ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа № 927/810/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівКорсака В.А., Швеця В.О.
розглянувши матеріали касаційних скаргТовариства з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ", с. Прохори, Чернігівська обл. та Дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ -МОЛОКО", с. Красносільське, Чернігвська обл.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року
у справі господарського суду Чернігівської області
за первісним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ", с. Прохори, Чернігівська обл.
до1. Дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ -МОЛОКО", с. Красносільське, Чернігвська обл.; 2. Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, м. Борзна, Чернігівська обл.
провизнання недійсним договору оренди землі
та за зустрічним позовомДочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ -МОЛОКО", с. Красносільське, Чернігвська обл.
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ", с. Прохори, Чернігівська обл.; 2. Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, м. Борзна, Чернігівська обл.
провизнання недійсним договору оренди землі

за участю представників за первісним позовом

позивача: Нестеренко І.Ю.,

відповідача-1: Кучер В.І.,

відповідача-2: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОХОРСЬКЕ" (далі за текстом - ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ") звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до дочірнього підприємства "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" (далі за текстом - ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО"), Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі за текстом - Борзнянська РДА Чернігівської області) про визнання недійсним Договору оренди землі від 13.01.2014 року, укладеного між ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" та Борзнянською РДА.

ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" звернулось до господарського суду Чернігівської області з зустрічним позовом до ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ", Борзнянської РДА Чернігівської області про визнання недійсним Договору оренди землі від 24.05.2016 року, укладеного ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" та Борзнянською РДА.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; визнано за власною ініціативою суду недійсним Договір оренди землі, укладений 13.01.2014 року між Борзнянською РДА Чернігівської області та ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", яким передано в оренду земельні ділянки - не витребувані земельні частки - паї, які знаходяться на території Красносільської сільської ради за адміністративною межею села Красносільське, загальною площею 420,7501 га, в тому числі: під ріллею - 282,2682 га, кормові угіддя - 138,4819 га та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному Договору; зустрічний позов задоволено повністю: визнано недійсним Договір оренди землі, укладений 24.05.2016 року між Борзнянською РДА Чернігівської області та ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ", яким передано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради Борзнянського району, за межею села Красносільське, загальною площею 353, 3814 га, в тому числі: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному Договору.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року та рішення Чернігівської області від 21.11.2016 року в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову і прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

Також, ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року та рішення Чернігівської області від 21.11.2016 року в частині визнання за власною ініціативою суду недійсним Договору оренди землі від 13.01.2014 року, в іншій частині оскаржувані судові акти залишити без змін.

ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" до Вищого господарського суду України подано відзив на касаційну скаргу відповідача за первісним позовом, в якому позивач за первісним позовом проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а його касаційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача-1 за первісним позовом підтримали доводи, викладені в їх касаційних скаргах та просили їх задовольнити, а проти задоволення касаційних скарг один одного заперечували та просили залишити їх без задоволення.

Відповідача-2 згідно з приписами ст. 1114 ГПК України було належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1 за первісним позовом, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Борзнянської РДА Чернігівської області від 22.01.2013 року № 8 "Про затвердження ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" затверджено технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки (не витребувані паї - масив кормові та рілля), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ДП "КРАСНО-СІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", які розташовані на території Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, та надано ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" в оренду строком на 10 років, до 2022 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 443,03 га, з них: 300,76 га ріллі та 142,27 га кормові угіддя, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності реформованого КСП ім. 13-річчя Жовтня на території Красносільської сільської ради.

Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов'язано ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" в місячний термін провести державну реєстрацію договору оренди землі та у п'ятиденний строк після державної реєстрації надати копію договору органу державної податкової служби в районі.

13.01.2014 року Борзнянською РДА (орендодавець) та ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" (орендар) укладено Договір оренди землі (далі за текстом - Договір-1), за умовами п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення; за цільовим використанням (видом діяльності): ведення товарного сільськогосподарського виробництва - не витребувані земельні частки паї, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради за адміністративною межею села Красносільське.

Відповідно до п. 2 Договору-1 в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 420,7501 га, в тому числі: під ріллею 282,2682 га, кормові угіддя - 138,4819 га.

За умовами п. 8 Договору-1 його укладено на 10 років до 2022 року включно.

