номер провадження справи 12/81/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 Справа № 908/1259/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 908/1259/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до відповідача: Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області

про стягнення 83516,18 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 1053 від 12.12.2016 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення грошових коштів в сумі 83516,18 грн.

03.07.2017 року до суду від Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області, в порядку ст. 59 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що спір який виник між сторонами по даній справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Вважає, що даний спір є публічно-правовим, оскільки Управління праці та соціального захисту населення у відносинах між сторонами здійснює владні управлінські функції. Зазначає, що Управління праці та соціального захисту населення, як орган місцевого самоврядування до відання якого належать питання праці та соціального захисту населення, відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» є головним розпорядником коштів місцевого бюджету у даних відносинах, який веде персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою; здійснює розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів, щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги. Зазначає, що в межах наданих йому повноважень приймає рішення стосовно розрахунків з постачальниками послуг, що у даних відносинах є здійсненням владних управлінських функцій в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач вважає, що справа відлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК Україно, оскільки спір, що виник між сторонами, на його думку, не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Також, у відзиві відповідач повідомляє, що договір про надання послуг електрозвязку громадянам пільгових категорій між відповідачем та позивачем в 2016 році не укладався. Звертає увагу на те, що Управління соціального захисту населення Більмацької (Куйбишевської) районної державної адміністрації Запорізької області неодноразово повідомляло, що з 01.01.2016 року у Державному бюджеті України не передбачено фінансування з державного бюджету субвенції на надання пільг з послуг звязку, інших пільг та компенсацію за пільгове перевезення окремих категорій громадян, тому відшкодування у 2016 році структурними підрозділами з питань соціального захисту населення витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян не може здійснюватися. Вважає, що дії Управління соціального захисту населення відповідають чинному законодавству та повноваженням відповідача, як розпорядника коштів. Зазначає, що відповідача на підставі ст. 5 п. 19 Закону України « Про судовий збір» звільнено від сплати судових зборів, та вважає за доцільне стягнути суму судового збору з позивача - ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ « Укртелеком».

06.07.2017 року, через канцелярію суду від позивача в порядку ст. 22 ГПК України надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

На адресу суду від позивача 11.07.2017 року, в порядку ст. 22 ГПК України надійшли додаткові пояснення, в яких останній не погоджується із позицією відповідача. Вважає, що даний спір є підвідомчим господарському суду, оскільки, відповідно до положень Закону України «Про телекомунікації», Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Бюджетного Кодексу України, Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року, у взаємовідносинах з позивачем, відповідач не є субєктом владних повноважень, оскільки не приймає жодних управлінських рішень щодо розрахунків, а лише реалізує функціональний механізм відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. На зауваження відповідача щодо відсутності договору про відшкодування витрат, позивача зазначає, що договірні зобовязання сторін не є єдиною підставою для предявлення позовних вказаних вимог, оскільки порядок надання та відшкодування пільг передбачено спеціальними законами та нормативно-правовими актами, посиланням на які позивач обґрунтував свої позовні вимоги. Відносно посилань відповідача на те, що Державним бюджетом України на 2016 рік не передбачені субвенції на пільги з послуг звязку, позивач вказує, що відповідно до положень чинного законодавства, вчасності Бюджетного кодексу України та Типового переліку бюджетних програм та результативних показників їх виконання для місцевих бюджетів у галузі «Соціальний захист та соціальне забезпечення», затвердженим наказом Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України від 27 вересня 2010 року № 1097/290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 р. за № 949/18244, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснювалось до 01.01.2017 року за рахунок державних субвенцій, а також за рахунок місцевих бюджетів, отже, норми матеріального права, на момент виникнення спірних правовідносин, не ставили фінансування відповідних пільг за послуги звязку в залежність виключно від наявності субвенцій з державного бюджету, а передбачали можливість їх фінансування за рахунок місцевих бюджетів та міжбюджетних трансфертів. Зазначає, що з 01.01.2017 року внесені зміни до Бюджетного кодексу України, приписами п. 20-4 ч. 1 ст. 91 якого визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку. Звертає увагу на те, що вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» та від 29.01.2003 року №117 «Про затвердження Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», щодо обовязку складання структурним підрозділом з соціального захисту актів звіряння розрахунків за надані пільговиками послуги згідно з формою « 3-пільга» є пріоритетними та не мають ставитися у залежність від положень наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України», оскільки постанови Кабінету Міністрів України мають вищу юридичну силу, а нормативно-правові акти нижчого рівня не мають їм суперечити.

17.07.2017 року на адресу суду в порядку ст. 22 ГПК України надійшли пояснення відповідача, в яких станій вказує:

- згідно зі ст. 102 Бюджетного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» видатки на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг, а також компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюється за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам;

- підпунктами 3, 4 пункту 5 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головні розпорядники коштів отримують бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет), приймають рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, розподіляють та доводять до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань. Затверджують кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів);

- позивач відповідно до п. 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України є головним розпорядником коштів нижчого рівня, тобто працює в межах коштів, які надходять з Державного бюджету за бюджетними призначеннями, передбаченими Законом України «Про Державний бюджет України»;

- відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» субвенція на пільги з послуг звязку з державного бюджету не передбачена;

- вказує, що ст. 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік органами Державної Казначейської служби України;

- зазначає, що між Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області та Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» на 01.01.2016 року було проведено звіряння розрахунків, про що було складено Акт звіряння розрахунків за надані населенню послуги, (Форма 3 пільга) станом на 01.01.2016 року., відповідно до якого сума кредиторської заборгованості станом на 01.01.2016 року дорівнює нулю;

- повідомляє що договори про надання послуг електрозвязку громадянам пільгових категорій між відповідачем та позивачем в 2016 та 2017 роках не укладалися;

- звертає увагу на те, що Управління соціального захисту населення Більмацької (Куйбишевської) районної державної адміністрації Запорізької області повідомляло, що з 01.01. 2016 року у Державному бюджеті України не передбачено фінансування з державного бюджету субвенції на надання пільг з послуг звязку, інших пільг та компенсацію за пільгове перевезення окремих категорій громадян, тому відшкодування у 2016 році та 2017 році структурними підрозділами з питань соціального захисту населення витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян не може здійснюватися;

- зазначає, що Управління соціального захисту населення не є прибутковою організацією і на підставі ст. 5 п. 19 Закону України «Про судовий збір» відповідача звільнено від сплати судових зборів, та вважає за доцільне стягнути суму судового збору з позивача - ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком»;

- просить суд розглянути справу без представника відповідача, у завязку із відсутністю кошти на відрядження.

Представник позивача в судовому засіданні 18.07.2017 року надав суду додаткові докази та підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 18.07.2017 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представників відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком», далі позивач, є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право певних категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг передбачено також, зокрема, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Підпунктом б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Типовим переліком бюджетних програм та результативних показників їх виконання для місцевих бюджетів у галузі «Соціальний захист та соціальне забезпечення», затвердженим наказом Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України від 27.09.2010 року № 1097/290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за № 949/18244, за рахунок місцевого бюджету фінансується надання пільг з оплати послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг за КТКВК 090203, 090206, 090209, 090214, 170102, 170203, 170302, 170602.

Отже, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснювалось до 01.01.2017 року за рахунок державних субвенцій, а також за рахунок місцевих бюджетів.

Частиною 3 статті 142 Конституції України встановлено, що витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Таким чином, норми матеріального права, на момент виникнення спірних правовідносин, не ставили фінансування відповідних пільг за послуги звязку в залежність виключно від наявності субвенцій з державного бюджету, а передбачали можливість їх фінансування за рахунок місцевих бюджетів та міжбюджетних трансфертів.

З 01.01.2017 року внесені зміни до Бюджетного кодексу України, а саме до приписів пункту 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, якими визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, далі Постанова № 256, затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, далі - Порядок № 256, яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у Більмацькому (Куйбишевському) районі Запорізької області є Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області, далі - відповідач. Отже, саме на відповідача згідно положень законодавства покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Матеріали справи свідчать про те, що в період з січня 2016 року по березень 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» надало телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають у Михайлівському районі Запорізької області і мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством, на загальну суму 83516,18 грн.. Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складались позивачем за формою «2-пільга», затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 року № 535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг 2-пільга, та Інструкції про порядок її заповнення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007 року за № 1172/14439, та направлялись відповідачу електронною поштою та рекомендованою кореспонденцією листами № 32/2-3-73 від 10.02.2016 року, №32/2-3-112 від 10.03.2016 року, № 32/2-3-169 від 11.05.2016 року, № 32/2-3-195 від 08.06.2016 року, № 32/2-3-215 від 15.07.2016 року, № 32/2-3-263 від 08.08.2016 року, №32/2-3-334 від 12.09.2016 року, №32/2-3-405 від 07.10.2016 року, 32/2-3-434 від 09.11.2016 року, № 32/2-3-478 від 06.12.2016 року, № 32/2-3-16 від 10.01.2017 року, № 32/2-3-117 від 06.02.2017 року, №32/2-3-167 від 06.03.2017 року, №32/2-3-231 від 06.04.2017 року, з пропозицією провести звірку кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг звязку та з вимогою погашення заборгованості .

Також, на адресу Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області, листом № 32/2-3-117 від 06.02.2017 року, позивач направляв акт звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян в 2016 році, що був вручений представнику відповідача 07.02.2017 року. Крім того, 14.07.2017 року листом № 32/2-3-372 від 14.07.2017 року позивач направляв акт звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян в 2016 році та січні березень 2017 році.

Зауважень та розбіжностей, коригувань до розрахунків актів форми «2-пільга» за період з січня 2016 року по січень 2017 року позивачу відповідачем не надано, акти звіряння розрахунків за формою «3-пільга» відповідачем не складались, акти звіряння розрахунків за телекомунікаційні послуги надані пільговим категоріям громадян в 2016 році та період з січня 2017 року по березень 2017 року, також не підписувався.

25.05.2017 року позивач листом №12/230 звернувся до відповідача з вимогою погашення заборгованості, що утворилась внаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах, у розмірі 83516,18 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач листом № 01-11/923 від 06.06.2017 року повідомив позивача про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» субвенція з державного бюджету на надання послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на житлово-комунальні послуги, одержання ліків і зубопротезування) не передбачена, у звязку з чим виділити кошти на погашення заборгованості за період з січня 2016 року по квітень 2017 року та надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг з районного бюджету відповідач не має можливості (т. 1, а.с. 165).

У відзиві на позову заяву відповідач також зазначає, що Управління соціального захисту населення Більмацької (Куйбишевської) районної державної адміністрації Запорізької області повідомляло, що з 01.01.2016 року у Державному бюджеті України не передбачено фінансування з державного бюджету субвенції на надання пільг з послуг звязку, інших пільг та компенсацію за пільгове перевезення окремих категорій громадян, тому відшкодування у 2016 році та 2017 році структурними підрозділами з питань соціального захисту населення витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян не може здійснюватися.

Так, відповідно до розрахунків за формою «2-пільга», за період з січня 2016 року по березень 2017 року сума видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, склала 83516,18 грн., а саме:

- за січень 2016 року 5773,88 грн.;

- за лютий 2016 року 6084,96 грн.;

- за березень 2016 року 5924,94 грн.;

- за квітень 2016 року 5823,20 грн.;

- за травень 2016 року 5906,69 грн.;

- за червень 2016 року 5722,52 грн.;

- за липень 2016 року 5341,98 грн.;

- за серпень 2016 року 5294,35 грн.;

- за вересень 2016 року 5232,81 грн.;

- за жовтень 2016 року 5148,75 грн.;

- за листопад 2016 року 5135,64 грн.;

- за грудень 2016 року 5558,06 грн.;

- за січень 2017 року 5404,07 грн.;

- за лютого 2017 року 5922,00 грн.;

- за березня 2017 року 5242,33 грн..

Втім, відповідачем компенсація витрат, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах за період з січня 2016 року по березень 2017 року в розмірі 83516,18 грн. не здійснена, у звязку з чим Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулося до суду з позовом.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін.

Частинами 3, 4 ст. 11 ЦК України обумовлено виникнення цивільних прав та обовязків безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Обовязок надання послуг певним категоріям громадян на пільгових умовах, як і загальні засади фінансування витрат повязаних з наданням таких пільг, встановлені безпосередньо законодавчими актами України, в тому числі Законом України: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; Законом України «Про жертви нацистських переслідувань»; Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф»; Законом України «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист»; Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інші.

Норми вказаних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

В даному випадку зобов'язання позивача по справі щодо надання послуг звязку пільговим категоріям громадян виникли безпосередньо із законів України.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Підставою заявленого позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобовязання, що також виникло у останнього на підставі саме Закону.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обовязковості договірних відносин сторін на відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача вимог чинного законодавства України щодо відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 83516,18 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідач доказів сплати заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Суд звертає у вагу на те, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

При цьому відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відтак, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення з Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області суми 83516,18 грн. відшкодування коштів за надані у період з січня 2016 року по березня 2017 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Твердження відповідача, що спір не підвідомчий господарському суду, а провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, з огляду на наступне. .

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік справ у спорах, що підвідомчі господарським судам наведений у ст. 12 ГПК України. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності.

Визначення поняття справа адміністративної юрисдикції наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин, є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість субєктного складу участь субєкта владних повноважень є обовязковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовими та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю субєкта владних повноважень.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Законодавчими та нормативно-правовими актами, які наведено вище в мотивувальній частині рішення, на відповідача як головного розпорядника коштів покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги. Таким чином, у взаємовідносинах з позивачем відповідач не є суб'єктом владних повноважень, оскільки не приймає жодних рішень щодо розрахунків, а лише реалізує функціональний (а не владний) механізм відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

За наведених обставин, правовідносини, які склалися між сторонами мають господарський характер, а не публічно-правовий, що в свою чергу відносить вирішення спорів даної категорії до компетенції господарського суду.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік осіб які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи, зокрема до них відносяться органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача.

Положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 1600,00 грн. згідно з ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача у справі - Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області.

У судовому засіданні, яке відбулося 18.07.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526 ЦК України, ст. ст. 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 83, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області, 71001, Запорізька область, Більмацький район, смт. Більмак, вул. Суворова,1 , , на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133, , рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, заборгованість в сумі 83516 (вісімдесят три тисячі пятсот шістнадцять) грн. 18 коп., видавши наказ.

3. Стягнути з Управління соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області, 71001, Запорізька область, Більмацький район, смт. Більмак, вул. Суворова,1 , , на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133, , рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 24.07.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.