номер провадження справи 15/67/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 Справа № 908/1334/17

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, б. 3, оф. 174)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, б. 11)

про стягнення коштів

Суддя Горохов І.С.

Секретар судового засідання Чернетенко А.С.

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 10.07.2017;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №б/н від 10.07.2017.

Суть спору:

29 червня 2017 року Позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ» (далі за тестом ТОВ «НВП «Омега-Київ») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» (далі за текстом ТОВ «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж») про стягнення коштів.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Горохову І.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.06.2017 порушено провадження у справі № 908/1334/17, справі присвоєно номер провадження 15/67/17; судове засідання призначено на 18.07.2017; у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.07.2017 розгляд справи відкладено до 01.08.2017.

01.08.2017 від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання Сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Позивач заперечив проти клопотання.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання у звязку з необґрунтованістю.

В судовому засіданні 01.08.2017 справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про час складання повного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання Договору поставки продукції №2016/10/20 від 20.10.2016 Позивачем поставлено Відповідачеві продукцію на загальну суму 2 759 808,00 грн. Відповідачем оплата за поставлену продукцію внесена частково, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 527 486,00 грн. Оскільки Відповідачем порушено строки внесення платежів, отже відповідно до діючого законодавства України та умов Договору у Позивача виникає право на стягнення з Відповідача пені в сумі 139 851,26 грн., штрафу за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що передбачений п. 7.5. Договору, у розмірі 10% від загальної вартості продукції в сумі 275 980,80 грн., процентів, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України і п. 7.6. Договору у розмірі 30% річних від простроченої суми 152 654,83 грн., а також інфляційних втрат в сумі 55 307,37 грн.

18.07.2017р. від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у звязку зі сплатою Відповідачем суми основного боргу, відтак просить стягнути з Відповідача на свою користь:

- пеню в сумі 139 851,26 грн.,

- штраф за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що передбачений п. 7.5. Договору, у розмірі 10% від загальної вартості продукції в сумі 275 980,80 грн.,

- проценти, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України і п. 7.6. Договору у розмірі 30% річних від простроченої суми 152 654,83 грн.,

- інфляційні втрати в сумі 55 307,37 грн.

Заява не суперечить ст. 22 ГПК України, приймається судом, розглядаються зменшені позовні вимоги.

Також в додаткових поясненнях, що надішли на адресу суду 01.08.2017 Позивач посилається на можливість стягнення з Відповідача у порядку ст. 44 ГПК України інших судових витрат, окрім судового збору, що складаються з витрат, повязаних з явкою в судове засідання господарського суду. На підтвердження понесених витрат на суму 2712,30 грн. Позивачем надано посадочні документи на суму 1332,32 грн. та рахунки за проживання в готелі, разом з фіскальними чеками про сплату на суму 1393,80 грн., що разом складає 2726,12 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, що надійшов на адресу суду 18.07.2017. В обґрунтування заперечень посилається на те, що станом на 17.07.2017 основна заборгованість відсутня, оскільки платіжними дорученнями № 330 від 12.07.2017 та № 332 від 14.07.2017 кошти сплачено на рахунок Позивача.

Щодо стягнення штрафних санкцій зазначає, що порушення строків оплати Відповідачем допущено через невиконання грошових зобовязань по оплаті виконаних підрядних робіт Замовником Відповідача ВП «ЮУ АЕС» НАЕК «Енергоатом». Відтак відповідно до ст. 614 ЦК України Відповідач не несе відповідальності за порушення зобовязання, оскільки його вина відсутня. За викладених обставин просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

За клопотанням представників Сторін особи розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників Сторін, суд встановив наступне.

20.10.2016 між ТОВ «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» - Покупець та ТОВ «НВП «Омега-Київ» - Постачальник укладено Договір поставки продукції № 2016/10/20 (далі за текстом Договір), за умовами п. п. 1.1., 1.2. якого Постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в Договорі, поставити і передати у власність Покупцеві продукцію, визначену в Специфікації (Додатку), надалі «Продукція», а Покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених в Договорі, прийняти і оплатити Продукцію. Найменування, одиниця вимірювання і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і терміни постачання визначаються в Специфікації, яка є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору продукція оплачується Покупцем за ціною, вказаною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок Постачальника.

За у мовами п. 2.6. Договору оплата за Продукцію, що поставляється, проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у розмірі 100% вартості відвантаженої Продукції протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на передачу Продукції, яка підписується уповноваженими представниками Сторін в день передачі Продукції представнику Покупця.

Згідно з п. 3.3. Договору передача Продукції Постачальником здійснюється в м. Южноукраїнськ представнику Покупця, і до уповноважений діяти від його імені. За відсутності претензій, Сторони підписують видаткову накладну на Продукцію (відповідно до Специфікації) в день передачі Продукції представнику Покупця.

У Специфікації № 1 до Договору Сторони визначили найменування, кількість продукції, що поставляється, а також загальну вартість 2 759 808,00 грн. з ПДВ. Кінцевий термін поставки до 30.11.2016р. Умови оплати - оплата за Продукцію, що поставляється, проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника у розмірі 100% вартості відвантаженої Продукції протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на передачу Продукції, яка підписується уповноваженими представниками Сторін в; день передачі Продукції представнику Покупця.

Позивачем виконано свої зобовязання по Договору та поставлено Відповідачеві продукцію на загальну суму 2 759 808,00 грн., що підтверджується підписаними Сторонами видатковими накладними:

- № 28 від 15.12.2016 на суму 102 000,00 грн.;

- № 29 від 15.12.2016 на суму 2 657 808,00 грн.

Відповідач в порушення умов Договору заборгованість сплатив не в повному обсязі на суму 2 232 322,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких залучено до матеріалів справи.

Таким чином, станом на день подання позову 23.06.2017 заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 527 486,00 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Як вже зазначалося, 18.07.2017 від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у звязку зі сплатою Відповідачем заборгованості в сумі 527 486,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 332 від 14.07.2017 та № 330 від 12.07.2017. заява судом прийнята до розгляду та задоволена. Розглядаються вимоги про стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач, посилаючись на порушення строку виконання Відповідачем зобовязань за Договором, просить стягнути з останнього на свою користь:

- пеню в сумі 139 851,26 грн. за період з 05.01.2017 по 19.06.2017 окремо за кожним з платежів;

- штраф за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що передбачений п. 7.5. Договору, у розмірі 10% від загальної вартості продукції в сумі 275 980,80 грн.;

- проценти, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України і п. 7.6. Договору у розмірі 30% річних від простроченої суми 152 654,83 грн. за період з 05.01.2017 по 19.06.2017 окремо за кожним з платежів,

- інфляційні втрати в сумі 55 307,37 грн. за період з січень 2017 по травень 2017.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.4. Договору, у разі несвоєчасної та/або не у повному обсязі оплати Покупцем вартості Продукції, Покупець зобов'язується на вимогу Постачальника сплатити на користь ІІостачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За умовами п. 7.5. Договору при простроченні оплати поставленої Продукції на строк більше ніж 10 (десять) календарних днів, Покупець додатково (окрім пені, що сплачується ним відповідно до п. 7.4. цього Договору) сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 10% від загальної вартості продукції, що вказана в Специфікації до цього Договору.

При цьому Сторони, керуючись принципом свободи договору, встановленого ст. 627 ЦК України, а також на підставі статті 549 ЦК України, відповідно до якої пеня та штраф є формами неустойки, на підставі статті 230 ГК України, відповідно до якої пеня і штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, досягли однозначної домовленості про застосування різного набору санкцій (пеня і штраф) у межах одного виду відповідальності - у разі порушення Покупцем своїх зобов'язань з оплати вартості поставленої Продукції.

Відповідно до п. 7.6. Договору при простроченні оплати поставленої Продукції Покупець на вимогу Постачальника зобов'язаний сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також тридцять процентів річних від простроченої суми в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з пунктом 1.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 № 14 (далі - Постанова), з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до пункту 1.10. Постанови, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Згідно з пунктом 2.1. Постанови, пеня, за визначенням частини третьої статті 549 КУ України - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею.

Відповідно до пункту 3.1. Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з пунктом 4.1. Постанови, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 4.2. Постанови, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення штрафних санкцій судом встановлено, що розрахунки виконано вірно частково та стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня в сумі 139 851,26 грн., штраф за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що передбачений п. 7.5. Договору, у розмірі 10% від загальної вартості продукції в сумі 275 980,80 грн., проценти, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України і п. 7.6. Договору у розмірі 30% річних від простроченої суми 152 654,83 грн., інфляційні втрати в сумі 55 297,02 грн. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 10,35 грн. суд відмовляє, у звязку з помилковістю розрахунку.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» про стягнення пені в сумі 139 851,26 грн., штрафу за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що передбачений п. 7.5. Договору, у розмірі 10% від загальної вартості продукції в сумі 275 980,80 грн., процентів, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України і п. 7.6. Договору у розмірі 30% річних від простроченої суми 152 654,83 грн., інфляційних втрати в сумі 55 297,02 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, Позивач просить стягнути з Відповідача, окрім судового збору, інші витрати, повязані з прибуттям представника Позивача в судове засідання та проживання у сумі 2 726,12 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, до інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України відноситься, зокрема: витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

На підтвердження понесених витрат Позивачем надано посадочні документи від 17.07.2017, 18.07.2017, 31.07.2017, 01.08.2017 на суму 1332,32 грн. та рахунки № 0000847 від 31.07.2017 та № 00000796 від 17.07.2017 за проживання в готелі, разом з фіскальними чеками № 0006 від 17.07.2017 та № 00002 від 31.07.2017 на суму 1393,80 грн., що разом складає 2726,12 грн.

При цьому в наданих рахунках № 0000847 від 31.07.2017 та № 00000796 від 17.07.2017 зазначено про нарахування туристичного збору в сумі 13,80 грн., що не є витратами повязаними з розглядом справи, відтак вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача 13,80 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати, що складаються з 9 356,76 грн. та 2712,32 грн. інших витрат, покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ» до «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Налагоджувально-монтажне виробниче підприємство «Електропівденмонтаж» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, б. 11, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, б. 3, оф. 174, ) пеню в сумі 139 851,26 грн. (сто тридцять девять тисяч вісімсот пятдесят одну гривень 26 коп.), штраф за прострочення оплати понад 10 календарних днів, що передбачений п. 7.5. Договору, у розмірі 10% від загальної вартості продукції в сумі 275 980,80 грн. (двісті сімдесят пять тисяч девятсот вісімдесят гривень 80 коп.), проценти, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України і п. 7.6. Договору у розмірі 30% річних від простроченої суми 152 654,83 грн. (сто пятдесят дві тисячі шістсот пятдесят чотири гривні 83 коп.), інфляційні втрати в сумі 55 297,37 грн. (пятдесят пять тисяч двісті девяносто сім гривень 37 коп.), 9356,76 грн. (девять тисяч триста пятдесят шість гривень 76 коп.) судового збору, інші витрати, повязані з розглядом справи в сумі 2712,32 грн. (дві тисячі сімсот дванадцять гривень 32 коп.). Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 04 серпня 2017 року.

Суддя І. С. Горохов