КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2017 р. Справа№ 910/18009/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання: Каніковського

представників сторін:

від позивача: Остапчук М.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача: Василюк Є.В. (представник за довіреністю);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

на рішення господарського суду міста Києва

від 14.12.2016

у справі №910/18009/16 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНП.КОМ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО»

про стягнення 406223,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТНП.КОМ» (далі - ТОВ «ТНП.КОМ») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (далі - ТОВ «ЕКО») про стягнення 214 409, 98 грн основного боргу, 16 743, 76 грн 3% річних та 175 069, 80 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 10754К від 29.12.2011 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.12.2016 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ТОВ «ЕКО» на користь ТОВ «ТНП.КОМ» суму основного боргу у розмірі 214409,98 грн, 3% річних у розмірі 16743,76 грн, втрати від інфляції у розмірі 175069,80 грн та судовий збір у розмірі 6093,35 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 214409,98 грн, оскільки ТОВ «ЕКО» не надано належних доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві. Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами договорами, вирішив стягнути 16743,76 грн - 3% річних та 175069, 80 грн - інфляційних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ТОВ «ЕКО» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2016 у справі №910/18009/16 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним та безпідставним. Зокрема, вимоги щодо стягнення суми основного боргу, на думку відповідача, є безпідставними.? оскільки судом першої інстанції не враховано, що чіткого визначення строків оплати товари, поставленого за договором поставки від 29.12.2011 №10754К не має, так як існує вибір покупця по строкам і це не обов'язково, як вказав місцевий господарський суд, по закінченню 70 календарних днів з дати поставки товару постачальником. Водночас скаржник зазначив, що оскільки позивач досі вивозить товар, що підлягає поверненню, триває звірка та залік зустрічних грошових зобов'язань, на даний момент не можливо встановити суму основного боргу, та, відповідно, прострочення грошового зобов'язання покупцем не вбачається, а отже відсутні підстави для застосування 3% та індексу інфляції.

У своєму відзиві, наданому 17.03.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія), позивач вважав рішення суду першої інстанції правомірним та таким, що прийняте з повним, всебічним з'ясуванням всіх обставин справи, а апеляційну безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зокрема, позивач звертав увагу суду на те, що безпідставним є посилання відповідача про те, що оплата поставленого товару повинна проводитись у строки за вибором покупця, оскільки при підписанні договору поставки від 29.12.2011 №10754К сторонами було погоджено, що оплата товару буде проводитись по спливу 70 календарних днів з дати поставки товару, та, відповідно, у другому варіанті поставлено прочерк - в підтвердження того, що цей варіант сторонами не приймається.

Згідно розпорядження Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 у справі №910/18009/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу якого, справу №910/18009/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.) від 06.06.2017 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «ЕКО» до провадження, призначено до розгляду на 27.06.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.) від 27.06.2017 розгляд справи відкладено на 25.07.2017

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.07.2017 підтримав доводи, викладенні в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.07.2017 заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.12.2011 між ТОВ «ЕКО» (далі - покупець) та ТОВ «ТНП.КОМ» (далі - постачальник) укладено договір поставки №10754К з додатками та протоколом розбіжностей (далі - Договір поставки), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця товари народного споживання в асортименті (номенклатурі, сортаменті) та по ціні, які повинні бути узгоджені сторонами договору у специфікації, та в кількості, яку погоджено сторонами у замовленнях на поставку партії товару, а покупець зобов'язався прийняти поставлений постачальником відповідно до умов договору товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, погоджених сторонами у договорі.

Згідно п. 1.2. Договору поставки товар поставляється по договору покупцю з метою використання у підприємницькій діяльності. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця після приймання товару та підписання накладної.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставки товар за договором поставляється постачальником на умовах базиса поставки DDP/DELIVERED DUTY PAID (... named place of destination) поставка з оплатою мита (… призначення місця поставки), Інкотермс (в редакції 2000 р.)

В п. 4.2. Договору поставки сторони погодили, що постачальник поставляє кожну партію товару відповідно до умов замовлення на його поставку, по цінам, погодженим сторонами договору в специфікації.

У відповідності до п. 7.1. Договору поставки покупець сплачує постачальнику за поставлений товар зі спливом 70 календарних днів від дати поставки постачальником.

В п. 7.4. Договору поставки визначено, що форма оплати - безготівковий розрахунок. Оплата вартості товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Договір вступає в силу після підписання сторонами та діє до 31.12.2012. Будь-яка сторона має право в односторонньому порядку, не повідомляючи підстави і не звертаючись до суду, достроково розірвати договір, в письмовому вигляді повідомити про це іншу сторону за 30 днів до дати розірвання. Якщо за 1 місяць до закінчення строку дії договору поставки ні одна із сторін не висловила в письмовому вигляді свій намір припинити дію договору, договір вважається продовженим ще на 1 рік (п.п. 10.1.-10.2. Договору поставки).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з позовної заяви, на виконання умов договору поставки постачальник, зокрема, в період з 26.11.2013 по 30.01.2014 поставив покупцю товару на загальну суму 442163, 94 грн., що підтверджується 101-єю видатковою накладною.

Покупець, в свою чергу, частково сплатив та частково повернув товар на загальну суму 227753, 96 грн.

Однак, станом на 26.09.2016, відповідач не здійснив остаточних розрахунків за поставлений товар, у зв'язку з чим за ним утворилася прострочена заборгованість в сумі 214409, 98 грн.

З огляду на зазначене, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду та просить стягнути з відповідача 214 409, 98 грн основного боргу, а також 16 743, 76 грн 3% річних та 175 069, 80 грн інфляційних втрат.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову та наявність заборгованості в своїй апеляційній скарзі посилався на те, що 17.10.2016 звернувся до постачальника з повідомленням про повернення товару вих. №1397, у якому вказано, що загальна сума товару, що підлягає поверненню складає 66725, 33 грн.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у повідомленні про повернення товару вих. №1397 від 17.10.2016, поверненню підлягає товар на загальну суму 66725, 33 грн., який поставлено відповідно до умов договору поставки №12546К від 04.02.2014. В той же час, підставою позовних вимог ТОВ «ТНП.КОМ» до ТОВ «ЕКО» про стягнення заборгованості по справі №910/18009/16 є договір поставки №10754К від 29.12.2011 за товар поставлений в період з 26.11.2013 по 30.01.2014, а відтак, жодним чином не стосується спору у даній справі.

Жодних доказів повернення товару чи його оплати під час розгляду даної справи відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості на суму 214409,98 грн. за поставлений товар є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи прострочення виконання основного зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 16 743, 76 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 175 069, 80 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказане вище, провівши повторний арифметичний розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних 16 743, 76 грн. та інфляційних нарахувань 175 069, 80 грн.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі відповідачем не наведено.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені ТОВ «ЕКО» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2016 у справі №910/18009/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга ТОВ «ЕКО» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на ТОВ «ЕКО».

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.12.2016 у справі №910/18009/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/18009/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко