РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017Справа №910/8651/17

За позовом Київської міської клінічної лікарні № 5

до Товариства обмеженою відповідальністю "Асістанський Центр" ЕЛ.АЙ.СІ. Асістанс"

про стягнення 63 194,16 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Полонська Т.Л. (довіреність)

Худенко А.Я. (довіреність)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська клінічна лікарня № 5 (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства обмеженою відповідальністю "Асістанський Центр" ЕЛ.АЙ.СІ. Асістанс" (відповідач) 63 194,16 грн., з яких: 53 854,01 грн. - основний борг, 5674,94 грн. - пеня, 736,65 грн. - 3 % річних, 2928,56 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання медичної допомоги застрахованим особам від 15.02.2016, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 53854,01 грн. Також внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані 5674,94 грн. - пеня, 736,65 грн. - 3 % річних та 2928,56 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 31.05.2017 порушено провадження у справі № 910/8651/17 та призначено її до розгляду на 22.06.2017.

20.06.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 22.06.2017 змінено назву відповідача з Товариства обмеженою відповідальністю "Асистанський Центр" ЕЛ.АЙ.СІ. Асистанс" (ідентифікаційний код 31568089) на Товариство обмеженою відповідальністю "Асістанський Центр" ЕЛ.АЙ.СІ. Асістанс" (ідентифікаційний код 31568089), розгляд справи № 910/8651/17 відкладено на 25.07.2017.

18.07.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли витребувані судом документи. Згідно із наданою позивачем довідкою про стан боргу станом на 17.07.2017 заборгованість відповідача за договором про надання медичної допомоги застрахованим особам від 15.02.2016 становить 50146,51 грн., сума пені - 5674,94 грн., 3% річних - 736,65 грн., інфляційні втрати - 2854,14 грн.

Оскільки позивач, у відповідності до ст. 22 ГПК України не заявив заяви про зменшення позовних вимог, то розгляд справи здійснюється судом у відповідності до вимог заявлених у позові.

Представник позивача в судовому засіданні 25.07.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд задовольнити вимоги у редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 25.07.2017 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальними правами, зокрема на подання відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 25.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 між Товариством обмеженою відповідальністю "Асістанський Центр" ЕЛ.АЙ.СІ. Асістанс" (сторона 1) та Київською міською клінічною лікарнею № 5 (сторона 1) укладено договір про надання медичної допомоги застрахованим особам (надалі - договір), предметом якого є надання ЛПЗ медичної допомоги і медичних послуг асистанта при настанні страхового випадку.

Медичні послуги, які надає ЛПЗ для клієнтів асистанта відповідно до цього договору, оплачуються асистантом (п.1.2. договору).

Згідно із п.п. 2.1.1., 2.1.2. п. 2.1. договору, лікувально-профілактичний заклад зобов'язаний забезпечити прийом клієнтів асистанта в години і дні, визначені правилами внутрішнього трудового розпорядку або іншими внутрішніми документами за узгодженням з асистантом. ЛПЗ зобов'язаний вести прийом клієнтів асистанта відповідно до внутрішнього розпорядку робочого дня фахівців ЛПЗ.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1. договору,ЛПЗ зобов'язується надавати клієнтам асистанта своєчасну і якісну медичну п:помогу в об'ємі, можливому для ЛПЗ, узгодженому в додатку №1 (прейскурант) у заповідності зі стандартами якості лікувально-діагностичного процесу, діючими в системі і охорони здоров'я України.

Пунктом п.п. 3.4.1. п. 3.4. договору передбачено, що вартість медичних послуг, що надаються кожному клієнту асистанта протягом терміну дії договору страхування, не може перевищувати страхової суми за договором страхування і вартістю медичної допомоги, обумовленої в прейскуранті цін ЛПЗ (додаток № 1).

Щомісячно до 15 числа місяця, наступного за звітним, сторона 2 надає асистанту звіти (додаток № 2 до договору) про об'єм медичних послуг, які були надані клієнтам асистанта в звітному місяці відповідно до цього договору (пункту 4.2 договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, що вартість медичних послуг узгоджується сторонами в окремому прейскуранті, який є невід'ємною частиною даного договору (додаток № 2 до договору).

Згідно із пункту 6.5. договору, асистант сплачує вартість медичних послуг протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання відповідного рахунку-фактури, підкріпленого відповідним чином оформленого звіту про надані медичні послуги, а також актів виконаних робіт по кожному клієнту асистанта, яким надавались вказані медичні послуги.

У відповідності до п. 7.5. договору, за несвоєчасну оплату медичних послуг асистант сплачує ЛПЗ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки до повного погашення заборгованості навіть після припинення договору. Якщо затримка в оплаті була виявлена пізніше за настання прострочення, пеня сплачується з дати початку прострочення.

В пункті 9.1. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і двостороннього узгодження і діє протягом одного року. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення вказаного терміну жодна з сторін не направить іншій повідомлення про припинення договору, договір вважається продовженим на наступні річні терміни.

В обґрунтування заявленого позову, позивач стверджу, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання медичної допомоги застрахованим особам від 15.02.2016 в останнього утворилась заборгованість у сумі 53854,01 грн. за надані у період з лютого 2017 року по квітень 2017 року послуги в підтвердження чого позивач надав звіти про надання медичних послуг застрахованим особам, переліки медикаментів за лікування клієнта, рахунки-фактури на оплату наданих послуг та докази їх направлення на адресу відповідача.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання, позивач нарахував пеню у сумі 5674,94 грн., 3% річних у розмірі 736,65 грн. та інфляційні втрати у сумі 2928,56 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання договору про надання медичної допомоги застрахованим особам від 15.02.2016 позивачем у період з лютого 2016 року по квітень 2017 року були надані медичні послуги клієнтам відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами за надані медичні послуги застрахованим особам, переліками медикаментів за лікування та виставленими рахунками-фактурами на оплату наданих послуг, а саме: № 01 від 17.02.2016 на суму 2315,56 грн., № 02 від 18.03.2016 на суму 2467,47 грн., № 03 від 22.04.2016 на суму 3984,21 грн., № 04 від 08.07.2016 на суму 1396,49 грн., № 05 від 26.08.2016 на суму 1741,60 грн., № 06 від 30.09.2016 на суму 1921,01 грн., № 07 від 20.10.2016 на суму 1286,80 грн., № 08 від 27.10.2016 на суму 3833,86 грн., № 09 від 27.10.2016 на суму 1959,46 грн., № 10 від 27.10.2016 на суму 3653,71 грн., № 11 від 14.11.2016 на суму 105,14 грн., № 12 від 14.11.2016 на суму 3366,40 грн., № 01 від 23.01.2017 на суму 2378,74 грн., № 02 від 06.02.2017 на суму 19077,09 грн., № 03 від 06.02.2017 на суму 4019,60 грн., № 04 від 20.04.2017 на суму 2814,34 грн.

Отримання відповідачем вказаних вище рахунків на оплату, звітів за надані медичні послуги застрахованим особам та переліків медикаментів за лікування підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті п. 6.5. договору сторони погодили, що оплата відповідачем вартості послуг здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання відповідного рахунку-фактури.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач в порушення умов договору про надання медичної допомоги застрахованим особам від 15.02.2016 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг згідно із даним договором, здійснивши станом на час звернення позивача до суду оплату за рахунком-фактором №02 від 18.03.2016 на суму 2467,47 грн.

Під час розгляду справи, позивачем надано банківську виписку від 21.06.2017 в підтвердження здійснення відповідачем 21.06.2017 оплати заборгованості у розмірі 3707,50 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням того, що заборгованості у розмірі 3707,50 грн. сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, суд припиняє провадження у справі №910/8651/17 в цій частині позовних вимог, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 50146,51 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 50146,51 грн.

Позивачем, також заявлено до стягнення пеню у сумі 5674,94 грн. (нарахована за наступні періоди: з 05.03.2016 по 02.09.2016, з 02.04.2016 по 30.09.2016, з 14.05.2016 по 12.11.2016, від 23.07.2016 по 20.01.2017, 10.09.2016 по 10.03.2017, з 18.10.2016 по 17.04.2017, з 05.11.2016 по 05.05.2017, з 15.11.2016 по 15.05.2017, з 05.12.2016 по 15.05.2017, з 08.02.2017 по 15.05.2017, з 25.02.2017 по 15.05.2017, з 25.02.2017 по 15.05.2017, з 12.05.2017 по 15.05.2017), 3% річних у розмірі 736,65 грн. (нараховані за наступні періоди: з 05.03.2016 по 15.05.2017, з 02.04.2016 по 12.12.2016, з 14.05.2016 по 15.05.2017, від 23.07.2016 по 15.05.2017, 10.09.2016 по 15.05.2017, з 18.10.2016 по 15.05.2017, з 05.11.2016 по 15.05.2017, з 15.11.2016 по 15.05.2017, з 05.12.2016 по 15.05.2017, з 08.02.2017 по 15.05.2017, з 25.02.2017 по 15.05.2017, з 25.02.2017 по 15.05.2017, з 12.05.2017 по 15.05.2017) та інфляційні втрати у сумі 2928,56 грн. (нараховані з наступні періоди: з березня 2016 року по березень 2017 року , з квітня 2016 року по грудень 2016 року , з травня 2016 року по березень 2017 року, з липня 2016 року по березень 2017 року, з вересня 2016 року по березень 2017 року, з жовтня 2016 року по березень 2017 року, з листопада 2016 року по березень 2017 року, з грудня 2016 року по березень 2017 року, з лютого 2017 року по березень 2017 року).

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за надані послуги передбачена у п. 7.5. договору, відповідно до якого відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки до повного погашення заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що розмір пені становить 5662,47 грн., у зв'язку із чим, вимоги у даній частині підлягають задоволенню частково.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Розрахунок інфляційних втрат у сумі 2928,56 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Також перевіривши розрахунок 3% річних судом встановлено, що сума 3 % річних становить 736,03 грн., у зв'язку із чим, вимоги у даній частині підлягають задоволенню частково.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Київської міської клінічної лікарні №5 частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі №910/8651/17 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 3707,50 грн., на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, припинити.

Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю "Асістанський Центр" ЕЛ.АЙ.СІ. Асістанс" (01023, місто Київ, вулиця Л. Первомайського, будинок 11, ідентифікаційний код 31568089) на користь Київської міської клінічної лікарні №5 (03115, м. Київ, вул. Відпочинку, будинок 11, ідентифікаційний код 00185028) суму основного боргу у сумі 50146,51 грн., пеню у розмірі 5662,47 грн., 3% річних у розмірі 736,03 грн., інфляційні втрати у розмірі 2928,56 грн. та судові витрати у розмірі 1505,79 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2017.

Суддя С.О. Турчин