ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р.Справа № 916/603/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Жекова В.І., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників провадження:

від прокуратури - Стеценко О.О. за посвідченням;

від Міністерства оборони України - Єрмаков А.В. за посвідченням;

Інші представники учасників процесу в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017

у справі №916/603/17

за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 22 158,38грн., розірвання договору та зобов'язання повернути нежитлові приміщення

ВСТАНОВИВ

У березні 2017 Військовий прокурор Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 41 653,20 грн., пеню у розмірі 5143,93 грн., 3% річних у сумі 2915,72 грн., компенсацію податку на землю у розмірі 80,57 грн., компенсацію за фактичні комунальні та загальноексплуатаційні витрати у розмірі 1733,16 грн., розірвати договір оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. та зобов'язати відповідача повернути орендоване приміщення.

06.04.2017 р. позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про уточнення та зменшення розміру позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 31 249,71 грн., пеню у розмірі 2183,76 грн., 7% від суми заборгованості у сумі 2187,48 грн., компенсацію податку на землю у розмірі 80,57 грн., компенсацію за фактичні комунальні та загальноексплуатаційні витрати у розмірі 2037,43 грн., розірвати договір оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. та зобов'язати відповідача повернути орендоване приміщення.

23.05.2017 р. позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про уточнення та зменшення розміру позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 17 749,71 грн., пеню у розмірі 2183,76 грн., 7% від суми заборгованості у сумі 2187,48 грн., компенсацію за фактичні комунальні та загальноексплуатаційні витрати у розмірі 2037,43 грн., розірвати договір оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. та зобов'язати відповідача повернути орендоване приміщення.

У поясненнях від 25.05.2017 р. прокурор просив суд стягнути з відповідача заборгованості з орендної плати за договором оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р. в сумі 15 749,71грн. за період з вересня 2016 р. по лютий 2017 р. включно; 2183,76 грн. пені; 2187,48 грн. 7% штрафу; 2037,43 грн. компенсації за фактичні комунальні та загальноексплуатаційні витрати; розірвати договір оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р., укладений між Квартирно-експлуатаціним відділом м. Одеси та ФОП ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 повернути на користь Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси із складанням акту прийому-передачі нежитлових приміщень загальною площею 35,7кв.м., розташованих в будівлі АДРЕСА_1.

25.05.2017 р. прокурором заявлено клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з тим, що після відкриття провадження у справі ФОП ОСОБА_3 добровільно погашено частину суми основного боргу у розмірі 15 500,00грн. та компенсацію податку на землю в розмірі 80,57 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.05.2017 р. припинено провадження у справі №916/603/17 в частині стягнення частини суми основного боргу в розмірі 15 500,00 грн. та в частині компенсації податку на землю за грудень 2016р. в розмірі 80,57 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.05.2017 р. (суддя Власова С.Г.) задоволено позов Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 15 749,71 основного боргу, 2037 грн. 43 коп. компенсації за фактичні комунальні та загально-експлуатаційні витрати, 2 069 грн. 05 коп. пені, 2187 грн. 48 коп. сім відсотків штрафу шляхом відстрочення виконання судового рішення з 01.10.2017 р., розірвано договір №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р., укладений між Квартирно-експлуатаціним відділом м.Одеси та ФОП ОСОБА_3 оренди нежитлових приміщень загальною площею 35,7кв.м., розташованих в будівлі АДРЕСА_1, зобов'язано ФОП ОСОБА_3 повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси зі складанням акту приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 35,7кв.м., розташованих в будівлі АДРЕСА_1, стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь Військової прокуратури Південного регіону України 4 800 грн. судового збору, відмовлено прокурору в задоволенні решти частини заявлених позовних вимог.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача по орендній платі за договором оренди №№10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р. в сумі 15 749,71грн. за період вересень 2016 р. - лютий 2017 р., а також 2037,43 грн. компенсації за фактичні комунальні та загально-експлуатаційні витрати за період з січня 2016 р. по лютий 2017 р., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також, місцевим господарським судом зазначено, що перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем-2 суд встановив, що його обраховано невірно з підстав неврахування того, що розрахунок пені здійснюється окремо по кожному рахунку з врахуванням коливання облікової ставки НБУ, тому необхідно було по кожному окремому рахунку враховувати, що облікова ставка НБУ постійно змінювалась та відповідно кожен рахунок розбивати на періоди, тоді як позивачем-2 по кожному рахунку була взята одна фіксована облікова ставка НБУ, яка діяла на момент виникнення прострочення сплати зобов'язання. Судом першої інстанції самостійно здійснено розрахунок пені, за результатом якого розмір пені складає 2069,05 грн., з врахуванням чого судом задоволено позовну вимогу прокурора про стягнення пені саме в розмірі 2069,05 грн.

Розрахунок 7% штрафу судом визнано вірним, у зв'язку з чим позовну вимогу про стягнення 2187,48 грн. 7% штрафу задоволено повністю.

Місцевим господарським судом відхилено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу до 1 грн. з підстав важкого фінансового становища, оскільки, відповідачем у порушення приписів ст.. 233 ГК України не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження складного фінансового стану ФОП ОСОБА_3

Також, пославшись на приписи ч.2 ст.651, ч.ч.2, 3 ст. 653, ч.ч.1, 2 ст.785 ЦК України, постанову Верховного суду України від 08.05.2012р. по справі №5021/966/2011 суд першої інстанції зазначив, що з боку відповідача мало місце просторочення сплати орендної плати за спірним договором, яке носить істотний характер, що спричинило позбавлення в значній мірі позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому, судом першої інстанції визнано такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги прокурора про розірвання договору оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. та про зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути на користь Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Одеси зі складанням акту приймання-передачі орендоване майно.

Крім того, з урахуванням приписів ч.1 ст.121 ГПК, п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" та доведенням поданими відповідачем доказами наявності сезонної роботи відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість підприємця в процесі здійснення підприємницької діяльності віднайти кошти для погашення боргу саме із строку, визначеного даним рішенням, а тому, суд встановив наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення в частині розрахунків відповідача за встановлену судом заборгованість у даній справі з 01.10.2017 р.

Щодо заявленого клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення протягом одного року, судом першої інстанції відзначено, що боржником не доведено скрутне фінансове становище, також не доведено можливість виконати судове рішення у відповідності до запропонованого ним графіку, а тому, зважаючи на баланс інтересів сторін у справі, з врахуванням необхідності захисту фінансових інтересів стягувача суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ФОП ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду рівними частинами протягом одного року.

Не погодившись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернувся ФОП ОСОБА_3 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 25 травня 2017 р. у справі № 916/603/17 в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, де відмовити в задоволенні позову військовому прокурору Одеського гарнізону в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ФОП ОСОБА_3 про стягнення коштів, 15749,71 грн. - основного боргу за договором оренди, 2037,43 грн. загальноексплуатаційні витрати, 2069,05 грн. пені, 2187,48 грн. штрафу, розірвання договору оренди №10с/2012/КЕВ від 12.04.2012 року нежитлового приміщення загальною площею 35,7 кв.м. розташованого у будівлі АДРЕСА_1, укладеного між КЕВ м. Одеса та ФОП ОСОБА_3 та зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути Міністерству оборони України в особі Квартирно- експлуатаційного відділу м.Одеси об'єкт оренди, нежитлове приміщення загальною площею 35,7 кв.м. розташованого у будівлі АДРЕСА_1, зі складанням акту-прийому передачі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення вимог є незаконне та необґрунтоване, та відповідно, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з'ясування всіх обставин у справі, належної оцінки доказів.

Так апелянт зазначає, що протягом судового розгляду (з березня по травень 2017 року) розмір боргу відповідачем було зменшено більше ніж в три рази, з 51 526,58 грн. до 14749,71 грн., отже, за твердженням апелянта, останній в короткий період відповідач діяв добросовісно та добровільно сплатив значну заборгованість. Апелянт зазначає, що на протязі короткого часу фактично скоротив виниклу заборгованість, тим самим, виконує умови договору, де сплачує оренду плату, сплатив ВЕР, та земельний податок, тому підстав для розірвання договору оренди №10с/2012/КЕВ від 12.04.2012 року не має.

Також, скаржник відзначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховані платежі проведені ФОП ОСОБА_3, що надійшли на адресу орендодавця, а саме за орендну плату, з відшкодування ВЕР, з компенсації податку на землю, тим самим невірно розраховані заборгованість за договором оренди, загальноексплуатаційні витрати, пеня та штраф. Так, за твердженням апелянта, на момент ухвалення оскаржуваного рішення взагалі була відсутня заборгованість з загально експлуатаційних витрати, адже 22.05.2017 року було сплачено 2137 грн. загальноексплуатаційних витрат, а також, за твердженням апелянта, суд не звернув уваги, що заборгованість з оренди складала лише 14749,71 грн., оскільки, не була врахована сплата 1000 грн. 24.05.2017 року.

Крім того, апелянт зазначає, що об'єкт оренди використовується для організацій дозвілля дітей, юнацтва та молоді у позаурочний час, а саме заняття спорту серед підлітків, учнів середньої шкоди, юнаків, та студентів навчальних закладів, населення, що проживають навколо цього закладу. ФОП ОСОБА_3 довгий період часу було вкладено багато коштів, де за власний рахунок проведено ремонт, наведений порядок, приведено до належного стану будівля, тощо. За твердженням апелянта, на протязі тривалого часу з 2001 року по сьогоднішній день ним своєчасно сплачувалися всі витрати, пов'язані з орендою вказаного приміщення, а також робився ремонт, у тому числі і капітальний, що підтверджується рішенням господарського суду Одеської області від 13 липня 2015 року у справі № 916/2363/15, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2015 року.

За твердженням апелянта, в державі склалася складна фінансова-економічна ситуація, збільшилась вартість енергоносіїв, водопостачання, водовідведення, утримання будинків та споруд, тощо, орендна плата об'єкту оренди, щомісячно збільшується в зв'язку з її індексуванням, виникла низька платіжна спроможність населення, виникла менша можливість батьків дітей, юнаків сплачувати за своїх дітей заняття спортом у спортивному залі, тим самим, зменшилась кількість серед дітей, юнаків котрі займаються спортом у спортивному залі. Збільшувати дітям, юнакам, молоді та населенню плату за займання спортом у спортивному залі є недоцільним, адже через це кількість бажаючих займатись спортом буде зменшено, через низьку платоспроможність, а діти, молодь будуть на вулиці. Апелянт зазначає, що фактично останні два - три роки об'єкт оренди для організацій дозвілля дітей та юнацтва у позаурочний час працював в збиток, та утримувався за власний кошт ФОП ОСОБА_3, а отримані кошти від батьків дітей, юнаків, молоді, населення лише частково покривали витрати на утримання та експлуатацію спортивного залу, офісу. Всі ці підстави, як стверджує апелянт, фактично ставлять відповідача в умови фінансової нестабільності. Так, починаючи з 2013 року орендна плата і витрати, пов'язані з утриманням приміщень значно зросли, у сферу діяльності ФОП ОСОБА_3 входить надання послуг у сфері оздоровлення громадян, у тому числі школярів і студентів, кількість яких складає 80-85 % від загальної кількості відвідувачів. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 взагалі носить сезонний характер і протікає фактично з жовтня по травень (учбовий рік). Валовий прибуток в період з 01.01.2016 по сьогоднішній день не великий, та з урахуванням витрат, пов'язаних з утриманням приміщень, ФОП ОСОБА_3 достатньо важко погасити заборгованість за короткий час.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не скористався правом передбаченим ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України та відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу до 1 грн.

Скаржник також зазначає, що позовні вимоги про стягнення пені та штрафу заявлені позивачем із пропуском строку позовної давності, встановленим п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, про що заявляє відповідач. Так, посилаючись на приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267, ч. 3 ст. 549 ЦК України, апелянт зазначає, що розрахунок суми пені на підставі договору проведено з допущенням помилок та порушенням умов договору і норм чинного законодавства.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 по справі №916/603/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Таран С.В., Туренко В.Б.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №605 від 07.07.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням суддів Таран С.В., Туренко В.Б. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2017 р. для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 по справі №916/603/17 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 по справі №916/603/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 р. за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 20.07.2017 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 р. розгляд справи було відкладено на 31.07.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №714 від 27.07.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Богатиря К.В. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2017 р. для розгляду апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 по справі №916/603/17 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.07.2017 р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 по справі №916/603/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Лавриненко Л.В.

У судовому засіданні від 20.07.2017 представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представники позивачів та прокурор у судових засіданнях надали пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників провадження, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2012 р. між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси (далі - КЕВ м. Одеси) (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди №10-с/2012/КЕВ, згідно з умовами якого, з урахуванням додаткової угоди №16д/2015/КЕВ від 11.04.20115 р., орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення загальною площею 35,7 м2 на першому поверсі п'ятиповерхової адміністративної будівлі інв. АДРЕСА_1, вартість якого визначена на 18.02.2015 року за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки без ПДВ 228480 грн.

Відповідно до п.3.1. договору оренди №10-с/2012/КЕВ, з урахуванням додаткової угоди №16д/2015/КЕВ від 11.04.20115 р., орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (лютий 2015 року) на рівні 3136,48 грн. за результатами конкурсу (домовленості) з врахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об'єктах оренди, але не нижче орендної плати визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (лютий 2015 року) 2856,00 грн.

Пунктами 3.3., 3.6. договору оренди №10-с/2012/КЕВ визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць. Орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду і державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 15 числа. Наступного за звітним.

Згідно з п.п. 3.7., 3.8. договору оренди №10-с/2012/КЕВ, з урахуванням додаткової угоди №16д/2015/КЕВ від 11.04.20115 р., орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному пунктом 3.6 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить 30 днів та більше, орендар додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості.

У п.п. 5.3., 5.9., 5.10., 5.15. договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. сторони передбачили, що орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Щомісячно до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговувального банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України). На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. У разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря. Щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі - 35,7 кв.м., яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0 га, на яку орендарю відповідно до чинного законодавства надається право на користування для досягнення мети оренди.

За умовами п.5.11. договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р. орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, в тому числі фактичні комунальні платежі. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору встановити прилади обліку тепло-, енерго-, водопостачання, заключити прямі договори з постачальними організаціями або укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна.

Відповідно до п. 8.6. договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р. орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування майном протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 10.1. договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р., з урахуванням додаткової угоди №16д/2015/КЕВ від 11.04.20115 р., сторони визначили, що даний договір діє з моменту підписання до 10.04.2018 р.

Згідно п.п. 10.6.1., 10.9., 10.10. договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р. сторони погоджують, що цей договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар не вніс плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу. У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов'язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Відповідно до акту від 12.04.2012 р. відповідач отримав майно, обумовлене договором №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р., у користування.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_3 в порушення умов договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р. не сплачує орендну плату, у зв'язку з чим на дату подання позовної заяви до суду у нього утворилась заборгованість в сумі 41 653,20 грн. Крім того, несплату відповідачем орендних платежів позивач вважає істотним порушенням договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012р., у зв'язку із чим останній просив суд розірвати договір №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. та зобов'язати відповідача повернути орендоване майно.

Судом першої інстанції позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси було визнано обґрунтованими та частково задоволено останні, у зв'язку із перерахунком та зменшенням розміру пені.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1,4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до положень ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст.762 Цивільний кодекс України).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст.19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

У відповідності до приписів ч.1 ст.18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, КЕВ м. Одеси були надані відповідачеві рахунки на сплату орендної плати №1333 від 12.05.2015 р. за квітень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №1619 від 10.06.2016 р. за травень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №1838 від 05.07.2016 р. за червень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №2120 від 09.08.2016 р. за липень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №2314 від 02.09.2016 р. за серпень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №2577 від 05.10.2016 р. за вересень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №2940 від 10.11.2016 р. за жовтень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №3456 від 08.12.2016 р. за листопад 2016 р. за суму 4968,49 грн., №121 від 03.01.2017 р. за грудень 2016 р. за суму 4968,49 грн., №388 від 09.02.2017 р. за січень 2017 р. за суму 5023,14 грн. та №637 від 13.03.2017 р. за лютий 2017 р. за суму 5073,37 грн. (т.1, а.с. 84-94).

Отже, загальна сума заборгованості складає 51749,71 грн.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 означені рахунки були сплачені не в повному обсязі та з простроченням терміну визначеного умовами договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р.

Так 13.02.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 14.02.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 15.02.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 16.02.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1500 грн., 20.02.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 27.02.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 500 грн., 01.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 2500 грн., 02.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 06.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 2000 грн., 09.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 13.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 2000 грн., 14.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 16.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 20.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 22.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 2000 грн., 23.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 27.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 30.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 2000 грн., 31.03.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 10.04.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 12.04.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 2000 грн., 14.04.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 4000 грн., 28.04.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 03.05.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 04.05.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 500 грн., 11.05.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн., 16.05.2017 р. відповідачем було сплачена на користь КЕВ м. Одеси 1000 грн.

Отже, загалом ФОП ОСОБА_3 в рахунок заборгованості з орендної плати за договором №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. було сплачено 36000 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед КЕВ м. Одеси з орендної плати за договором №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. складає 15749,71 грн.

Крім того, у відповідності до п. 5.11. договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. орендар зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, в тому числі фактичні комунальні платежі.

З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість з компенсації за фактичні комунальні та загальноексплуатаційні витрати у розмірі 2037,43 грн., яка останнім не погашена.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення взагалі була відсутня заборгованість з загально експлуатаційних витрати, адже 22.05.2017 року було сплачено 2137 грн. загальноексплуатаційних витрат, а також, що заборгованість з оренди складала лише 14749,71 грн., оскільки, не була врахована сплата 1000 грн. 24.05.2017 року, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з цим колегія суддів відзначає, що наявні матеріали справи не містять доказів на які посилається відповідач, а саме доказів сплати заборгованості з загальноексплуатаційних витрат у розмірі 2137 грн. та 1000 грн. заборгованості з орендної плати.

Не надано таких доказів апелянтом й до апеляційної скарги та під час апеляційного перегляду справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2183,76 грн. пені за період з 25.09.2016 р. по 23.03.2017 р. та 2187,48 грн. 7% штрафу, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 статті 223 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 2183,76 грн. пені за період з 25.09.2016 р. по 23.03.2017 р.

Разом з цим, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що розрахунок пені здійснюється окремо по кожному рахунку з врахуванням коливання облікової ставки НБУ, тому позивачеві, необхідно було по кожному окремому рахунку враховувати, що облікова ставка НБУ постійно змінювалась та відповідно кожен рахунок розбивати на періоди, що не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку пені.

Перевіривши розрахунок пені, що був здійснений судом першої інстанції колегія суддів вважає його арифметично правильним та погоджується із тим, що сума пені за період з 25.09.2016 р. по 23.03.2017 р. складає 2069,05 грн.

Судова колегія також вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 7% штрафу у розмірі 2187,48 грн., оскільки, означене узгоджується з приписами ст.ст. 549 ЦК України та 230 ГК України та передбачено умовами спірного договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. , яким передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу до 1 грн., з наступних підстав.

Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України).

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження винятковості випадку, що є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій до 1 грн.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р. та повернення майна, колегія суддів зазначає наступне.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Приписами ст.652 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Положеннями п.1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом.

Як вбачається із змісту ст.188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Умовами спірного договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р., а саме п.п. 8.6., 10.6.1. сторони погодили, що орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користування майном протягом трьох місяців підряд. Цей договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема, не вніс плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було прострочено строк оплати орендної плати за договором №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями та виписками про плату орендної плати відповідачем. Так, грошові кошти з орендної плати за квітень 2016 р. були сплачені відповідачем лише у лютому 2017 р., за травень 2016 р. у лютому та березні 2017 р., за червень 2016 р. лише в березні 2017 р., за липень 2016 р. лише в березні 2017 р., за серпень 2016 р. лише в березні 2017 р., за вересень 2016 р. лише в березні та квітні 2017 р., за жовтень 2016 р. у квітні 2017 р., за листопад 2016 р. лише у квітні та травні 2017 р., інші рахунки відповідачем взагалі сплачені не були.

Враховуючи наведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання спірного договору №10-с/2012/КЕВ від 12.04.2012 р., оскільки відповідачем не сплачено понад три місяці орендна плата, яка передбачена умовами даного договору, що є істотним порушення його умов.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, враховуючи обґрунтованість вимог щодо розірвання договору та їх правомірне задоволення судом першої інстанції, є вірним й висновок місцевого господарського суду щодо зобов'язання відповідача повернути орендовані приміщення позивачеві.

Також, з урахуванням приписів ч.1 ст.121 ГПК України, п.7.2., абз.4 п.7.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" та наявних у матеріалах справи доказів, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо відстрочення виконання судового рішення в частині розрахунків відповідача за встановлену судом заборгованість у даній справі з 01.10.2017 р. та відмову у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду рівними частинами протягом одного року.

Колегією суддів відхиляються посилання апелянта на об'єкт оренди використовується для організацій дозвілля дітей, а саме заняття спорту та складну фінансово-економічну ситуацію, що склалась у державі, оскільки, відповідно до статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Отже, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 є законним та обґрунтованим та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2017 р. у справі №916/603/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Жеков В.І.

Суддя Лавриненко Л.В.