РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017Справа №910/10714/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф»
провизнання договору недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Когут Ю.Р. - представник за довіреністю № 51 від 01.05.2017;

Кривопустова А.І. - представник за довіреністю № 51 від 01.05.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.06.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф» про визнання Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 недійсним.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що специфікація до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 між сторонами не підписувалась, внаслідок чого сторони не дійшли згоди щодо предмету договору, найменування товару, номенклатури, асортименту, одиниці виміру товару, його ціни та відповідно загальної вартості товару, що підлягає оплаті, кількості та якості товару, а також щодо строків та умов поставки товару, з огляду на що Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам).

Крім того, як на підставу для визнання недійсним Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 позивач послався на п. 5 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 порушено провадження у справі № 910/10714/17, розгляд справи призначено на 18.07.2017.

17.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 фактично виконувався сторонами, зокрема, відповідачем було у повному обсязі здійснено попередню оплату товару за вказаним договором, а позивачем було поставлено товар на виконання умов Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

Крім того, відповідач зазначив, що між сторонами на виконання умов Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 було укладено 17 Специфікацій до вказаного договору, з огляду на що твердження позивача про не підписання між сторонами специфікацій до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 є безпідставними.

При цьому, відповідач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за Договором поставки товару № 2704 від 08.08.2016 в частині поставки товару, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» 30840847 грн. 20 коп. вартості недопоставленої продукції (справа № 910/9107/17).

17.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване неможливістю представника позивача ОСОБА_3 бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 18.07.2017, у зв'язку з терміновим відрядженням та з тих же підстав надати відповідні повноваження представнику.

Розглянувши у судовому засіданні 18.07.2017 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволення у зв'язку з необгрунтованістю, оскільки позивачем не надано суду доказів направлення у відрядження вказаного представника позивача (ОСОБА_3).

Крім того, суд зазначає, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання додаткових доказів, ознайомлення з поданим відповідачем відзивом на позовну заяву, ознайомлення з матеріалами справи позивачем у клопотанні про відкладення розгляду справи зазначено та обґрунтовано не було.

Представник позивача у судове засідання 18.07.2017 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 029.

Представники відповідача у судовому засіданні 18.07.2017 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, враховуючи відсутність обґрунтованих клопотань позивача про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 18.07.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф» (покупець) укладено Договір поставки товару № 2704, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, визначений специфікацією, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці, визначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 вимоги до якості товару, що поставляється, зазначаються в специфікації. Підтвердженням якості товару є сертифікат якості виробника.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 постачальник зобов'язується здійснити відвантаження товару в строки та на умовах,які визначені в специфікації до договору, після виконання зобов'язання покупця, передбачене у п. 2.1 договору; оформити і передати покупцю необхідну документацію.

Відповідно до п. 9.1 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 цей договір набуває чинності з моменту здійснення покупцем попередньої оплати і діє протягом 2016 року до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 9.2 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 сторони підтверджують, що цей договір містить всі істотні умови, передбачені для договорів цього виду, і жодна зі сторін не посилатиметься в майбутньому на недосягнення згоди за істотними умовами договору як на підставу вважати його неукладеним або недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до ч. 2 ст. 671 Цивільного кодексу України, якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що специфікація до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 між сторонами не підписувалась, внаслідок чого сторони не дійшли згоди щодо предмету договору, найменування товару, номенклатури, асортименту, одиниці виміру товару, його ціни та відповідно загальної вартості товару, що підлягає оплаті, кількості та якості товару, а також щодо строків та умов поставки товару, з огляду на що Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам).

Крім того, як на підставу для визнання недійсним Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 позивач послався на п. 5 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. 4 ст. 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Відповідно до ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Суд зазначає, що у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

При цьому, у п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Як встановлено судом, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що специфікація до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 між сторонами не підписувалась, внаслідок чого сторони не дійшли згоди щодо предмету договору, найменування товару, номенклатури, асортименту, одиниці виміру товару, його ціни та відповідно загальної вартості товару, що підлягає оплаті, кількості та якості товару, а також щодо строків та умов поставки товару, з огляду на що Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам).

Таким чином, обгрунтування позову позивачем, по суті, зводяться до наявності обставин, які свідчать про не укладення сторонами Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 у зв'язку з непогодженням сторонами істотних умов договору.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.1 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, визначений специфікацією, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 найменування товару, його ціна, одиниці виміру товару, що підлягає поставці, визначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 вимоги до якості товару, що поставляється, зазначаються в специфікації. Підтвердженням якості товару є сертифікат якості виробника.

Згідно з п. 4.1 Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 постачальник зобов'язується здійснити відвантаження товару в строки та на умовах,які визначені в специфікації до договору, після виконання зобов'язання покупця, передбачене у п. 2.1 договору; оформити і передати покупцю необхідну документацію.

З аналізу Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість) кожного окремого зобов'язання з поставки товару повинно здійснюватись шляхом укладення між сторонами відповідних Специфікацій.

17.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 фактично виконувався сторонами, зокрема, відповідачем було у повному обсязі здійснено попередню оплату товару за вказаним договором, а позивачем було поставлено товар на виконання умов Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

Крім того, відповідач зазначив, що між сторонами на виконання умов Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 було укладено 17 Специфікацій до вказаного договору, з огляду на що твердження позивача про не підписання між сторонами специфікацій до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 є безпідставними.

Так, судом встановлено, що 08.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 1 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 200,000 тон, ціну за одиницю товару - 5200,00 грн.; загальну ціну товару - 1040000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - FCA Черкаси, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 30.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 1 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 300,000 тон, ціну за одиницю товару - 5205,00 грн.; загальну ціну товару - 1561500 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 08.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 2 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (карбамід), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 400,000 тон, ціну за одиницю товару - 6200,00 грн.; загальну ціну товару - 2480000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - СРТ, строк поставки - 45 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 30.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 2 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 400,000 тон, ціну за одиницю товару - 5270,00 грн.; загальну ціну товару - 2108000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 22.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 3 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (амофос марки Б), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 110,400 тон, ціну за одиницю товару - 10500,00 грн.; загальну ціну товару - 1159200 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 5 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 06.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 3 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 500,000 тон, ціну за одиницю товару - 5560,00 грн.; загальну ціну товару - 2780000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 07.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 4 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 300,000 тон, ціну за одиницю товару - 5700,00 грн.; загальну ціну товару - 1710000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 30.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 5 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 300,000 тон, ціну за одиницю товару - 5205,00 грн.; загальну ціну товару - 1561500 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 14.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 5 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 1000,000 тон, ціну за одиницю товару - 5800,00 грн.; загальну ціну товару - 5800000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 30.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 6 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 400,000 тон, ціну за одиницю товару - 5270,00 грн.; загальну ціну товару - 2108000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 08.11.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 6 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 300,000 тон, ціну за одиницю товару - 6050,00 грн.; загальну ціну товару - 1815000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 06.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 8 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 500,000 тон, ціну за одиницю товару - 5560,00 грн.; загальну ціну товару - 2780000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 07.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 10 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 300,000 тон, ціну за одиницю товару - 5700,00 грн.; загальну ціну товару - 1710000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 14.09.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 13 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 1000,000 тон, ціну за одиницю товару - 5800,00 грн.; загальну ціну товару - 5800000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 12.10.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 21 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 900,000 тон, ціну за одиницю товару - 6000,00 грн.; загальну ціну товару - 5400000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 30 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 11.11.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 31 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 500,000 тон, ціну за одиницю товару - 6100,00 грн.; загальну ціну товару - 3050000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 45 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Судом встановлено, що 12.12.2016 між позивачем та відповідачем було укладено Специфікацію № 40 до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, якою сторони погодили найменування товару (аміачна селітра), одиниці вимірювання товару - тони, кількість товару - 2000,000 тон, ціну за одиницю товару - 6800,00 грн.; загальну ціну товару - 13600000 грн. 00 коп.; умови поставки товару - EXW, строк поставки - 20 календарних днів з дня отримання попередньої оплати (копія вказаної специфікації, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками юридичних осіб позивача і відповідача, долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

Таким чином, підписання сторонами специфікацій до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 свідчить про досягнення згоди щодо умов поставки кожної партії товару, та з моменту підписання специфікацій між сторонами виникають окремі зобов'язання щодо поставки кожної партії товару.

Крім того, судом встановлено, що позивачем виконувались умови Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, а саме позивач здійснював поставку відповідачу товару, передбаченого вказаними специфікаціями до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, що підтверджується відповідними видатковими накладними, копії яких долучено відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 17.07.2017 (видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача та в них міститься посилання на Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016).

Так само, умови Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 виконувались відповідачем, зокрема відповідачем як покупцем було здійснено попередню оплату товару на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату (копії долучено відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017), що підтверджується, зокрема, актом звірки розрахунків, складеним сторонами (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб позивача та відповідача, копія долучена відповідачем до матеріалів справи 17.07.2017).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 фактично було укладено, про що, зокрема, свідчать дії сторін вказаного договору, зокрема, підписання сторонами специфікацій до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, виставлення позивачем рахунків для здійснення відповідачем попередньої оплати товару, здійснення відповідачем попередньої оплати товару та поставка позивачем товару відповідачу за Договором поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

Водночас, суд зазначає, що у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

При цьому, у п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сторонами в укладених специфікаціях до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 було погоджено предмету договору, найменування товару, одиниці виміру товару, його ціна та загальна вартість, що підлягає оплаті, кількість товару, а також строки та умови поставки товару, з огляду на суд вважає необгрунтованими твердження позивача про непогодження між сторонами істотних умов Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

Водночас, суд зазначає, що непогодження сторонами істотних умов договору не свідчить про те, що зміст договору поставки суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), так як відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для визнання Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Крім того, як на підставу для визнання недійсним Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 позивач послався на п. 5 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11, фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Суд зазначає, що позивачем не доведено суду належними та допустимим доказами, що Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 містить ознаки, що характерні для фіктивних правочинів, а саме: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Зокрема, позивачем не доведено, що як відповідач, так і позивач, вчиняючи оспорюваний договір, заздалегідь мали намір, умисел його не виконувати, тобто мали інші цілі, ніж передбачені оспорюваним договором, та відповідно воля сторін була іншою, ніж об'єктивне волевиявлення.

Так, як встановлено судом, оспорюваний Договір поставки товару № 2704 від 08.08.2016 фактично виконувався сторонами, про що, зокрема, свідчать дії сторін вказаного договору, зокрема, підписання сторонами специфікацій до Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016, виставлення позивачем рахунків для здійснення відповідачем попередньої оплати товару, здійснення відповідачем попередньої оплати товару та поставка позивачем товару відповідачу за Договором поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

З огляду на викладене, суд вважає необгрунтованими посилання позивача як на підставу для визнання недійсним Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 положення ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним), оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності ознак фіктивності Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016 недійсним з вказаних позивачем підстав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімічна компанія Гросдорф» про визнання недійсним Договору поставки товару № 2704 від 08.08.2016.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.07.2017

Суддя І.М. Отрош