КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2017 р. Справа№ 910/3728/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Федюра С.В.-представник;

Від відповідача: Салюк М.І.-представник;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 року

у справі № 910/3728/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 234 730,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося із позовом Публічне акціонерне товариство "Нововолинський ливарний завод" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення 234 730,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами спору за договором банківського рахунка від 27.08.2012 № 07/2012, яке полягає у несвоєчасному виконанні розпорядження клієнта про перерахування коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі № 910/3728/17 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" пеню в сумі 234 730 ,08 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 3 520,95 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що розрахунок пені мав бути здійснений відповідно до пункту 8.9 Договору банківського рахунку, оскільки передбачене пунктом 32.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" порушення Банком встановлених цим Законом строків виконання доручень клієнта на переказ є ні чим іншим як несвоєчасне списання коштів з рахунку клієнта, оскільки виконання доручення клієнта на переказ є завершеним для Банку з дати списання коштів з рахунку платника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у справі № 910/3728/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/3728/17 на 27.07.2017.

21.07.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні, призначеному на 27.07.2017, представник відповідача надав пояснення по справі, просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

В судовому засіданні 27.07.2017 представник позивача надав свої пояснення по суті спору, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між Публічним акціонерним товариством "Нововолинський ливарний завод" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк" укладено договір банківського рахунка від 27.08.2012 № 07/2012.

Відповідно до пункту 1.1 Договору відповідач на підставі зав(-и) позивача встановленої форми, відкриває клієнту поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валютах (поточні рахунки) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії банку, тарифів, законодавства України.

Згідно із пунктом 1.2 Договору у випадку відкриття поточного рахунка, операції за якими можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу у вигляді пластикової картки відповідач надає позивачу у користування картку та здійснює обслуговування такого поточного рахунка за платіжною схемою, передбаченою у заяві про відкриття поточного рахунка та за умовами передбаченими даним Договором, Загальними умовами, тарифами, Правилами користування карткою.

Пунктом 5.1 Договору визначено право клієнта розпоряджатись коштами на поточному рахунку.

Так відповідно до умов п. 1.1 Договору відповідач відкрив для позивача рахунок №0522 у гривні та рахунок №4741 в російських рублях для здійснення господарської діяльності та проводив розрахунково-касове обслуговування цих рахунків.

27.08.2012 між сторонами спору досягнуто згоди щодо внесення змін до Договору та підписано протокол розбіжностей до цього Договору. Протокол розбіжностей набув чинності 27.08.2012, з дня його підписання та є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до протоколу розбіжностей Договір доповнено пунктом 8.9, яким передбачено, що несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунки Клієнта Банк сплачує Клієнту пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до пункту 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

03.03.2016 позивачем, на підставі Договору, було надіслано, а відповідачем прийнято платіжні доручення, а саме:

- від 03.03.2016 № 171 на суму 492 774,30 грн.;

- від 03.03.2016 № 172 на суму 155 000,00 грн.;

- від 03.03.2016 № 173 на суму 27 000,00 грн.;

- від 03.03.2016 № 174 на суму 131 761,19 грн.;

- від 03.03.2016 № 176 на суму 121 956,39 грн.;

- від 03.03.2016 № 177 на суму 968 825,02 грн.;

- від 03.03.2016 № 179 на суму 15 864,07 грн.,

а також платіжне доручення в російських рублях від 01.03.2016 від 01.03.2016 № 7 на суму 10 982 919,01 рублів.

Проте, відповідачем в подальшому частина платіжних доручень була виконана з порушенням строків їх виконання, а частина не виконана взагалі, а саме:

- від 03.03.2016 № 171 на суму 492 774,30 грн. - дата виконання - 30.03.2016;

- від 03.03.2016 № 172 на суму 155 000,00 грн. - дата виконання - 30.03.2016;

- від 03.03.2016 № 173 на суму 27 000,00 грн. - дата виконання - 30.03.2016;

- від 03.03.2016 № 174 на суму 131 761,19 грн. - не виконане;

- від 03.03.2016 № 176 на суму 121 956,39 грн. - не виконане;

- від 03.03.2016 № 177 на суму 968 825,02 грн. - не виконане;

- від 03.03.2016 № 179 на суму 15 864,07 грн. - не виконане.

Виконання платіжних доручень підтверджується банківською випискою за 30.03.2016, а невиконання - карткою рахунка № 0522 в період з 03.03.2016 по 17.04.2016.

Спір між сторонами виник внаслідок порушення відповідачем його зобов'язання за Договором, відповідач перерахування коштів згідно наданих позивачем платіжних доручень своєчасно не здійснив. За таких обставин позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 234 730,08 грн. за прострочення виконання зобов'язання за Договором.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно із пунктом 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.04 р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, встановлений законодавством України.

Відповідно до пункта 8.1. статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", та пункта 2.19 вищезазначеної Інструкції встановлено, що розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, він виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного робочого дня.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.3. статті 8 Закону України "Про платіжні системи а переказ коштів в Україні", за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Пунктом 32.2. статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідач зазначає щодо правомірності нарахування пені за порушення умов Договору в розмірі 0,01% згідно з пунктом 8.9 Договору.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами спору Договору, у правовідносинах з відповідачем, врегульованих цим Договором, клієнтом виступав позивач. Пунктом 8.9 Договору сторони погодили відповідальність відповідача саме за несвоєчасне зарахування коштів на рахунки позивача та несвоєчасне списання коштів з рахунків позивача.

Згідно із абзацом 7 підпункту 8.1 пункту 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, враховуючи те, що укладеним між сторонами спору Договором не обумовлена відповідальність відповідача за порушення термінів виконання платіжних доручень, відтак позивач правомірно нарахував пеню в розмірах, встановлених пунктом 32.2 статті 32 Закону України "Про платіжні системи а переказ коштів в Україні" в розмірі 234 730,08 грн., за розрахунками позивача, які, являються арифметично вірними.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі № 910/3728/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3728/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська