючою юридичною особою станом на момент розгляду даної справи, а тому відсутні підстави для припинення провадження у справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

23.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (Банк) та Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №01-12, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 50000000 грн. 00 коп. на термін 12 місяців по 22.02.2013 року (включно).

Відповідно до п.3.2.1 Договору кредит використовується Позичальником на поповнення обігових коштів.

Згідно з п.3.4.1 Договору Позичальник сплачує Банку проценти в розмірі 20% річних в гривні. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту. Проценти за кредитом нараховуються за період, що розпочинається з дати виникнення заборгованості за кредитом по обліку банку, яка виникла в межах заборгованості по кредиту і закінчується останнім календарним днем поточного місяця, за який нараховуються проценти. Будь - який наступний період нарахування процентів у подальшому є період з першого по останній календарний день поточного місяця та до повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Фактично нараховані проценти позичальник зобов'язаний сплачувати по 10 календарний день (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту.

Граничним терміном повернення кредиту є 22.02.2013 року. (п.3.5.1 Договору)

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення строків сплати процентів за кредитом, Позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів, із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі порушення граничного терміну повернення кредиту Позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з дати її виникнення до дати повернення кредиту, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Договором про внесення змін №4 від 12.01.2015 року до Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року Сторони п.3.1.1 виклали в новій редакції: «Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 50000000 грн. 00 коп. на термін 12 місяців до 10.08.2016 року (включно)» та п.7.5 Договору: «Пеня, передбачена п.7.3-7.4 цього Договору, нараховується Банком за весь час існування простроченої заборгованості (до моменту виконання простроченого зобов'язання). До розрахунку пені включається день виникнення прострочення зобов'язань і не включається день виконання простроченого зобов'язання (погашення заборгованості), із розрахунку кількості днів у році, яка обумовлена кредитним договором».

Договором про внесення змін №5 від 30.04.2015 року до Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року Сторони п.3.4.1 виклали в новій редакції: «Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами по 31.03.2015 р. включно в розмірі 23% річних в гривні, з 01.04.2015 р. - 24% річних в гривні і до повного виконання своїх зобов'язань. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Проценти за кредитом нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом з дати її виникнення. Будь - який наступний період нарахування процентів у подальшому є період з першого по останній календарний день поточного місяця та до повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Нараховані проценти позичальник зобов'язаний сплачувати у валюті кредиту з 01 по 10 число (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року Позивачем було видано Відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №988831 від 23.02.2012 року із зазначенням призначення платежу: «видача кредиту за кредитним договором №01-12 від 23.02.2012» та випискою по рахунку Відповідача з 01.01.2010 р. по 14.07.2016 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Позичальник в порушення умов вказаного Договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань. Станом на 30.04.2017 року у Позичальника наявна заборгованість за Договором у розмірі 54 007 956 грн. 70 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 40 000 000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 4 114 754 грн. 10 коп., пеня за прострочення повернення кредиту - 8 803 122 грн. 24 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 1 090 080 грн. 36 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» заборгованість у розмірі 54 007 956 грн. 70 коп. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.07.2017 року, яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року та додаткових угод до нього між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 23.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (Банк) та Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №01-12, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 50000000 грн. 00 коп. на термін 12 місяців по 22.02.2013 року (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року Позивачем було видано Відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №988831 від 23.02.2012 року із зазначенням призначення платежу: «видача кредиту за кредитним договором №01-12 від 23.02.2012» та випискою по рахунку Відповідача з 01.01.2010 р. по 14.07.2016 р.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач зазначав, що за Кредитним договором №01-12 від 23.02.2012 року перед Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» у Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» утворилась заборгованість кредитом - 40 000 000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 4 114 754 грн. 10 коп., пеня за прострочення повернення кредиту - 8 803 122 грн. 24 коп., пеня за прострочення сплати процентів - 1 090 080 грн. 36 коп.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником прав й обов'язків Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», не є банківською установою, а тому вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором №01-12 від 23.02.2012 року є необґрунтованими.

Судом встановлено, що Постановою Національного банку України №934 від 24.12.2015 року Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних та згідно з рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

На підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національним банком України 22.03.2016 року було винесено постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК». Цього ж дня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №385 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК».

Однак, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 року у справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, визнано незаконною та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до категорії несплатоспроможних», визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року у справі №К/800/11968/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року у справі №826/1162/16 залишено без змін.

Таким чином, дії Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» визнано незаконними.

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК», оформленим протоколом №6 від 28.03.2017 року, змінено найменування товариства як юридичної особи з «Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК» на «Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», затверджено статут в новій редакції. На підставі чого були проведені реєстрації дії 13.07.2016 року.

Відповідно до п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК», оформленим протоколом №6 від 28.03.2017 року, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» на «Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» та Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК».

Суд звертає увагу, що на момент укладення Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ», Банк - Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» мав відповідну банківську ліцензію, яка була відкликана постановою Національного банку України 22.03.2016 року №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК», винесеною на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які в подальшому були скасовані як незаконні.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає такої підстави для припинення кредитного договору й втрати кредитором права вимоги за таким кредитним договором до боржника, як відкликання банківської ліцензії у банка - кредитора та виключення його з Державного реєстру банків. Крім того, зміна найменування юридичної особи не є його реорганізацією, а тому заміна кредитора у зобов'язанні, що виникли з Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року, у розумінні ст. 510 Цивільного кодексу України не відбувалась.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Станом на дату розгляду даної справи №910/7828/17 Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» має ідентифікаційний код юридичної особи 05839888, тобто такий же, що й мало Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК» до зміни найменування, а відповідно до п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК», оформленим протоколом №6 від 28.03.2017 року, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» на «Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» та Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК».

Крім того, Судом розглянуті та відхилені посилання Відповідача на рішення господарського суду Луганської області та постанови Донецького апеляційного господарського суду у справах до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», в яких було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів та зобов'язання здійснити перерахування грошових коштів, у зв'язку з тим, що Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ» не є банком і не має банківської ліцензії, з огляду на те, що Позивач не втратив права на стягнення з Позичальника кредитних коштів у зв'язку з відсутністю банківської ліцензії, яку мав при видачі кредиту. Наявність чи відсутність ліцензії у Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на момент стягнення заборгованості за кредитним договором не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін, які склались на підставі Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року. Крім того, Суд звертає увагу, що у випадку відступлення Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» права вимоги за спірним договором на підставі договору про відступлення прав вимоги, укладеного на підставі статті 512 Цивільного кодексу України, іншій юридичній особі, яка не мала б статусу банківської установи, до останнього перейшли всі права й обов'язки первісного кредитора у зобов'язанні й боржник не звільнявся від виконання своїх зобов'язань перед новим кредитором.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» має право на стягнення з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» заборгованості за Кредитним договором №01-12 від 23.02.2012 року за відсутністю банківської ліцензії, оскільки її наявність надає право такій юридичній особі здійснювати саме банківську діяльність, зокрема, право на видачу кредитних коштів, а не на стягнення вже виданих кредитних коштів, а тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача.

Таким чином, у Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» за Кредитним договором №01-12 від 23.02.2012 року перед Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» наявна заборгованість кредитом - 40 000 000 грн. 00 коп. та заборгованість за процентами - 4 114 754 грн. 10 коп.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів в розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ» Публічному акціонерному товариству «Українська інноваційна компанія» грошових коштів, наданих за Кредитним договором №01-12 від 23.02.2012 року у розмірі 40000000 грн. 00 коп. та не надано доказів сплати процентів за користування такими кредитними коштами.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року не здійснив повернення грошових коштів в розмірі 40000000 грн. 00 коп. та не сплатив проценти за користування такими кредитними коштами у розмірі 4 114 754 грн. 10 коп., тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 21.07.2017 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за прострочення сплати кредиту за загальний період прострочення з 22.06.2016 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 8 803 122 грн. 24 коп. та пеню за прострочення сплати процентів за загальний період прострочення з 15.05.2016 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 1 090 080 грн. 36 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Договором про внесення змін №4 від 12.01.2015 року до Кредитного договору №01-12 від 23.02.2012 року Сторони виклали п.7.5 Договору в новій редакції: «Пеня, передбачена п.7.3-7.4 цього Договору, нараховується Банком за весь час існування простроченої заборгованості (до моменту виконання простроченого зобов'язання). До розрахунку пені включається день виникнення прострочення зобов'язань і не включається день виконання простроченого зобов'язання (погашення заборгованості), із розрахунку кількості днів у році, яка обумовлена кредитним договором».

Таким чином, Сторонами в Кредитному договорі №01-12 від 23.02.2012 року передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення строків сплати процентів за кредитом, Позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів, із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі порушення граничного терміну повернення кредиту Позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з дати її виникнення до дати повернення кредиту, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Таким чином, вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 8 803 122 грн. 24 коп. та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 1 090 080 грн. 36 коп. є обґрунтованими.

11.07.2017 року Відповідачем надано до суду заяву про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 16.05.2017 р. (згідно з вхідним штампом канцелярії господарського суду), а тому до вимог про стягнення пені за прострочення сплати процентів за 15.05.2016 року слід застосувати спеціальні строки позовної давності за заявою Відповідача, а вірним нарахування пені за прострочення сплати процентів є з 16.05.2016 року по 30.04.2017 року.

Суд, перевіривши розрахунок пені за прострочення сплати кредиту, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 22.06.2016 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 8 803 122 грн. 24 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв»язку з невірним розрахунком Позивача та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в розмірі 8 795 757 грн. 16 коп. за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання з 22.06.2016 року по 30.04.2017 року.

Суд, перевіривши розрахунок пені за прострочення сплати процентів за загальний період прострочення з 15.05.2016 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 1 090 080 грн. 36 коп., вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з застосуванням строків позовної давності до пені за заявою Відповідача у справі та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня за прострочення сплати процентів за загальний період прострочення з 16.05.2016 р. по 30.04.2017 р. у розмірі 1 087 824 грн. 68 коп.

Таким чином, підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» заборгованість за кредитом у розмірі 40000000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами у розмірі 4114754 грн. 10 коп., пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 8795757 грн. 16 коп. та пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 1087824 грн. 68 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» (04212, м.Київ, ВУЛ. БОГАТИРСЬКА, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 05391057) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (93404, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ СМЕТАНІНА, будинок 3-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 05839888) заборгованість за кредитом у розмірі 40 000 000 (сорок мільйонів) грн. 00 коп., заборгованість за процентами у розмірі 4 114 754 (чотири мільйони сто чотирнадцять тисяч сімсот п'ятдесят чотири) грн. 10 (десять) коп., пеню за кредитом у розмірі 8 795 757 (вісім мільйонів сімсот дев'яносто п'ять тисяч сімсот п'ятдесят сім) грн. 16 (шістнадцять) коп., пеню за процентами у розмірі 1 087 824 (один мільйон вісімдесят сім тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 68 (шістдесят вісім) коп. та судовий збір у розмірі 239 957 (двісті тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 25 (двадцять п'ять) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28 липня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин