ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.07.2017 Справа № 904/11054/15

За заявою Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ, про виправлення помилки в наказі суду у справі

за первісним позовом Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ

до Державного підприємства "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про розірвання договору підряду та стягнення 27756227 грн 45 коп.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу", м. Кам'янське, Дніпропетровська області

до Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", м. Київ

про визнання недійсними пунктів договору № 24-18 від 21.08.2014

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від первісного позивача (зустрічного відповідача, заявника, стягувача): не з'явився;

від первісного відповідача (зустрічного позивача, боржника): не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення передоплати у сумі 24195799,41 грн, неустойки у сумі 1866722,50 грн та штрафу у сумі 1693705,95 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 24-18, укладеного між сторонами 21.08.2014, та про розірвання цього договору.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача - Державного підприємства "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу" подав зустрічну позовну заяву до Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" з вимогами про визнання недійсними пунктів договору № 24-18, укладеного між сторонами 21.08.2014, а саме:

пункту 7.2 договору в частині: "у разі затримки робіт або виконання робіт не в повному обсязі, заявленому Замовником, Виконавець сплачує неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується неустойка, від вартості невиконаних робіт за кожний день затримки";

пункту 5.2.1 договору в частині: "Замовник має право достроково розірвати цей Договір у будь-який момент без сплати Виконавцю штрафних санкцій та компенсації збитків, повідомивши про це Виконавця за п'ятнадцять календарних днів до запланованої дати припинення Договору".

Дослідження її змісту показало, що ця заява відповідає вимогам чинного законодавства, а дані два позови є взаємопов'язаними, а тому є підстави для їх спільного розгляду.

З урахуванням того, що зустрічна позовна заява не суперечить приписам ч.5 ст. 22 та ст.60 ГПК України, судом її прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням суду від 23.01.2017 первісний позов задоволено повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача судом було видано наказ від 10.02.2017.

18.07.2017 первісний позивач - стягувач звернувся до суду з заявою про виправлення помилки в наказі суду від 10.02.2017, зазначивши ім'я, по батькові посадової особи, яка його видала.

Ухвалою від 19.07.2017 вказану заяву прийнято до розгляду.

Сторони не забезпечили участі своїх представників у засіданні суду.

З урахуванням обставин справи, наявних у ній доказів, керуючись ст.ст.43,22,32-34,36,43, 75 та 117 ГПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін, - на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши заяву позивача - стягувача, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

Зі змісту поданої Українським державним підприємством "Укрхімтрансаміак" заяви про виправлення помилки слідує, що позивач з метою примусового виконання рішення за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2017 № 904/11054/15 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з відповідною заявою.

Проте, повідомленням від 25.04.2017 № 53841946 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_1 повернув виконавчий документ позивачу без прийняття до виконання з посиланням на недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: не зазначено прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

10.05.2017 позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на дії (рішення) головного державного виконавця - Рубель І.В.

09.06.2017 заступником директора Департаменту-начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про перевірку виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу № 904/11054/15, якою скаргу позивача залишено без задоволення.

В результаті чого позивач був змушений звернутися до суду з заявою про виправлення помилки в судовому наказі.

З огляду на що позивач просить суд внести до судового наказу від 10.02.2017 данні, які, на його думку, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема відобразити прізвище, ім'я та по батькові судді, яким прийнято рішення.

В силу приписів ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, у тому числі виконавчі листи та накази, що видані судами в передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Крім того, до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню в порядку цього Закону, серед інших віднесено постанови посадових осіб уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Законом.

Таким чином, аналізуючи положення Закону України "Про виконавче провадження" необхідно розрізняти виконавчі документи видані на підставі рішень відповідних органів та виконавчі документи, які видані посадовими особами.

Наказ господарського суду є виконавчим документом, що видається на підставі судового рішення, у зв'язку з чим, при його оформленні має зазначатися найменування суду, тобто орган, що його видав. Стосовно ж встановленої п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги про зазначення у виконавчому документі прізвища, імя, та по батькові, така вимога стосується лише тих виконавчих документів, які в передбачених Законом випадках, видаються посадовими особами.

З огляду на викладене, слід визнати, що зазначення в наказі господарського суду ім'я та по батькові судді не передбачено Законом України "Про виконавче провадження", при цьому, як свідчить сукупний аналіз положень названого Закону, виконавчі документи суду підписуються із зазначенням лише прізвища та ініціалів судді та скріплюється гербовою печаткою суду і це є цілком достатнім для виконання рішення суду.

До того ж, слід зауважити, що відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55 (чинний від 01.09.2003), цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій); цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлення документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.

Розділом 5 Стандарту визначені вимоги до змісту та розташування реквізитів документів, з редакції пункту 5.23 якого вбачається, що підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу (-ів) і прізвища.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, у задоволенні заяви позивача про виправлення помилки в судовому наказі слід відмовити.

При цьому, суд також зауважує, що в діях державного виконавця щодо повернення виконавчого документа з підстав зазначення в ньому лише ініціалів особи, яка його видала, вбачаються ознаки порушення вимог законодавства, що може бути підставою оскарження таких дій в порядку, передбаченому ст. 121-2 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" про виправлення помилки в судовому наказі відмовити.

Суддя ОСОБА_2