Згідно з п. п. 15, 16 Договору-1 земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

В п. 43 Договору-1 сторони погодили, що він набирає чинності після підписання сторонами та його реєстрації (за можливістю).

Відповідно до Акта приймання-передачі земельної ділянки (об'єкта оренди), що надається в оренду від 13.01.2014 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове (на 10 років до 2022 року включно), платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Красносільської сільської ради за межами населеного пункту с. Красносільське площею - 420,7501 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно до Акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 13.01.2014 року, складеного між сторонами Договору-1, межі земельної ділянки, яка є власністю орендодавця, з кадастровими номерами згідно документації із землеустрою, встановлені і визначені в натурі (на місцевості). Місце розташування земельних ділянок визначено відповідно до документації із землеустрою загальною площею 420,7501 га.

Також, розпорядженням Борзнянської РДА від 23.05.2016 року № 195 "Про затвердження ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП "13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок не витребуваних паїв (на місцевості) з метою надання в оренду ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" для ведення товарного сільсько-господарського виробництва із земель колишнього КСП "13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради, та надано ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" в оренду строком на 10 років, до 2026 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 353, 3814 га, в т.ч. ріллі - 236, 4101 га, кормові угіддя - 116, 9713 га, з кадастровими номерами згідно додатків, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП "13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради.

24.05.2016 року Борзнянською РДА (орендодавець) та ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" (орендар) укладено Договір оренди землі (далі за текстом - Договір-2), за умовами п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради Борзнянського р-ну, за межею села Красносільське.

Відповідно до п. 2 Договору-2 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 353,3814 га, в тому числі: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га в задовільному стані.

За умовами п. 8 Договору-2 його укладено на 10 років до 2026 року включно.

Згідно з п. 43 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до Акта приймання-передачі земельної ділянки (об'єкта оренди), що надається в оренду від 24.05.2016 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове (на 10 років до 2026 року включно), платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області загальною площею - 353, 3814 га, в тому числі: рілля - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з Акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 24.05.2016 року, складеного між сторонами Договору-2, межі земельної ділянки, яка є в розпорядженні з кадастровими номерами згідно документації із землеустрою, встановлені і визначені в натурі (на місцевості). Місце розташування земельних ділянок визначено відповідно до документації із землеустрою загальною площею 353, 3814 га.

26.07.2016 року Борзнянською РДА (орендодавець) та ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" (орендар) укладено Угоду про внесення змін до Договору оренди землі б/н від 24.05.2016 року, згідно якої доповнено Договір оренди від 24.05.2016 року п. 2.1, в якому наведено перелік земельних ділянок з кадастровими номерами, що передаються в оренду.

Крім того, згідно з вказаною угодою, зокрема, п. 43 Договору оренди землі б/н від 24.05.2016 року викладено у наступній редакції: "43. Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами."

Позивач за первісним позовом свої вимоги обґрунтував тим, що в оспорюваному Договорі оренди землі від 13.01.2014 року відсутні такі істотні умови як кадастровий номер та умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" не виконано вимоги п. 4 розпорядження Борзнянської РДА від 22.01.2013 року № 8 "Про затвердження ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" щодо зобов'язання в місячний термін з моменту прийняття розпорядження провести державну реєстрацію Договору оренди землі та у п'ятиденний строк після державної реєстрації надати копію Договору органу державної податкової служби в районі, оскільки відповідач-1 здійснив реєстрацію даного договору лише у 2016 році, після того, як зазначені не витребувані земельні части (паїв) колишнього КСП "13-річчя Жовтня" були передані ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" в оренду на підставі розпорядженням Борзнянської РДА від 23.05.2016 року № 195.

Відповідач-1 за первісним позовом звернувся до господарського суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що Договір оренди землі від 24.05.2016 року є недійсним, оскільки об'єктом оренди за цим Договором є ті ж самі земельні ділянки, які передані в оренду на підставі Договору оренди землі від 13.01.2014 року, тобто, укладаючи спірний Договір сторони порушили права та охоронюваний законом інтерес ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО".

Відмовляючи у задоволенні первісного позову господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" відповідно до приписів ст. ст. 1, 2 ГПК України, ст. ст. 15, 215 Цивільного кодексу України не надано судам доказів наявності у нього порушеного права або охоронюваного законом інтересу на спірні земельні ділянки станом на 13.01.2014 року, що виключає можливість захисту його права у обраний спосіб шляхом визнання правочину недійсним саме з підстав його незаконності в момент укладення.

Разом з тим, судами встановлено, що спірний Договір оренди землі від 13.01.2014 року не відповідає вимогам абз. 2, 12 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час укладення цього Договору, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" та ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є правовою підставою для визнання цього Договору недійсним, у зв'язку з чим господарські суди, скориставшись своїм правом, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, визнали недійсним Договір оренди землі від 13.01.2014 року як такий, що укладений з порушенням вимог земельного законодавства.

Задовольняючі зустрічні позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що на момент укладення Договору оренди землі від 13.01.2014 року, для дійсності якого достатньо було простої письмової форми, законодавчо не було врегульовано можливість реєстрації не витребуваних земельних ділянок (паїв), у зв'язку з чим відповідач-1 за первісним позовом був позбавлений можливості здійснити реєстрацію цього Договору. Проте, відсутність державної реєстрації не позбавляла відповідача законного права на орендовані земельні ділянки, а тому укладення Договору оренди землі від 24.25.2016 року здійснено з порушенням прав та законних інтересів ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", передбачених ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі", ч. ч. 1, 2, п. в) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, що є порушення ч. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України, та відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час укладення спірного договору за первісним позовом) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

В ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі Договору оренди землі від 13.01.2014 року в оренду передано землі сільськогосподарського призначення, до яких входить приблизно до 400 окремих не витребуваних земельних ділянок (паї).

Проте, умови Договору від 13.01.2014 року не містять чіткого визначення земельної ділянки, її кадастрового номеру, місця розташування та розміру кожної з цих земельних ділянок, тобто, Договір оренди не фіксує факту досягнення згоди сторонами з усіх істотних умов, зокрема, стосовно конкретного, чітко визначеного предмету. Також, відсутня така істотна умова Договору як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є порушенням ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За приписами ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на встановлені судами обставини справи та враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків, що спірний Договір оренди землі від 13.01.2014 року укладено з порушенням ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час укладення цього Договору, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання цього Договору недійсним.

Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків і про те, що позивачем за первісним позовом, в порушення приписів процесуального закону, не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього права або охоронюваного законом інтересу на спірні земельні ділянки на час укладення оспорюваного Договору оренди землі від 13.01.2014 року, у зв'язку з чим відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для відмови у задоволенні первісного позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

В той же час, відхиляючи доводи позивача за первісним позовом щодо обов'язкової реєстрації договору оренди землі за відсутності якої, на думку позивача, договір є не вчиненим (не укладеним), а тому у відповідча-1 за первісним позовом не виникло права оренди на спірні земельні ділянки, господарські суди попередніх інстанцій правомірно виходили з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як вірно встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, на момент укладення Договору оренди землі від 13.01.2014 року на підставі п. 5 Розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2013 року, виключено ст. 20 Закону України "Про оренду землі", яка до виключення передбачала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року, який також набрав чинності з 01.01.2013 року, викладено в новій редакції ст. 126 Земельного кодексу України, згідно якої право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Цим же Законом внесено зміни до ст. 202 Земельного кодексу України та передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Таким чином, з 01.01.2013 року, тобто до моменту укладення обох спірних договорів, як з Земельного кодексу України, так і з Закону України "Про оренду землі" були виключені вимоги про необхідність державної реєстрації саме договорів оренди землі та положення щодо набрання чинності такими договорами саме з моменту їх державної реєстрації.

При цьому судами враховано, що предметом оспорюваних договорів оренди є землі сільськогосподарського призначення - не витребувані земельні частки (паї), які знаходиться на території Красносільської сільської ради за адміністративною межею села Красносільське.

Отже, обидва спірні договори оренди укладені на підставі ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року № 899-IV, згідно якої нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі у разі, якщо відоме їх місцезнаходження.

В силу приписів ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення обох спірних договорів) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Таким чином, законодавча вимога про державну реєстрацію договорів оренди землі на момент укладення обох спірних договорів вже була відсутня, а тому договори, які є предметом даного спору є чинними з моменту їх укладення, тобто підписання сторонами та скріплення печатками, а саме: з 13.01.2014 року та з 24.05.2016 року, без державної реєстрації таких правочинів.

Зазначені висновки також підтверджуються укладеною 26.07.2016 року Борзнянською РДА та ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" Угодою про внесення змін до Договору оренди землі б/н від 24.05.2016 року, якою, зокрема, п. 43 Договору оренди землі б/н від 24.05.2016 року викладено в редакції, згідно якої Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами, фактично вилучивши з нього положення про необхідність державної реєстрації даного Договору, оскільки такі положення виключені на законодавчому рівні.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення обох спірних договорів) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що реєстрація правочинів не є тотожною реєстрації прав на земельні ділянки та реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, оскільки, зокрема, реєстрація правочину вимагає однієї реєстраційної дії, а реєстрація прав вимагає цієї дії щодо кожної окремої земельної ділянки, як окремого об'єкту цивільних прав, яких до предмету договору може входити, як в даному випадку, майже до 400 земельних ділянок.

В той же час, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (в редакції, чинній на момент укладення спірного Договору від 13.01.2014 року) не було врегульовано можливість реєстрації не витребуваних земельних ділянок (паїв), у зв'язку з чим відповідач-1 був позбавлений можливості здійснити реєстрацію Договору оренди землі від 13.01.2014 року

Така можливість з'явилась лише після набрання чинності з 01.01.2016 року нової редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в якій передбачена ст. 30 "Особливості державної реєстрації права оренди на нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки", яка і стала підставою для реєстрації спірного Договору оренди землі від 13.01.2014 року.

Разом з тим, відсутність зареєстрованого речового права на земельні ділянки не впливає на чинність Договору оренди землі від 13.01.2014 року, який не визнавався недійсним у судовому порядку та не був розірваний сторонами, а отже у ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" залишався охоронюваний законом інтерес отриманого права оренди земель сільськогосподарського призначення - не витребувані земельні частки (паї) по чинному Договору оренди, за яким йому вже передано в оренду спірні земельні ділянки, шляхом реєстрації такого права за нормативної та фактичної можливості такої реєстрації, незалежної від волі та дій підприємства.

За таких обставин, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків, що укладення другого спірного Договору оренди землі від 24.05.2016 року з наступною реєстрацією за ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" права оренди спірних земельних ділянок на підставі цього Договору призвело до порушення в момент його укладення охоронюваного законом інтересу ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", який є орендарем спірних земельних ділянок на підставі нотаріально посвідченого Договору оренди землі від 13.01.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. в) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

За змістом ч. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на вищевикладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків щодо відсутності правових підстав для задоволення первісного позову за відсутності порушеного права або законного інтересу ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" на момент укладення оспорюваного Договору оренди землі від 13.01.2014 року, у зв'язку з чим правомірно відмовили у задоволенні первісних позовних вимог.

В той же час, встановивши обставини щодо укладення Договору оренди землі від 13.01.2014 року з порушенням ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", у зв'язку з відсутністю у договорі істотних умов визначених законом для даного виду договорів, що в силу імперативних приписів ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону, господарські суди керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України та відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України за власною ініціативою визнали Договір оренди землі від 13.01.2014 року недійсним як такий, що укладено з порушення орендного законодавства.

Також, надавши об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи законного інтересу ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що укладення спірного Договору оренди землі від 24.05.2016 року з наступною реєстрацією за ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" права оренди земельних ділянок на підставі цього Договору в момент його укладення призвело до порушення законного права ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО" як орендаря за Договором оренди землі від 13.01.2014 року, яке підлягає захисту у обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб, з огляду на що правомірно задоволено зустрічний позов про визнання недійсним Договору оренди землі від 24.05.2016 року.

Крім того, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 202, ст. 207 Господарського кодексу України, ст. 236 Цивільного кодексу України судами правомірно припинено на майбутнє права та обов'язки за недійсними Договорами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанції про те, що судами правомірно визнано недійсними Договори оренди, оскільки судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що доводи ТОВ "ПРОХОРСЬКЕ" та ДП "КРАСНОСІЛЬСЬКЕ-МОЛОКО", викладені в касаційних скаргах, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 року у справі № 927/810/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіВ.А. Корсак

В.О. Швець