РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/9042/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9042/17

за позовом державного підприємства «Народницьке спеціалізоване лісове господарство»;

до Міністерства оборони України;

про стягнення 33 307,13 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Зубрейчук Т.І., довіреність б/н від 10.07.2017р.;

від відповідача: Прокопчук І.Т., довіреність № 220/448/д від 26.12.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Народницьке спеціалізоване лісове господарство» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України заборгованості за Договором № 343/3/82 від 22.12.2014р. в загальному розмірі 33 307,13 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору № 343/3/82 від 22.12.2014р. у визначений строк не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 33 307,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2017р. порушено провадження у справі №910/9042/147, розгляд справи призначений на 13.07.2017р.

07.07.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 13.07.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2014р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір № 343/3/82, за умовами п.1.1 якого позивач зобов'язався до 20.12.2014р. поставити відповідачу деревину необроблену (02.20.1) 15 лотів, а саме лот 9 лісоматеріали круглі типу «Стойка» 59,69 куб.м., у асортименті, кількості та за цінами, що зазначені в Специфікації постачання товарів, а відповідач зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Відповідно до п.3.1 договору, ціна за одиницю товару визначається відповідно до Специфікації даного договору та становить 33 307,19 грн. оплата товару здійснюється за рахунок коштів, виділених за КПКВ 2101710, КЕКВ 2210, стаття 1127.

Сторонами було підписано Специфікацію до договору, якою погоджено найменування товару, кількість, вартість, загальну вартість в сумі 33 307,13 грн. з ПДВ, та строк постачання.

Умовами п.4.1 договору визначено, що розрахунки за поставлені та належним чином прийняті товару належної якості та кількості проводяться шляхом оплати відповідачем після пред'явлення позивачем рахунку-фактури протягом 20 банківських днів з дати постачання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Мнвстерства оборони України за даним видатком.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар загалом на суму 33 307,19 грн., а останній отримав товар, проте вартість отриманого товару на суму 33 307,19 позивачу не оплатив.

Оскільки отриманий товар відповідач не оплатив у повному обсязі, позивач 06.01.2017р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення, направив відповідачу претензію за вих. № 10 від 05.01.2017р. з вимогою про сплату боргу в сумі 33 307,13 грн. Проте, відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення.

У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар становить 33 307,13 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що звіт про закінчення переговорної процедури закупівлі комітетом конкурсних торгів МОУ було затверджено 30.12.2014р., у звязку4 з чим зареєструвати відповідні фінансові зобов'язання в органах казначейської служби було неможливо, а тому кошти на закупівлю товару за спірним договором виділено з резервного фонду Державного бюджету України, які на даний рік вже не заплановано.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання товару на суму 33 307,13 грн., не надано доказів повної оплати або повернення позивачу товару на суму 33 307,13 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 33 307,13 грн. підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача судом відхиляються з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір поставки є оплатним, обов'язок відповідача як замовника за спірним договором оплатити отриманий товар виникає в силу положень законодавства та розділу 4 договору.

При цьому, умовами пункту 4.1 договору сторонами узгоджено не умови виникнення у відповідача вказаного обов'язку, а порядок і строки здійснення розрахунків, тобто, строки виконання зобов'язання.

Суд вважає, що вказаний пункт договору, який регламентуює порядок проведення розрахунків за отриманий товар після отримання бюджетного фінансування, суперечать імперативним приписам ст. 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення строку (терміну) виконання зобов'язання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Сторони у п.4.1 договору визначили строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати отриманого товару вказівкою на обставини надходження бюджетних коштів. Проте, вказана подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб'єктивної поведінки третьої особи, без зазначення реквізитів цієї особи в договорі.

Вказаним пунктом договору сторони визначили строк виконання зобов'язання з оплати поставленого товару вказівкою на дію особи, яка не є стороною такого договору.

Статтею 511 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Зі змісту частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд відзначає, що встановлення пунктом 4.1 договору залежності виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару від наявності надходження бюджетних коштів суперечить приписам ст. 617 ЦК Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2012 у справі № 5011-16/4107-2012).

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005).

Крім того, відсутність бюджетного призначення на фінансування товару за договором, не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати товару, оскільки в разі відсутності коштів для оплати, замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати товару, а не приймати його (викладене узгоджується з позицією, викладеною в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем було поставлено товар на загальну 33 307,13 грн., що не заперечується відповідачем, в той час, як відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару у сумі 33 307,13 грн. не виконав, хоча строк виконання обов'язку оплати вже настав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю в сумі 33 307,13 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) на користь державного підприємства «Народницьке спеціалізоване лісове господарство» (11400, Житомирська обл., смт. Народичі, вул. Свято-Миколаївська, 129; ) суму боргу у розмірі 33307 грн. 13 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 18.07.2017р.

Суддя А.І. Привалов