ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 911/1520/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Васильківської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання договору укладеним та стягнення 54981,40 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Корчинський Б.І. (довіреність № 07/09.03-10 від 17.03.2017 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (договір б/н від 14.06.2017 року).

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Васильківської міської ради Київської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання укладеним договору та стягнення 54981,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.05.2017 року порушено провадження у справі № 911/1520/17 та призначено до розгляду на 19.06.2017 року.

В судовому засіданні 19.06.2017 року відповідач проти позову заперечував та подав письмовий відзив на позов. У зв'язку з чим, в судовому засіданні 19.06.2017 року оголошувалась перерва до 17.07.2017 року.

В судовому засіданні 17.07.2017 року позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення на відзив відповідача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись також на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач зазначає, що відповідно до статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, в порядку та на умовах, визначених органами місцевого самоврядування.

Рішенням Васильківської міської ради від 04.04.2012 року №08.01.-23-ІУ «Про затвердження Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Васильків» (далі - Порядок), визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м.Васильків, з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, становить: 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта (спорудження нового об'єкта будівництва, а також реконструкція, розширення, добудова, реставрація і капітальний ремонт об'єктів будівництва) для нежитлових будівель та споруд.

Таким чином, Порядок, прийнятий та оприлюднений Васильківською міською радою, відповідно до статті 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на відповідній території.

Позивач зазначає, що відповідно до Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 20.06.2012 року за №КС2, введено в експлуатацію об'єкт будівництва - «Реконструкція торгівельного павільйону по АДРЕСА_1», кошторисна вартість будівництва - 549814,00 грн., пайова участь - 54981,40 грн. (далі - Об 'єкт ).

Позивач зазначає, що про факт порушення відповідачем вимог Закону, йому стало відомо після позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Васильківської міської ради проведеної за період з 04.04.2012 року по 23.03.2014 року, про що Васильківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Київській області складено акт від 18.04.2014 року № 16-31/51.

Вимогою Васильківської об'єднаної державної фінансової інспекції ДФІ в Київській області про усунення виявлених порушень законодавства від 28.04.2014 року №16-16/850, зобов'язано вжити заходів щодо усунення виявлених порушень та забезпечення надходження коштів від пайової участі у розвитку інфраструктури міста Васильків.

Також, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року (справа №810/2062/15) було зобов'язано виконавчий комітет Васильківської міської ради виконати вимогу Васильківської об'єднаної державної фінансової інспекції ДФІ в Київській області про усунення виявлених порушень законодавства від 28.04.2014 року №16-16/850 щодо пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно -транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Позивач зазначає, що 16.11.2016 року надсилав відповідачу претензію щодо оплати пайового внеску в розмірі 54981,40 грн., розрахунок величини пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Васильків.

21.02.2017 року позивач надсилав відповідачу лист з пропозицією виконати вимоги чинного законодавства щодо пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Васильків, шляхом підписання, надісланих двох екземплярів договорів, та сплати на розрахунковий рахунок №0006 у Васильківському управлінні Держаної казначейської служби в Київській області 54981,40 грн. До вказаного листа позивач додав два примірники договору щодо сплати пайової участі, а також Розрахунок величини пайової участі у розвитку транспортно-інженерної інфраструктури міста Василькова по Об'єкту введеному в експлуатацію, з пропозицією підписати договори та повернути один підписаний примірник позивачеві. Однак, відповідач не вчинив дій передбачених чинним законодавством та проігнорував лист позивача від 21.02.2017 року, не підписав надіслані примірники договору, не повернув один підписаний примірник договору позивачеві та не сплатив пайову участь.

Відповідно до п.4.2. Порядку пайової участі замовників у розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м.Васильків, затвердженого рішенням 23 сесії Васильківської міської ради від 04.04.2012 року, пайовий внесок сплачується на підставі Договору про пайову участь у створенні інфраструктури м.Васильків, що укладається між замовником та Васильківською міською радою в особі міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Васильків укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до введення в експлуатацію закінченого об'єкта будівництва.

Таким чином, обов'язок звернутись до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту Законом покладено саме на замовника такого будівництва. Ухилення замовника від укладення договору пайової участі до прийняття об'єкту нерухомого майна до експлуатації, є порушенням зобов'язань та вимог, які прямо передбачені законом та встановленим органом місцевого самоврядування Порядком.

Виходячи з приписів Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту є обов'язковою для замовника будівництва у відповідному населеному пункті, що обумовлює право відповідного органу місцевого самоврядування вимагати від замовника будівництва виконання обов'язку щодо пайової участі.

Органи місцевого самоврядування знаходяться поза межами процедури прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію та позбавлені можливості контролювати момент його здійснення, відтак не укладення такого договору з підстав невиконання замовником обов'язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування з відповідною пропозицією свідчить про його ухилення від укладення договору та може бути оскаржено в судовому порядку, у тому числі і після прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати укладеним договір пайової участі та стягнути з відповідача збитки у вигляді неотриманих коштів пайової участі.

Відповідач в ході розгляду спору заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що не здійснював забудову земельної ділянки, оскільки об'єкт, який підлягав реконструкції, існував і належав відповідачу згідно Свідоцтва про право власності на торговельний павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 06.04.1999 року. Фактично реконструкція об'єкту була проведена і завершена згідно з актом від 14.04.2010 року готовності об'єкта до експлуатації за №03, за яким будівельно-монтажні роботи по реконструкції торговельного павільйону виконано у період з 19.08.2009 року по 19.04.2010 року, тобто до затвердження Васильківською міською радою Порядку пайової участі.

Також, відповідач у відзиві заявив про застосування строків позовної давності, оскільки з моменту подання Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, зареєстрованої в інспекції ДАБК у Київській області від 20.06.2012 року за № КС 2, минуло більше п'яти років.

Розглядаючи спір, суд зазначає, що згідно з ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Таким чином, розмір пайової участі визначається у договорі, з огляду на ч. 5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» саме органом місцевого самоврядування і такий розмір не може встановлюватись за домовленістю сторін, а вказується у договорі у відповідності зі встановленим органом місцевого самоврядування розміром.

В частині 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Однак, відповідний строк встановлений саме для добровільного виконання замовником вказаного обов'язку, і невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника від укладення договору та сплати коштів пайової участі.

Неукладення договору свідчить про недотримання відповідачем вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 30.11.2016 року у справі № 922/6409/15.

Оскільки, з огляду на ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України обов'язковість укладення відповідного договору пайової участі передбачена законодавством, відповідний спір підлягає вирішенню судом.

Частиною 3 ст. 179 Господарського кодексу України унормовано, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частинами 2, 3, 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Таким чином, спонукання до укладання договору в судовому порядку можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування (у тому числі державного замовлення) який видано компетентним органом.

Позивач зазначає, що ним було виконано визначені ст. 181 Господарського кодексу України дії для укладення з відповідачем договору про пайову участь. При цьому, укладення договору про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до введення об'єкта будівництва в експлуатацію є обов'язковим для сторін. У запропонованому позивачем проекті договору визначено всі істотні умови відповідно до вимог Господарського кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 30.11.2016 року у справі № 922/6409/15, усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України зазначає, що згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

За змістом статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом положень частини 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Аналіз положень частин 2, 3, 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Визначений частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк (15 робочих днів, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обов'язку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язання, яке прямо передбачено чинним законодавством.

Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Також, в постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 року у справі № 922/753/16, усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України визначила, що згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобов'язання, прямо передбаченого чинним законодавством.

Невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника будівництва від обов'язку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, враховуючи обов'язковість для відповідача, як забудовника, укладення відповідного договору пайової участі, який є підставою для сплати пайового внеску, оскільки відповідач безпідставно та неправомірно ухилився від виконання вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», позовні вимоги є правомірними і обґрунтованими.

Також, з огляду на зміст вищенаведеного Листа Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту права шляхом визнання договору укладеним.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 22.03.2017 року у справі № 908/312/16, усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України зазначає, що реконструкція, охоплюється законодавчим визначення забудови.

Також, зазначається, що не укладення договору пайової участі є протиправною дією, яка містить склад цивільного правопорушення і є підставою для покладення на винну особу обов'язку щодо відшкодування таким правопорушенням збитків.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки не укладення договору пайової участі свідчить про бездіяльність замовника у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору, відповідна неправомірна бездіяльність є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати кошти на розвиток інфраструктури населеного пункту, що охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 54981,40 грн. збитків у вигляді неотриманих позивачем коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Василькова є правомірною і обґрунтованою.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В той же час, як визначено ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

З огляду на норми ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з обставин спору, відповідний договір пайової участі мав бути укладений до подання Декларації про готовність об'єкту до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 20.06.2012 року за №КС2.

В той же час, оскільки позивач є органом місцевого самоврядування, який знаходяться поза межами процедури прийняття об'єктів будівництва в експлуатацію та позбавлений можливості контролювати момент його здійснення, ухилення замовника від укладення договору може бути оскаржено в судовому порядку, у тому числі і після прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію.

Таким чином, позивач вважається обізнаним з відповідним порушенням свого права з моменту проведення Васильківською об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Київській області перевірки та складення акту від 18.04.2014 року № 16-31/51, про що позивачу надсилалась вимога про усунення виявлених порушень законодавства від 28.04.2014 року №16-16/850. Саме з відповідного моменту отримання вимоги від 28.04.2014 року для наведених в позові вимог почався перебіг строку позовної давності. Відповідно, трирічний строк давності тривав до 28.04.2017 року.

Однак, позов подано до суду згідно вихідного поштового штампу 17.05.2017 року, тобто позивачем пропущено трирічний строк давності для звернення з даним позовом.

При цьому, надіслання позивачем вимог про сплату коштів та укладення договору лише в 2016-2017 роках, тобто з запізненням, не є підставою для переривання строку давності. Не перериває строк давності і відповідне судове рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року у справі №810/2062/15 про зобов'язання позивача усунути порушення, оскільки таке судове рішення не стосується відповідача, а лише вказує на зволікання позивача щодо вжиття заходів по усуненню порушень.

Крім того, позивачем не наведено жодних обставин в обґрунтування поважності причин пропуску строку давності в період з 28.04.2014 року по 28.04.2017 року.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.07.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін