ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" липня 2017 р.Справа № 916/1086/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СФЕРАЛАЙН ЛТД";

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ"

про стягнення 525047,01грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - за дорученням;

Від повідача: -не з'явився;

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СФЕРАЛАЙН ЛТД" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ" 525047,01 гривень, що складається із заборгованості в сумі 436 772,77 гривень, інфляційні в сумі 21 334,34 гривень та 3% річних в сумі 6461,83 гривень, пеню в сумі 60 478,07 гривень.

Ухвалою суду від 11 травня 2017 року порушено провадження у справі №916/1086/17 та призначено до розгляду на 22 травня 2017 року.

Розгляд справи призначений на 22 травня 2017 року не відбувся, оскільки суддя Гуляк Г.І. перебувала на лікарняному та ухвалою суду від 06.06.2017 року розгляд справи було призначено на 19 червня 2017 року.

19.06.2017 року представник відповідача звернувся до суду із клопотання про відкладення розгляду справи, крім того представником відповідача надано копію угоди про розстрочення виплати заборгованості від 18.05.2017 року, узгоджено директорами підприємств та скріплену печатками зі строком сплати заборгованості у строк до 18.07.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні надано належним чином засвідчені копії довіреностей на отримання товару, які судом долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні звернувся з клопотанням в порядку ст. 69 ГПК України та ухвалою суду від 5 липня 2017 року строк розгляду справи продовжено до 26 липня 2017 року та оголошено перерву до 17.07.2017 року.

У судовому засіданні представник позивача звернувся до суду з клопотанням в порядку ст. 69 ГПК України та ухвалою суду від 17.07.2017 року строк розгляду справи продовжено до 11 серпня 2017 року та відкладено розгляд справи, у зв'язку з нез'явленням представників відповідача у судове засідання та необхідністю витребування доказів, для вирішення спору по суті.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області направлялись за належною адресою зазначеною в позовній заяві.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотному аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

31.07.2017 року представник позивача надав до суду заяву про доручення до матеріалів справи доказів, які на його думкує істотними, надані матеріали долучено до справи.

За результатами судового засідання справу було розглянуто без участі представників відповідача, за наявними в ній матеріалами документів наданих позивачем. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами проводилася.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СФЕРАЛАЙН ЛТД" (далі - позивач) у період з 7 вересня 2016 року по 26 жовтня 2016 року, згідно видаткових накладних поставлено товариству з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ" (далі - відповідач) товару на загальну суму 472 404,91 гривень, що підтверджується накладними: №СЛ000022045 від 07.09.2016 року на суму 77652,95 гривень; №СЛ000022050 від 07.09.2016 року на суму 113090,40 гривень; №СЛ000022051 від 07.09.2016 року на суму 7717,50 гривень; №СЛ000022055 від 07.09.2016 року на суму 13339,20 гривень; №СЛ000022457 від 09.09.2016 року на суму 31817,62 гривень; №СЛ000023232 від 15.09.2016 року на суму 66266,14 гривень; №СЛ000025629 від 04.10.2016 року на суму 48750 гривень; №СЛ000027013 від 13.10.2016 року на суму 14808,60 гривень; №СЛ000028824 від 26.10.2016 року на суму 98962,50 гривень

Відповідач відповідно до довіреностей за №410 від 07.09.2016 року, №450 від 04.10.2016 року, №477 від 26.10.2016 року та від 11.10.2016 року за №466 отримав вказаний товар та провів часткову оплату в сумі 35632,14 гривень, що не заперечується позивачем.

18 травня 2017 року сторони уклали угоду про розстрочення виплати заборгованості, згідно графіку починаючи з 22.05.2017 року рівними частинами в сумі 23 400 гривень кожного місяця тау строк до 18.07.2017 року в сумі 23 706,64 гривень, у загальній сумі 421 506,64 гривень.

20.07.2017 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про оплату заборгованості у розмірі 436772,77 гривень, крім того позивачем надано копію договору від 7 листопада 2016 року, який укладено між сторонами та за умовами якого постачальник позивач зобовязався систематично постачати і передавати у власність покупця відповідача товар передбачений у рахунках фактурах, згідно яких було проведено відвантаження товару.

Судом досліджено наданий позивачем договір поставки №185-16 від 07.11.2016 року та приходить висновку, що вказаний договір був укладений значно пізніше після здійснення поставки товару, який зазначено у накладних №СЛ000022045 від 07.09.2016 року на суму 77652,95 гривень; №СЛ000022050 від 07.09.2016 року на суму 113090,40 гривень; №СЛ000022051 від 07.09.2016 року на суму 7717,50 гривень; №СЛ000022055 від 07.09.2016 року на суму 13339,20 гривень; №СЛ000022457 від 09.09.2016 року на суму 31817,62 гривень; №СЛ000023232 від 15.09.2016 року на суму 66266,14 гривень; №СЛ000025629 від 04.10.2016 року на суму 48750 гривень; №СЛ000027013 від 13.10.2016 року на суму 14808,60 гривень; №СЛ000028824 від 26.10.2016 року на суму 98962,50 гривень.

Також суд звертає увагу позивача на те, що у позовній заяві позивач зазначає без договірну поставку та обґрунтовує свої вимоги не зазначаючи договір поставки. Наданий договір не може бути прийнятий судом, які доказ виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) та відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так судом досліджено угоду про розстрочення виплати заборгованості від 18 травня 2017 року та приходить висновку, що сторони узгодили суму заборгованості 421 506,64 гривень, та здійснили розстрочення сплати рівними сумами починаючи з 22.05.2017 року в сумі 23 400 гривень щомісяця та у строк до 18.07.2017 року в сумі 23706,64 гривень, вказане зобовязання відповідачем не виконано заборгованість не сплачена. Звідси суд приходить висновку про часткове задоволення суми основного боргу у розмірі 421 506,64 гривень, яку було узгоджено сторонами при укладені угоди 18 травня 2017 року, інших доказів сторонами не надано.

Відповідно до частини 1 статті 220 Господарського кодексу України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналізуючи норми чинного законодавства суд приходить висновку про необґрунтованість нарахувань штрафних санкцій, оскільки сторони уклали угоду щодо розстрочення заборгованості строком до 18 липня 2017 року, а вимога позивачем на адресу відповідача була направлена лише 20 липня 2017 року та доказів отримання вказаної вимоги відповідачем позивачем до суду не надано.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахувань інфляційних та 3% річних приходить висновку про неправомірність нарахувань, оскільки період зазначено починаючи з 07.10.2016 року до 04.04.2017 року, але не обґрунтовано чому саме зазначений період та з якого строку у відповідача виникло зобовязання щодо сплати по кожній поставці окремо.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню частково.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, в частині задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "КМ-ІНЖИНІРИНГ" (65058 місто Одеса вул..Зоопаркова, б.2, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "СФЕРАЛАЙН ЛТД" (03062 м. Київ проспект Перемоги, буд..67 кор.Р, ) заборгованість в сумі 421 506 (чотириста двадцять одна тисяча пятсот шість) гривень 64 копійки, 6322 (шість тисяч триста двадцять дві) гривни 59 копійок судового збору .

3. В решті вимог відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 31 липня 2017 р.

Суддя Г.І. Гуляк