УХВАЛА

31.07.2017Справа № 910/10211/15
Суддя Отрош І.М., розглянувши скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/10211/15

за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росичі»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 130890 грн. 59 коп.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі № 910/10211/15 позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росичі» суму основного боргу у розмірі 112136 грн. 45 коп., пеню у розмірі 9656 грн. 59 коп., 3% річних у розмірі 797 грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 8300 грн. 11 коп. та судовий збір у розмірі 2617 грн. 81 коп.

09.06.2015 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

28.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник просить суд: 1) визнати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.04.2017 ВП №48384316 неправомірною та скасувати її; 2) зобов'язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/10211/15 у повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, скаржник (стягувач) зазначив, що 24.07.2017 він отримав постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/10211/15) стягувачу від 21.04.2017 ВП№48384316, в якій було зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу без виконання, так як шляхом вжиття державним виконавцем заходів виявити майно боржника, на яке можливо звернути стягнення, не виявилось можливим.

Зокрема, скаржник (стягувач) зазначив, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.04.2017 ВП№48384316 державним виконавцем було зазначено, що державний виконавець вчиняв наступні дії: звертався до органів ДФС щодо наявності рахунків в банківських установах, органів МВС з приводу зареєстрованого рухомого майна боржника.

Водночас, як зазначає скаржник (стягував), ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає велику кількість виконавчих дій, які державний виконавець може вчиняти з метою примусового виконання рішення суду, а у ст. 13 вказано Закону зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, як зазначив скаржник (стягувач), відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати арешт на майно (кошти) боржника.

З огляду на викладене, скаржник (стягувач) зазначає, що державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві безпідставно повернув без виконання скаржнику наказ Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/10211/15.

За таких обставин, скаржник просить суд: 1) визнати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.04.2017 ВП№48384316 неправомірною та скасувати її; 2) зобов'язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/10211/15 у повному обсязі.

Розглянувши скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/10211/15, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до п. 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012, скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII 1 ГПК тощо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення; підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд зазначає, що підстави скарги повинні бути чітко визначені (сформульовані) скаржником у скарзі, тобто звертаючись до суду із скаргою з вимогами про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.04.2017 ВП№48384316, скаржник зобов'язаний чітко вказати обставини, на яких ґрунтується його вимога, тобто чітко сформулювати (визначити) підстави скарги.

Водночас, обгрунтування скаржника щодо визнання протиправною та скасування вказаної оспорюваної постанови зводяться лише до цитування статей Закону України «Про виконавче провадження», в яких вказано перелік дій, які може вчиняти державний виконавець.

При цьому, скаржник не вказує, які конкретно дії, на думку скаржника, не були вчинені державним виконавцем, тобто, не вказує чітких підстав скарги (обставин, на яких ґрунтується вимога) як в частині вимоги про визнання постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.04.2017 ВП№48384316 неправомірною та скасувати її, так і в частині вимоги про зобов'язання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/10211/15.

Крім того, що стосується п. 2 прохальної частини скарги, в якій скаржник (стягувач) просить суд зобов'язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/10211/15 у повному обсязі, суд зазначає, що обов'язок з виконання рішень суду покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців (відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд зазначає, що предмет скарги повинен бути чітко визначений скаржником у прохальній частині скарги, оскільки резолютивна частина ухвали суду, винесена за результатами розгляду скарги, по суті, відображає вимоги, викладені у прохальній частині скарги, та повинна викладатися чітко й безумовно.

Таким чином, скаржник повинен обґрунтувати вимоги не лише шляхом зазначення підстав скарги (обставин, на яких вона ґрунтується, суті порушеного права), а й шляхом зазначення чітких вимог, з якими він звертається до суду та шляхом застосування якого способу захисту суд повинен здійснити захист порушених прав скаржника.

Разом з тим, з прохальної частини скарги (п. 2) не вбачається, які конкретні дії скаржник просить суд зобов'язати вчинити державного виконавця, які входять до компетенції державного виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 у справі № 910/10211/15.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скаржником у поданій скарзі не викладено чітких підстав та предмету скарги, тобто не вказано обставин, на яких ґрунтується скарга, у зв'язку з чим суд повертає скаргу та додані до неї документи скаржнику без розгляду.

При цьому, суд зазначає, що метою судового розгляду скарги є ефективний захист судом прав стягувача (з метою забезпечення скаржнику реальне та ефективне відновлення порушених прав та/або інтересів), з огляду на що суд повинен встановити, яке конкретне порушення положень законодавства мало місце (зокрема Закону України «Про виконавче провадження»), які конкретно дії державним виконавцем не були вчинені та які він повинен був вчинити.

Суд зазначає, що вказані обставини суд встановлює, в тому числі, враховуючи викладені скаржником у скарзі обставини, на яких ґрунтуються вимоги (скарга).

Разом з тим, як встановлено судом, скаржником у поданій до суду скарзі не викладено чітких підстав та предмету скарги, тобто не вказано обставин, на яких ґрунтується скарга.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 63, ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/10211/15 повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош