ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2017 р. Справа № 909/510/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М., секретар судового засідання Вакалюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

пр.Павла Тичини, 1В, м. Київ, 02152

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості та збитків в сумі 129 108,88 грн.

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 - відповідач, (паспорт НОМЕР_3 від 12.07.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" подало позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків в сумі 129 108,88 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2017 року порушено провадження у справі і призначено розгляд справи на 13.06.2017 року. Ухвалою суду від 13.06.2017 року відкладено розгляд справи на 29.06.2017 року. Ухвалою суду від 29.06.2017 року відкладено розгляд справи на 11.07.2017 року. Ухвалою суду від 11.07.2017 року відкладено розгляд справи на 25.07.2017 року.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив. Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив таке.

21.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про фінансовий лізинг №00000802, загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до положень договору та загальних умов:

Порше Лізинг Україна було придбано транспортний засіб марки Volkswagen, модель Т5 Kombi 2.5 1 TDI, номер кузова НОМЕР_1, рік виробництва 2008, реєстраційний номер НОМЕР_2, обраний на власний розсуд лізингоодержувачем (відповідачем);

відповідач зобов'язався придбати після завершення погодженого лізингового терміну об'єкт лізингу за купівельною ціною, визначеною позивачем;

вартість об'єкту лізингу на день укладення договору складала 285 735, 10 грн. (еквівалент 36 169, 00 доларів США);

проценти, комісії та інші платежі мають сплачуватися відповідачем у відповідності до загальних умов та графіку;

усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку відповідно до еквівалентів в дол. США за обмінним курсом банку, визначеного в договорі, чинним на дату виставлення рахунку;

строк лізингу становить 60 місяців.

Позивач вказав, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2015 року у справі №909/1349/14 задоволено позовні вимоги про вилучення у ФОП ОСОБА_2 транспортного засобу Volkswagen, модель Т5 Kombi 2.5 1 TDI, номер кузова НОМЕР_1, рік виробництва 2008, реєстраційний номер НОМЕР_2, та передачу його ТОВ "Порше Лізинг Україна".

22.07.2016 року Державною виконавчою службою Коломийського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження №51751875 на примусове виконання вказаного рішення.

За словами позивача, 03.11.2016 року вказаний транспортний засіб був вилучений у ФОП ОСОБА_2 та переданий ТОВ "Порше лізинг Україна".

Позивач стверджує, що станом на 03.03.2017 року залишаються несплаченими лізингові платежі у розмірі 31 248, 35 грн., а саме: частково платіж за січень 2012 року у розмірі 6 269, 33; платіж за лютий 2012 року у розмірі 6248, 45 грн.; платіж за березень 2012 року у розмірі 6232, 90 грн.; платіж за квітень 2012 року у розмірі 6249, 22 грн.; платіж за травень 2012 року у розмірі 6248, 45 грн.

Позивач вказав, що у зв'язку з тим, що відповідачем систематично порушувались терміни сплати лізингових платежів, позивач був змушений з метою супроводження процесу повернення заборгованості та об'єкта лізингу звернутись до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі".

Позивач стверджує, що поніс витрати у зв'язку із супроводженням стягнення заборгованості в досудовому та судовому порядку і повернення майна.

За словами позивача, відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати на послуги ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" у розмірі 91 245, 35 грн.

Крім того, позивач вказав, що звернувся до ТОВ "Алекс-ІФ" щодо заміни акумуляторної батареї, вартість послуг ТОВ "Алекс-ІФ" склала 3335, 64 грн. З метою перевезення автомобіля до м. Києва позивач звернувся до ТОВ "Жефко Україна", вартість послуг склала 2479, 54 грн. За словами позивача, у зв'язку з необхідністю зберігання автомобіля у м. Києві позивачем були понесені витрати на послуги ТОВ "Автосоюз" у розмірі 800 грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 129 108, 88 грн., з яких: 31 248, 35 грн. (заборгованість за лізинговими платежами) і 97 860, 53 грн. (збитки).

Відповідач проти позовних вимог заперечив, проте письмового відзиву суду не подав.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Щодо вимоги позивач про стягнення з відповідача 31 248, 35 грн. заборгованості за лізинговими платежами, слід вказати таке.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір про фінансовий лізинг №00000802, загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язується надати у розпорядження відповідача об'єкті лізингу - транспортний засіб типу VW T5 Kombi, 2008 року виробництва, номер кузова № НОМЕР_4, реєстраційний знак №НОМЕР_3, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму відповідно до договору згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору.

Відповідно до акту прийому-передачі (а.с.30), 30.07.2009р. позивач передав у розпорядження відповідача об'єкт лізингу.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України Про фінансовий лізинг.

Частиною 2 статті 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України Про фінансовий лізинг лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Зокрема, статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

В спірному випадку, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.11р. у справі 5010/836/2011-2/42 (залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.01.12р.), встановлено факт припинення з 15.12.10 договору про фінансовий лізинг №00000802 від 21.07.09 у зв'язку з несвоєчасною сплатою лізингоотримувачем лізингових платежів.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2015 року у справі №909/1349/14 задоволено позовні вимоги про вилучення у ФОП ОСОБА_2 транспортного засобу Volkswagen, модель Т5 Kombi 2.5 1 TDI, номер кузова НОМЕР_1, рік виробництва 2008, реєстраційний номер НОМЕР_2, та передачу його ТОВ "Порше Лізинг Україна". 22.07.2016 року Державною виконавчою службою Коломийського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження №51751875 на примусове виконання вказаного рішення. На теперішній час об'єкт лізингу повернуто позивачу, що в судовому засіданні підтвердив сам відповідач.

Частиною 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).

В спірному випадку, за наявності факту припинення з 15.12.10 договору про фінансовий лізинг №00000802 від 21.07.09, у позивача відсутнє право вимагати від відповідача оплати об'єкту лізингу, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за лізинговими платежами в розмірі 31 248, 35 грн. задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі № 11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 року у справі № 7/5005/2240/2012, які взяті судом до уваги.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 97 860, 53 грн. збитків, суд вважає за правильне вказати таке.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень статті 224 ГК України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно частини 2 статті 224 ГК України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню відповідно до частини 1 статті 225 ГК України включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 224 ГК України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В спірному випадку, позивач просить суд стягнути з відповідача 97 860, 53 грн. збитків, з яких: 91 245, 35 грн. - витрати на послуги ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі"; 3 335, 64 грн. - вартість послуг ТОВ "Алекс-ІФ" по заміні акумуляторної батареї; 2479, 54 грн. - вартість послуг ТОВ "Жефко Україна" по перевезенню автомобіля до м. Києва; 800 грн. - вартість послуг ТОВ "Автосоюз" по зберіганню автомобіля в м. Київ.

Зазначені витрати не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

В спірному випадку, суд дійшов висновку, що вказані кошти в розмірі 97860, 53 грн. не є збитками у розумінні статті 623 ЦК України та статті 224 ГК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про фінансовий лізинг, а тому не підлягають до стягнення з відповідача.

За таких обставин, вимога про стягнення збитків у розмірі 97860,53грн. задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 11, 22, 509, ч.2 ст.653, ст.ст. 655, 692, 697, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна /02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1В, / до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /78200, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_5/ про стягнення коштів в сумі 129 108, 88 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.17

Суддя Фрич М.М.