ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р. Справа №5023/5740/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

ДВС ОСОБА_1, за довіреністю 820/20.3-03 від 29.12.2016р.,

позивача ОСОБА_2, за довіреністю №068-02/367 від 24.01.2017р.,

відповідача ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 19.04.2017р.,

третьої особи не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх.№2071Х/1-41 від 04.07.2017р.) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.06.2017р. у справі №5023/5740/12,

по скарзі ОСОБА_4 акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління"

на рішення державного виконавця (вх.№109 від 05.0.52017р.),

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ,

до відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог та стороні відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Західно-Український Консорціум", м. Львів,

про звернення стягнення у розмірі 89202359,13грн. на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.06.2017р. у справі №5023/5740/12 скаргу приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" на рішення державного виконавця, прийняте в рамках виконавчого провадження ВП №41321086 (вх.№109 від 05 травня 2017 року) - задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо стягнення з ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" виконавчого збору у розмірі 443439,81 доларів США та 5333521,51 грн. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 10.04.2017р., прийняту в рамках виконавчого провадження №41321086, про стягнення з ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" виконавчого збору у розмірі 443439,81 доларів США та 5333521,51 грн.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги; справу розглянути за участю апелянта; під час прийняття судом рішення вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що у встановлений державним виконавцем строк виконавчий документ не виконано, що є безумовною підставою для застосування наслідків, встановлених ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", а саме покладення на боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. Також враховуючи, що відповідач (боржник) є майновим поручителем по кредитному договору, який поручився за основного боржника нести відповідальність за кредитним договором в повному обсязі, сума, що підлягає стягненню з відповідача за виконавчим документом становить 4434398,10 доларів США та 53355215,12 грн., при цьому суд своїм рішенням тільки визначив порядок та спосіб виконання таких вимог, у звязку з чим постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 443439,81 долар США та 5333521,51 грн. винесена на підставі статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", є законною та обґрунтованою.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду; зобов'язано Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати до 24.07.2017р. докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у встановлених порядку і розмірі та докази зарахування суми судового збору до Державного бюджету України.

На виконання ухвали суду від 07.07.2017р. апелянт надав клопотання (вх.№7702 від 24.07.2017р.) про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору у належному порядку та розмірі. Вказане клопотання задоволено, докази сплати судового збору долучено до матеріалів справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№7550 від 18.07.2017р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Зокрема, в обґрунтування своєї позиції по справі відповідач зазначає, що державним виконавцем запропоновано боржнику виконати рішення суду добровільно шляхом сплати заборгованості згідно виконавчого документу, при цьому рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, а не стягнуто заборгованість за кредитним договором. Більше того, ПрАТ "НВП САУ" є лише майновим поручителем перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за грошовими зобовязаннями третьої особи ПАТ "Західноукраїнський консорціум", а тому в силу положень ст. 11 Закону України "Про іпотеку" несе відповідальність перед іпотекодержателем виключно в межах вартості предмета іпотеки. Отже, відповідач вважає, що позиція державного виконавця виконати рішення суду в добровільному порядку шляхом сплати заборгованості не ґрунтується на положеннях законодавства та на вимогах виконавчого документа. Також, відповідач зазначає, що боржник не мав можливості виконати рішення суду добровільно, оскільки не є тим органом, що уповноважений ініціювати або проводити процедуру реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах. Крім того, визначення розміру виконавчого збору, виходячи із загального розміру вимог банку до боржника в рамках даного виконавчого провадження є необґрунтованим та неправомірним по відношенню до відповідача, як до майнового поручителя.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.07.2017р., у звязку із відпусткою судді Россолов В.В. для розгляду справи №5023/5740/12 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Гетьмана Р.А., судді Терещенко О.І., судді Ільїна О.В.

Позивач надав письмові пояснення щодо апеляційної скарги (вх.№7863 від 26.07.2017р.), в яких зазначає, що боржником не виконано рішення суду у строк, встановлений державним виконавцем для добровільного його виконання, у державного виконавця були законні підстави для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору відповідно до Закону. Стягнення виконавчого збору є обовязковою умовою здійснення державним виконавцем виконавчого провадження.

Третя особа у справі відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином.

Зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою та зважаючи на стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Як визначено у пункті 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Харківської області від 05.11.2013р. у справі №5023/5740/12 позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №151307К21 від 05.04.2007 та кредитним договором №151311К6 від 22.03.2011, укладеними в рамках генеральної кредитної угоди №151310N2 від 26.07.2010, в розмірі 4434398,10 дол. США та 53335215,12 грн., звернено стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №151310Z68 від 26.07.2010, а саме: нерухоме майно нежитлова будівля літ. "В-2", загальною площею 2272,4 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Дарвіна, 20, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною в розмірі 3833391,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Науково - виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" витрати, повязані з проведенням судової експертизи у розмірі 18400,00 грн. та суму судового збору у розмірі 64380,00 грн. Провадження у справі, в частині стягнення за рахунок вартості предмета іпотеки заборгованості за основним боргом (кредитом) за кредитним договором №151311К6 від 22.03.2011р. на суму 423000,00 грн. провадження у справі №5023/5740/12 було припинено.

19.11.2013р. господарським судом Харківської області на виконання вищевказаного рішення видано наказ, який предявлено до виконання.

25.12.2013р. головним державним виконавцем відділу виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41321086 на підставі наказу №5023/5740/12, виданого 19.11.2013р., та встановлено строк для самостійного виконання рішення суду, а саме, у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

18.11.2015р. директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про утворення виконавчої групи по виконавчому провадженню ВП41321086.

Постановою державного виконавця від 27.01.2016р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на нежитлову будівлю літ. "В-2", загальною площею 2 272,4 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Дарвіна, 20. Проведення електронних торгів щодо реалізації предмета іпотеки було призначено на 01.12.2016р.

Як вбачається з протоколу №216311 проведення електронних торгів 01.12.2016р. дані торги не відбулися.

Наступні електронні торги було призначено на 16.01.2017р. Як вбачається з протоколу №228417 торги не відбулися.

З протоколу №242469 проведення електронних торгів від 27.02.2017р. вбачається, що торги відбулися, майно було реалізовано на електронних торгах.

10.04.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто з боржника 443 439,81 дол. США та 5 333 521,51 грн. виконавчого збору.

10.04.2017р. державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 740,06 грн.

04.05.2017р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №41321086, з якої вбачається, що грошові кошти в сумі 3197277,25 грн. (вартість реалізованого майна) перераховано, з них 2876883,48 грн. в рахунок погашення боргу, 319653,71 грн. виконавчого збору, 740,06 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

05.05.2017р. на адресу господарського суду Харківської області від скаржника, ОСОБА_4 акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління", надійшла скарга на рішення державного виконавця, прийняте в рамках виконавчого провадження №41321086, в якій просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо стягнення з ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" виконавчого збору у розмірі 443439,81 доларів США та 5333521,51 гривень у зв'язку із невиконанням в добровільному порядку наказу Господарського суду Харківської області №5023/5740/12, виданого 19.11.2013р., про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №15130268 від 26.07.2010р., а саме: нерухоме майно - нежитлова будівля літ. "В-2", загальною площею 2 272,4 м2, яка розташована за адресою: місто Харків, вулиця Дарвіна, будинок 20 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною в розмірі З833391,00 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк".

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 10.04.2017р., прийняту в рамках виконавчого провадження №41321086, про стягнення з ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління" виконавчого збору у розмірі 443439,81 доларів США та 5333521,51 грн.

В обґрунтування своєї скарги скаржник (боржник) посилається на те, що: по-перше, боржник був позбавлений можливості добровільно (самостійно) виконати рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2013р. у справі №5023/5740/12 з огляду на те, що судом було саме звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; по-друге, сума виконавчого збору, вказана у оскаржуваній постанові, вираховувалася державним виконавцем із загальної заборгованості ПАТ "Західно-український консорціум" перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", а не з вартості майна боржника, на яке судом було звернено стягнення та яким боржник відповідав перед стягувачем.

За результатом розгляду поданої скарги, господарський суд Харківської області дійшов висновку, що саме невірне визначення розміру виконавчого збору (порядку обрахунку суми виконавчого збору) є підставою для задоволення скарги.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, зазначає наступне.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

При цьому, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання судових рішень, які підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби за ст. 7 Закону України "Про державну виконавчу службу" (в редакції чинній на момент відкриття виконавчого провадження - 2013 рік), зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець (ч. 2 ст. 11 Закону) здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження").

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2013р., судам роз'яснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Тобто, виконавчий збір є своєрідною санкцією, яка настає у разі вчинення державним виконавцем виконавчих дій для примусового виконання рішення суду.

Статтею 41 Закону України "Про іпотеку" визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення, за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону.

При цьому, в рішенні суду 05.11.2013р. визначено спосіб реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором, а саме шляхом проведення прилюдних торгів.

Колегія суддів зазначає, що законодавством України не передбачено порядок, згідно з яким боржник - іпотекодавець мав би можливість самостійно, у добровільному порядку у відведений для цього строк сім днів з моменту винесення (отримання) постанови, виконати рішення, як встановлено в постанові та передбачено ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться виключно шляхом продажу на прилюдних торгах, в порядку виконавчого провадження.

Таким чином здійснити самостійно (добровільно) реалізацію заставленого майна є неможливим, відповідно до закону, в тому числі є неможливим та незаконним виконання іпотекодавцем рішення господарського суду про звернення стягнення на предмет іпотеки власноруч у строк семи днів з моменту винесення (отримання) постанови.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015р. №2710/5, організатор електронних торгів (державне підприємство) здійснює внесення до системи електронних торгів інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби (пункт 2 розділу II вказаного Порядку), що унеможливлює ініціювання електронних торгів з боку іпотекодержателя.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.12.2013р. визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів та надано строк для добровільного виконання протягом семи днів з моменту винесення (отримання) цієї постанови, а також зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Водночас, державний виконавець, вказуючи у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у 7-ми денний строк з моменту винесення (отримання) постанови, не зазначив, яким чином боржник може добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в розумінні Закону України "Про іпотеку", боржник та майновий поручитель є різними особами, оскільки боржником є особа, яка має заборгованість перед кредитором, а майновий поручитель - це особа, яка, шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна забезпечила виконання зобов'язання боржника перед кредитором.

У даних спірних відносинах ПАТ "Науково-виробниче підприємство по системах автоматизованого управління", який виступає боржником у виконавчому провадженні в розумінні вказаного Закону виступає іпотекодавцем та майновим поручителем.

Боржником у спірних правовідносинах виступало ПрАТ "Західноукраїнський консорціум" і саме вказане товариство має право до дня продажу предмета іпотеки виконати вимогу за основним зобов'язанням, тоді, як за змістом ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель, несе відповідальність перед стягувачем за невиконання боржником основного зобов'язання, виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Положення ч. 3 ст. 42 Закону України "Про іпотеку", які визначають, що майновий поручитель може виконати основне зобов'язання за боржника, у даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки стягувач - іпотекодержатель і іпотекодавець в договорі іпотеки встановили способи задоволення вимог іпотекодержателя, про що зазначалось вище.

Відтак, чинне законодавство передбачає можливість добровільного задоволення вимог іпотекодержателя, що складають суму боргу по кредитному договору, а не добровільне виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, початкова вартість якого зазначена в рішенні суду.

Отже, добровільне виконання саме рішення суду відповідачем за правилами, визначеними ст. 42 Закону України "Про іпотеку" є неможливим, оскільки положення цієї статті вказаного Закону передбачають добровільне виконання вимог позивача про погашення заборгованості за основним зобов'язанням.

Також, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що, у даному випадку, відповідач є боржником у виконавчому провадженні, та у розумінні вказаних норм матеріального права, є іпотекодавцем й майновим поручителем, який за приписами ч.1 ст.11 Закону України "Про іпотеку" несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки, а не як помилково визначено державним виконавцем з заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з рішення господарського суду Харківської області від 05.11.2013р. у справі №5023/5740/12 в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 3833391,00 грн.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", сума виконавчого збору, яка підлягає стягненню, повинна вираховуватись державним виконавцем саме з вартості майна боржника, на яке судом звернуто стягнення та яке було реалізовано на електронних торгах за вартістю 3197277,25 грн.

Відповідно до пункту 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що скарга відповідача щодо визнання неправомірними дій та скасування постанови від 10.04.2017р. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала про задоволення скарги відповідача на рішення державного виконавця прийнята з порушенням судом норм права, у звязку з чим оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 20.06.2017р. у справі №5023/5740/12 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст.49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 20.06.2017р. у справі №5023/5740/12 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27 липня 2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Ільїн

Суддя О.І. Терещенко