ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р.Справа № 916/430/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Філінюка І.Г.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: Пиріг О.В.

Від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СИМФОНІЯ КОМФОРТУ"

на рішення господарського суду Одеської області від 28.04.2017 року

у справі № 916/430/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИМФОНІЯ КОМФОРТУ"

про виселення та стягнення

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Хрещатик" (далі - Банк) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Симфонія комфорту" та з урахуванням поданої 18.04.2017 року заяви про уточнення позовних вимог просило суд стягнути з відповідача 174 945 грн. заборгованості з орендної плати за період з липня 2016 року по квітень 2017 року, 28 986,83 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати, нарахованої за період прострочення з 11.07.2016 року по 11.04.2017 року, 3 576,40 грн. неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого приміщення, нарахованої за період з 26.11.2016 року по 11.04.2017 року, 2 080,52 грн. 3% річних та 12 657,66 грн. втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 11.07.2016 року по 11.04.2017 року, а також виселити відповідача з приміщення будівлі готелю загальною площею 1 584,60 кв.м, та з вбудовано-прибудованого приміщення соціального культурно-побутового призначення, загальною площею 2144,70 кв.м., розташованих за адресою: Одеська обл., м.Чорноморськ (колишня назва - м. Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-Б та 15-А відповідно.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526, 625, 785 ЦК України обґрунтовувалися неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати у встановлений строк згідно з договором оренди № 14 від 01.10.2014р., закінченням строку дії цього договору оренди нерухомого майна та відсутністю підстав для продовження за умовами договору, відмовою відповідача звільнити орендоване приміщення та здійснити його передачу позивачу шляхом підписання акта приймання - передачі, наслідками припинення договору найму відповідно до положень договору та ст. 785 ЦК України.

ТОВ „Симфонія комфорту" визнало позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі, втрат від інфляції і процентів річних та просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення товариства з приміщень будівлі готелю посилаючись на те, що протягом 15 днів після закінчення строку дії договору № 14 від 01.10.2014р. позивач не заявив про припинення договору або зміну його умов, у зв'язку з чим він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, а також відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв'язку з перевищенням шестимісячного строку її нарахування.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28 квітня 2017 року (суддя - Рога Н.В.) позов задоволено частково. Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю „Симфонія комфорту" з приміщення будівлі готелю загальною площею 1 584,60 кв.м, що розташована за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва - м.Іллічівськ), вул. Героїв Сталінграду, 15-Б на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик". Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю „Симфонія комфорту" з вбудовано-прибудованого приміщення соціального культурно-побутового призначення , загальною площею 2144,70 кв.м, що розташоване за адресою: Одеська обл., м.Чорноморськ (колишня назва- м.Іллічівськ), вул.Героїв Сталінграду, 15-А на користь Публічного акціонерного товариства „ Комерційний банк „Хрещатик. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Симфонія комфорту" на користь Публічного акціонерного товариства „ Комерційний банк „Хрещатик" заборгованість по орендній платі у розмірі 174 945 грн., неустойку у розмірі 3 576 грн. 40 коп., 3% річних у розмірі 2 080 грн. 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 12 657 грн. 66 коп., пеню у розмірі 15 049 грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 409 грн. 25 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ „Симфонія комфорту" просить зазначене рішення скасувати частково та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення товариства з приміщень будівлі готелю, а в іншій частині залишити в силі. Апеляційна скарга з урахуванням її змісту обґрунтована невідповідністю викладених у рішенні висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, а саме: 15, 509, 525, 526, 627, 628, 629, 764 ЦК України та ст. ст. 193, 284 ГК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 64, 98 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду. Нез'явлення представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними в справі матеріалами згідно з приписами ст. 101 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01 жовтня 2014 року між ПАТ „КБ" Хрещатик" (орендодавець) та ТОВ „Снігове королівство" (новим найменуванням якого з 25.03.2016р. є ТОВ „Симфонія комфорту") (орендар) було укладено договір оренди № 14, згідно з п.п. 1.1, 1.3 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) нерухоме майно, а саме: п'ятиповерхову будівлю готелю з технічним поверхом (літ."А"), загальною площею 1584,60 кв.м, житловою площею 731,80 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ (колишня назва-м.Іллічівськ), вул.Героїв Сталінграду, 15-Б та нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення соціального культурно-побутового призначення, загальною площею 2144,70 кв.м, що розташоване за адресою: Одеська обл., м.Чорноморськ (колишня назва-м.Іллічівськ), вул.Героїв Сталінграду, 15-А, для проведення діяльності відповідно до статутних документів орендаря.

Згідно з п. 2.1 договору передача орендованого приміщення орендодавцем, прийняття його орендарем і повернення його при припиненні або розірванні даного договору оформлюються актами прийому - передачі, підписаними орендодавцем та орендарем.

Умовами п.п. 3.2, 3.3 договору визначено, що за домовленістю сторін орендна плата за передане в оренду приміщення встановлюється в національній валюті України та відповідно до наведеного розрахунку загальна сума орендної плати за місць становить 11 187,90 грн.; розрахунки по орендній платі проводяться щомісячно на підставі цього договору, шляхом перерахування орендарем на рахунок орендодавця суми, визначеної відповідно до умов п. 3.2 даного договору, не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, починаючи з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення в оренду.

За умовами п.п. 4.3.2, 4.3.8, 4.3.12 даного договору, орендар зобов'язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати на користь орендодавця орендну плату встановлену даним договором; у випадку закінчення строку оренди або дострокового припинення дії цього договору оренди передати приміщення орендодавцю шляхом підписання акту прийому - передачі; при розірванні/припиненні цього договору провести звірку розрахунків і виконати грошові зобов'язання, наявні на момент розірвання/припинення цього договору.

Згідно з п.п. 6.2 та 6.3 даного договору, у разі несвоєчасного перерахування орендарем платежів по орендній платі орендодавцеві відповідно до умов цього договору, орендар сплачує на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми затриманого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання від суми затриманого платежу; у випадку порушення строків приймання або передавання приміщення, встановлених цим договором , винна сторона сплачує на користь іншої сторони неустойку у розмірі 0,1 % від загальної суми орендної плати, визначеної на день підписання цього договору за розрахунком, зазначеним у п.п. «в». п. 3.2 цього договору за кожен день прострочення прийому приміщення в оренду або його повернення.

Умовами п.п. 8.1, 8.2, 8.3 та 8.5 договору встановлено, що даний договір укладено строком з 01.10.2014р. по 01.10.2015р.; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом 15 днів він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, шляхом підписання додаткового договору до цього договору; зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін та оформлюються укладанням додаткового правочину; чинність даного договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який було укладено даний договір оренди.

Зазначене в даному договорі нерухоме майно було передано орендареві від орендодавця за актом прийому-передачі від 01.10.2014р.

У наступному, відповідно до п. 8.2 договору сторони підписали Додатковий договір №1 до договору оренди №14 від 01.10.2014р., відповідно до якого п.п. 3.2 та 8.1 договору викладено у наступній редакції: «п. 3.2 за домовленістю сторін орендна плата за передане в оренду приміщення встановлюється в національній валюті України та відповідно до наведеного розрахунку загальна сума орендної плати за місць становить 26 105,10 грн.», та «п. 8.1 даний договір укладено строком з 01.10.2015р. по 01.10.2016р.»

Претензією від 15.11.2016р. № 2-1/11322 позивач повідомив відповідача про порушення ним умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати та наявність простроченої заборгованості з квітня 2016 року та враховуючи наведене та той факт, що 01.10.2016 року закінчився строк дії договору оренди і ним прийнято рішення не продовжувати термін дії даного договору виклав вимогу: - в строк до 18.11.2016 року погасити заборгованість за договором оренди в сумі 122 993,96 грн.; - в строк до 25.11.2016 року направити на адресу ПАТ «КБ «Хрещатик» акти звірки взаємних розрахунків у двох примірниках; - в строк до 25.11.2016 року звільнити орендоване приміщення та здійснити його передачу за актом приймання - передачі.

У відповідь на цю претензію відповідач звернувся до позивача з листом від 24.11.2016р., в якому виклав прохання надати додатковий час для вжиття заходів з організації погашення існуючої заборгованості, продовжити договір оренди № 14 із збереженням визначеного розміру орендної плати та зобов'язався погасити існуючу заборгованість в розмірі 122 993,96 грн. в першому кварталі 2017 року.

У наступному, претензіями від 23.12.2016р. № 2-1/12177 та від 10.01.2017р. № 2-1/63 позивач знову звертався до відповідача з вимогами щодо погашення існуючої заборгованості по орендній платі, направлення на його адресу актів звірки взаємних розрахунків, звільнення орендованого приміщення і його повернення за актом приймання - передачі.

Проте, відповідач залишив вказані вимоги, як і попередню, без задоволення, листом від 26.01.2017р. № 3/001 повідомив позивача про те, що він зобов'язується погасити існуючу заборгованість з орендної плати та належно виконувати обов'язки орендаря у подальшому, у зв'язку з чим позивач і звернувся до господарського суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, причиною спору у даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для виселення відповідача з займаних нежитлових приміщень, що орендувалися ним за договором оренди та стягнення заборгованості по орендній платі, а також неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення орендованого приміщення та пені, втрат від інфляції і процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив із того, що у зв'язку з відсутністю підписаного сторонами додаткового договору до договору оренди № 14 від 01.10.2014р. щодо продовження строку його дії, вступили в силу положення п. 8.5 даного договору, які відповідають положенням ч. 2 ст. 291 ГК України, і він припинився у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Враховуючи відмову орендаря всупереч умовам договору у добровільному порядку виконати прийняті на себе зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди, на думку суду, правомірною та такою, що підлягає задоволенню є вимога позивача про виселення відповідача з орендованих нежитлових приміщень. З урахуванням зазначеного, вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3 576,40 грн. за несвоєчасне повернення об'єкту оренди, нарахованої за період з 26.11.2016р. по 11.04.2017р., є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідач у справі не заперечує, що він свої зобов'язання щодо своєчасної і у повному обсязі сплати на користь орендодавця орендної плати, встановленої даним договором, належним чином не виконує, має заборгованість по орендній платі, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі у розмірі у розмірі 174 945, грн., а також пені у розмірі 15 049,38 грн. згідно з обчисленим судом розрахунком та інфляційних втрат у розмірі 12 657,66 грн. за період з 11.07.2016р. по 31 03.2017р. і 3% річних у розмірі 2 080,52 грн. нарахованих за період з 11.07.2016р. по 11.04.2017р. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Частиною 5 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди. Умовами укладеного між сторонами договору оренди не передбачено застережень щодо неможливості застосування зазначеного Закону до правовідносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В даному випадку господарське зобов'язання виникло між сторонами з господарського договору оренди нерухомого майна № 14 від 01.10.2014р.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 759 вказаного Кодексу визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Статтею 291 ГК України передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Після припинення договору орендар зобов'язаний звільнити приміщення.

Статтею 785 ЦК України встановлений обов'язок наймача у разі припинення договору негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.

Частиною четвертою статті 284 ГК України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідне регулювання міститься також у частині другій статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", за яким у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, та статті 764 ЦК України, якою передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Крім того, частиною третьою статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника, а у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору; також статтею 777 ЦК України встановлено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Таким чином, наведеними вище положеннями законодавства передбачено два випадки можливості продовження орендних взаємовідносин між орендарем та орендодавцем: в порядку реалізації переважного права або за наслідками продовження використання орендованого майна за відсутності відповідних заперечень орендодавця протягом законодавчо встановленого строку.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування в даному випадку вимог частини третьої статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та статті 777 Цивільного кодексу України, оскільки судом установлено, що відповідач (орендар) не скористався своїм переважним правом на укладення договору на новий строк, не повідомив до закінчення дії договору оренди позивача (орендодавця) про наміри укладення договору на новий строк, будь-яких домовленостей щодо умов такого договору сторони не досягли, а наявною заборгованістю відповідача з орендної плати станом на дату закінчення дії договору спростовується факт належного виконання відповідачем своїх договірних обов'язків, що унеможливлює використання орендарем переважного права на укладення договору на новий строк.

Разом з тим, перевіривши відповідність встановлених обставин справи приписам частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України, статті 764 Цивільного кодексу України та частини другої статті 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", колегія суддів враховує те, що умовами п. 8.2 договору оренди сторони встановили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом 15 днів він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, шляхом підписання додаткового договору до цього договору.

В силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, умовами п. 8.2 договору оренди прямо передбачено, що у будь - якому випадку продовження строку дії договору оренди № 14 від 01.10.2014р. оформлюється шляхом підписання додаткового договору до цього договору, тобто обов'язковою умовою продовження на той самий термін і на тих самих умовах зазначеного договору оренди, які були передбачені цим договором, є підписання додаткового договору до цього договору.

Судом установлено, що відповідно до вказаної умови договору оренди № 14 від 01.10.2014р. після закінчення строку його дії 01.10.2015 року сторони того ж дня підписали додатковий договір № 1 до зазначеного договору оренди, яким продовжили строк договору на той самий термін, тобто до 01.10.2016 року. Після цього жодних додаткових договорів та додаткових угод про продовження строку дії договору сторонами не підписувалося, навпаки, претензіями від 15.11.2016р. № 2-1/11322, від 23.12.2016р. № 2-1/12177 та від 10.01.2017р. № 2-1/63 позивач вимагав від відповідача терміново погасити існуючу заборгованість по орендній платі та звільнити орендоване приміщення і здійснити його передачу орендодавцю за актом приймання - передачі.

Отже, вірним є висновок місцевого суду про те, що у зв'язку із відсутністю підписаного сторонами додаткового договору до договору оренди № 14 від 01.10.2014р. про продовження строку дії даного договору після 01.10.2016 року, на підставі п. 8.5 договору саме з цієї дати він припинився у зв'язку з закінченням строку, на який було укладено даний договір оренди, а відтак орендар, відповідно до приписів чинного законодавства та умов спірного договору оренди, зобов'язаний повернути займані нежитлові приміщення орендодавцю за актом приймання - передачі. Проте, доказів повернення відповідачем позивачу об'єкта оренди за договором станом на час розгляду справи суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Отже, враховуючи той факт, що дія договору оренди припинилася, а відповідач безпідставно продовжує користуватися орендованими п'ятиповерховою будівлею готелю та нежитловим вбудовано-прибудованим приміщенням соціального культурно-побутового призначення, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині виселення відповідача із займаних будівлі та нежитлового приміщення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що договір оренди № 14 від 01.10.2014р. не закінчив свою дію, оскільки позивач до 16.10.2016 року не заявив про припинення договору або зміну його умов, з безпредметним посиланням на ч. 1 ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК України, не приймаються апеляційним судом до уваги з підстав наведених вище. Водночас, порядок та умови припинення договору оренди у зв'язку із закінченням строку дії договору, наслідки такого припинення, судом першої інстанції досліджено повно та всебічно.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Разом з тим, судом установлено, що порушення вимог п.п. 4.3.7, 4.3.8 договору оренди, ст. 785 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідачем після припинення договору добровільно не виконано вимогу позивача, викладену у претензії від 15.11.2016р. № 2-1/11332, щодо звільнення в строк до 25.11.2016 року орендованих нежитлових приміщень та їх передачі останньому за відповідним актом приймання - передачі. Фактично повернення займаних відповідачем нежитлових приміщень не відбулося і на час розгляду даної справи судом. За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовна вимога Банку щодо стягнення з відповідача неустойки в обумовленому п. 6.3 договору розмірі за період прострочення повернення приміщення з 26.11.2016р. по 11.04.2017р. в сумі 3 576,40 грн. є законною та обґрунтованою і правильно була задоволена місцевим судом.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну сплату орендної плати, втрат від інфляції та процентів річних, з огляду на таке.

Судом першої інстанції залишено поза увагою ті обставини, що предметом даного спору є стягнення з відповідача боргу з орендної плати в сумі 174 945,90 грн., нарахованої позивачем за період фактичного користування відповідачем приміщеннями з липня 2016 року по квітень 2017 року.

Як достовірно встановлено судом, договір оренди нерухомого майна № 14 від 01.10.2014р. припинився з 01.10.2016 року на підставі п. 8.5 договору у зв'язку із закінченням строку на який було укладено даний договір оренди.

Згідно з ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України унормовано, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на якій його було укладено.

Отже, орендна плата може нараховуватися орендодавцем, сплачуватися орендарем чи стягуватися з нього в судовому порядку виключно за період дії договору оренди аж до моменту його припинення, тобто в межах чинного договору оренди.

