ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Справа № 904/11386/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Імідж", м. Дніпро
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалопрофіль", м. Дніпро
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Імідж", м. Дніпро
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговельна-виробнича група "Альбатрос", м. Дніпро
простягнення безпідставно набутих грошових коштів

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалопрофіль" (далі за текстом - ТОВ "Укрметалопрофіль") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Імідж" (далі за текстом - ТОВ "Техно-Імідж") про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 34 874, 12 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 року до участі у справі у як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельна-виробнича група "Альбатрос" (далі за текстом - ТОВ "ТВГ"Альбатрос").

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 року позов задоволено частково: присуджено до стягнення з ТОВ "Техно-Імідж" на користь ТОВ "Укрметалопрофіль" грошові кошти у розмірі 1 132, 80 грн. та судовий збір, в решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що між сторонами укладено договір про надання послуг у прощений спосіб, оскільки за платіжним дорученням № 715 від 11.10.2016 року позивачем сплачено саме рахунок № 775 від 10.10.2016 року за ремонт навантажувача в сумі 33 741, 32 грн., а решта коштів в сумі 1 132,80 грн. (34 874, 12 грн. - 33 741, 32 грн.) є безпідставно отриманими.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 року було скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі: присуджено до стягнення з ТОВ "Техно-Імідж" на користь ТОВ "Укрметалопрофіль" грошові кошти у розмірі 34 874, 12 грн. та судовий збір.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що грошові кошти в розмірі 34 874, 12 грн. отримано відповідачем без належної правової підстави, так як договір між сторонами не укладено.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ТОВ "Техно-Імідж" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення 1 132, 80 грн. безпідставно набутих коштів і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову про стягнення 34 874, 12 грн.

ТОВ "Укрметалопрофіль" до Вищого господарського суду України подано заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Сторін згідно з приписами ст. 1114 Господарського кодексу України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.10.2016 року ТОВ "Укрметалопрофіль" згідно платіжного доручення № 715 від 11.10.2016 року перераховано ТОВ "Техно-Імідж" грошові кошти в розмірі 34 874, 12 грн. з призначенням платежу: "оплата за ремонт навантажувача згідно рах. № 775 від 10.10.2016 року".

22.11.2016 року ТОВ "Укрметалопрофіль" звернулось до ТОВ "Техно-Імідж" з листом (вих. № 98 від 22.11.2016 року) про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 34 874,12 грн. згідно платіжного доручення № 715 від 11.10.2016 року.

ТОВ "Техно-Імідж" не повернуло грошові кошти в розмірі 34 874, 12 грн., отримані на підставі платіжного доручення № 715 від 11.10.2016 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Порядок повернення безпідставно набутого майна врегульовано приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В ч. 5 ст. 139 Господарського кодексу України передбачено, що гроші у національній валюті є коштами у складі майна суб'єктів господарювання, тобто майном.

В призначенні платежу за платіжним дорученням № 715 від 11.10.2016 року зазначено оплату за ремонт навантажувача згідно рахунку № 775 від 10.10.2016 року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "Техно-Імідж" виставлено ТОВ "Укрметалопрофіль" рахунки на оплату № 775 від 10.10.2016 року на суму 33 741, 32 грн. за ремонт навантажувача ДВ-1792 та № 1133 від 10.10.2016 року на суму 1 132, 80 грн. за товари (роботи, послуги).

Проте, ТОВ "Укрметалопрофіль" зазначало, що між сторонами договір на ремонт навантажувача укладено не було (між сторонами велися лише переговори щодо його ремонту, однак договір не укладено), навантажувач вибув із володіння позивача до здійснення перерахування спірних коштів, а ТОВ "Техно-Імідж" вказувало, що платіжним дорученням № 715 від 11.10.2016 року фактично оплачено два рахунки № 775 від 10.10.2016 року та № 1133 від 10.10.2016 року і вказані рахунки виставлені за виконані роботи за договором на виконання ремонтних робіт № 20/05/16-01 від 20.05.2016 року, укладеним між ТОВ "Техно-Імідж" та ТОВ "ТВГ "Альбатрос" на підставі додаткової угоди № 1 від 10.10.2016 року, якою платником за ремонті роботи щодо навантажувача за угодою ТОВ "ТВГ "Альбатрос" визначено ТОВ "Укрметалопрофіль".

ТОВ "Техно-Імідж" вважало, що прийняття ТОВ "Укрметалопрофіль" податкових накладних № 28 та № 29 від 11.10.2016 року, які виписані на підставі рахунків № 775 від 10.10.2016 року та № 1133 від 10.10.2016 року, є підтвердженням прийняття пропозиції сплатити заборгованість ТОВ "ТВГ "Альбатрос" згідно рахунків № 775 від 10.10.2016 року та № 1133 від 10.10.2016 року, а перераховані кошти відповідно до платіжного доручення № 715 є оплатою вказаних рахунків.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 642 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

В ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення сторонами договору на ремонт навантажувача, рахунки на оплату №775 від 10.10.2016 року та № 1133 від 10.10.2016 року не містять всіх істотних умов, які необхідні для укладення договору у спрощений спосіб, та не можуть бути пропозицією здійснити оплату за договором на виконання ремонтних робіт № 20/05/16-01 від 20.05.2016 року ТОВ "Укрметалопрофіль", яке не є стороною цього договору.

Так, додаткову угоду № 1 від 10.10.2016 року до договору на виконання ремонтних робіт № 20/05/16-01 від 20.05.2016 року, якою платником за ремонті роботи щодо навантажувача визначено ТОВ "Укрметалопрофіль", яка за змістом фактично є угодою про заміну боржника у зобов'язанні, укладено між ТОВ "Техно-Імідж" та ТОВ "ТВГ "Альбатрос", тобто без участі ТОВ "Укрметалопрофіль".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між ТОВ "Укрметалопрофіль" та ТОВ "Техно-Імідж" відсутні договірні відносини щодо ремонту навантажувача, а матеріали справи не містять доказів щодо домовленостей на виконання ремонтних робіт (укладення договору у спрощений спосіб шляхом обміну листами), як і доказів прийняття відповідачем за актом приймання-передачі навантажувача для виконання ремонтних робіт або двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт. ТОВ "Техно-Імідж" також підтверджено, що ремонтні роботи навантажувача фактично виконувались на замовлення ТОВ "ТВГ "Альбатрос", однак належних доказів того, що ТОВ "Укрметалопрофіль" погодилось здійснити оплату виконаних робіт за ТОВ "ТВГ "Альбатрос" матеріали справи також не містять.

До того ж, в рахунках на оплату № 775 від 10.10.2016 року та № 1133 від 10.10.2016 року не міститься посилання на договір на виконання ремонтних робіт № 20/05/16-01 від 20.05.2016 року.

Крім того, рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а не пропозицією щодо укладення договору на виконання робіт або заміни боржника у зобов'язанні.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, а, відтак, грошові кошти в розмірі 34 874, 12 грн. підлягають поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду апеляційної інстанції відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що інші доводи ТОВ "Техно-Імідж, викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обгрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акту не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 року у справі № 904/11386/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіВ.А. Корсак

В.О. Швець