КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2017 р. Справа№ 910/17962/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

від позивача: Конопліцький І.В. (дов. від 14.04.2017 №14-75),

від відповідача: Халимон С.В. (дов. від 18.05.2017 №91/2017/05/18-4),

від органу ДВС: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017

у справі № 910/17962/15 (головуючий суддя Маринченко Я.В., судді: Босий В.П., Турчин С.О.) по розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №910/17962/15

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 809751417,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/17962/15 скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича задоволено.

Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження.

Визнано недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, ПАТ «Київенерго» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду від 06.06.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заборгованість позивача перед відповідачем була погашена 13.12.2015, тобто до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Колегія суддів першої інстанції, скасовуючи постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження не встановила, які суми були списані на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також неправомірно встановила, що факт списання заборгованості нічим не підтверджено. Крім того, на думку апелянта, списанню також підлягала сума неустойки. Також апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність внесення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості. На думку відповідача, неправомірно визнано дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження незаконними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 31.07.2017.

У судовому засіданні 31.07.2017 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду від 06.06.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП №51788448 про закінчення виконавчого провадження без змін.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Орган ДВС явку представника у судове засідання не забезпечив, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), та строків розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлених ч. 2 ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції від 06.06.2017 в апеляційному порядку за наявними матеріалами, без участі представників органу ДВС.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

У лютому 2017 року ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва із скаргою, в якій вказав, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2016 ВП№51788448 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 з підстав п.16 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі списанням згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закону №1730) пені і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за спожитий природний газ, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Вказана постанова, на думку позивача, суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки на час списання заборгованості відповідний порядок, передбачений Законом №1730, затверджений не був, у зв'язку з чим боржник не був включений до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином, позивач просить суд визнати незаконними дії ділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 26.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51788448 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 про стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 80705728,90 грн. пені, 5162620,86 грн. 3% річних, 144369676 грн. інфляційних втрат та 29432410 грн. 7% штрафу та визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли В.Е. від 26.12.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №51788448 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 по справі №910/17962/15.

Задовольняючи скаргу позивача у даній справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи позивача є обґрунтованими і правомірними, а дії державного виконавця суперечать положенням чинного законодавства.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 провадження у справі №910/17962/15 в частині стягнення грошових коштів в розмірі 32927306,00 грн. припинено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» грошові кошти: основного боргу - 209070089,85 грн., пені - 87394938,06 грн., 3% річних - 5614581,88 грн., інфляційних втрат - 155799403,02 грн. та 7% штрафу - 32325321,42 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Публічного ПАТ «Київенерго» в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 47212,59 грн. 25.12.2015 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 у справі №910/17962/15 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 касаційну скаргу ПАТ «Київенерго» задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі №910/17962/15 змінено. 04.07.2016 на виконання постанови Вищого господарського суду України від 15.06.2016 у справі №910/17962/15 Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Додатковою постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2016 у справі №910/17962/15 стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь ПАТ «Київенерго» 9974,68 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг. 25.07.2016 на виконання додаткової постанови Вищого господарського суду України від 18.07.2016 у справі №910/17962/15 Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.07.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51788448 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 у справі №910/17962/15 щодо стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованості.

02.08.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №51788448 до зведеного виконавчого провадження №50215323, яке веде Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

26.12.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла В.Е. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.16 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі списанням згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» пені, інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за спожитий природний газ, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Відповідно до ст.ст.55, 124 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Права державного виконавця визначені ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням (п.16 ч.1 ст.39 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»).

З оскаржуваної постанови державного виконавця вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження №51788448 стали обставини передбачені п.16 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». З оскаржуваної постанови державного виконавця вбачається, що ним встановлено, що сума підлягає списанню у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи та виконавчого провадження не містять жодних документів які б підтверджували факт списання заборгованості.

Тому, закінчення виконавчого провадження №51788448 на підставі п.16 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним та хибним.

Крім того, постанову державного виконавця позивач вважає незаконною, та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства оскільки на момент прийняття оскаржуваної постанови, відповідач не був включений до відповідного Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Слід вказати, що державним виконавцем, при винесені оскаржуваної постанови, не було враховано ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В преамбулі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з 1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ч.1 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що з наведених вище приписів чинного законодавства вбачається, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 01.07.2016 (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (ч.ч.1,2 ст.3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

Підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для списання зобов'язань з оплати неустойки (штраф, пеня), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, товариство мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи подання документів, визначених ч. 2 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для включення до такого реєстру (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2017 у справі №910/15873/13).

Таким чином, твердження апелянта, що заборгованість вірно списана, а виконавче провадження правомірно закінчено не приймаються судом апеляційної інстанції з підстав необґрунтованості.

Посилання ПАТ «Київенерго» в апеляцій ній скарзі на лист Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, отриманих у відповідь на звернення відповідача, згідно якого списання нарахованих штрафних санкцій здійснюється без включення підприємства до реєстру, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на невідповідність роз'яснень, викладених у листі змісту норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Лист Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України не є нормативно-правовим актом, тому йому не може надаватись перевага перед Законом України і він не може бути підставою для відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Ухвала суду першої інстанції від 06.06.2017 ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/17962/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/17962/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді М.Г. Чорногуз

Л.Г. Смірнова