Наведені обставини переконливо свідчать про те, що в розрізі вимог ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 8.5 договору оренди з моменту припинення договору оренди з 01.10.2016 року припиненими слід вважати зобов'язання відповідача (орендаря) по сплаті орендної плати на майбутнє, а саме за час фактичного безпідставного користування майном до його повернення орендодавцю (тобто за період - з жовтня 2016 року по квітень 2017 року).

Окрім того, умовами договору оренди № 14 від 01.10.2014р. також не передбачено обов'язок орендаря сплачувати орендну плату після припинення договору оренди. Зазначеним договором та законодавством передбачено іншу відповідальність наймача за неповернення орендованого майна, ніж стягнення орендної плати, а саме стягнення неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Водночас, місцевим судом помилково не враховано наступне.

Згідно з ч.3 ст.16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, норми ч.ч.2,3 ст.13 та ч.3 ст.16 ЦК України наділяють суд повноваженнями відмовляти в позові з підстав неутримання позивача від вчинення дій, які могли б порушити права інших осіб, або ж в разі вчинення позивачем дій з наміром завдати шкоди іншій особі.

Наявне звернення орендодавця до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ «Симфонія комфорту» орендної плати за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, коли договір оренди вже припинився у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, безперечно свідчить про порушення позивачем імперативних приписів ч.ч.2,3 ст.13 ЦК України та обумовлену цим наявність підстав для відмови в позові, передбачених ч.3 ст.16 цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В силу достеменно встановленого судом факту припинення з 01.10.2016 року договору оренди № 14 від 01.10.2014р. відповідач не може бути примушений судом до вчинення дій щодо сплати орендної плати, нарахованої за період після вересня 2016року, оскільки такі дії не є обов'язковими для відповідача.

Наведена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.01.2011р. у справі № 50/118 та у постанові Верховного Суду України від 16.03.2016р. у справі № 911/677/15.

Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати лише за період з липня по вересень 2016 року в сумі 58 315,30 грн. Разом з тим, з наявного у справі розрахунку заборгованості зі сплати орендних платежів, обчисленого позивачем, вбачається, що у період з вересня 2016 року по березень 2017 року відповідачем сплачено позивачеві в рахунок орендної плати 86 105,10 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по орендній платі відсутня, у зв'язку з чим у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 174 945,90 грн. слід відмовити у зв'язку з необґрунтованістю.

Водночас, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи первинних платіжних документів з зазначенням призначення кожного конкретного платежу, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити власні розрахунки пені за несвоєчасну сплату орендної плати, втрат від інфляції та 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання, а тому у задоволенні похідних вимог про стягнення 28 986,83 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати, нарахованої за період прострочення з 11.07.2016 року по 11.04.2017 року, 2 080,52 грн. 3% річних та 12 657,66 грн. втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 11.07.2016 року по 11.04.2017 року, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 174 945,90 грн. на підставі ст. 549 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, має бути відмовлено у зв'язку з їх недоведеністю.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ТОВ «Симфонія комфорту» на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн., 3% річних у розмірі 2 080,52 грн., втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн., пені у розмірі 15049,38 грн. та витрат по сплаті судового бору у розмірі 6409,25 грн. підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення місцевого суду слід залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно з ст. ст. 44, 49 ГПК України за рахунок відповідача позивачеві підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3257,22 грн.

Згідно з ст. ст. 44, 49 ГПК України за рахунок позивача відповідачеві підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 3 667,07 грн.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СИМФОНІЯ КОМФОРТУ" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 28 квітня 2017 року у справі № 916/430/17 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Симфонія комфорту» на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" заборгованості по орендній платі у розмірі 174 945 грн., 3% річних у розмірі 2 080,52 грн., втрат від інфляції у розмірі 12 657,66 грн., пені у розмірі 15049,38 грн. та витрат по сплаті судового бору у розмірі 6409,25 грн.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення господарського суду Одеської області від 28 квітня 2017 року у справі № 916/430/17 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Симфонія комфорту" () на користь Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик" () судові витрати в сумі 3257,22 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Хрещатик" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Симфонія комфорту" () судові витрати в сумі 3 667,07 грн.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням правильних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Філінюк І.Г.