ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

31 липня 2017 року Справа № 905/1748/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Вовка І.В., Карабаня В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постанову від Донецького апеляційного господарського суду 19.04.2017
та на ухвалу відГосподарського суду Донецької області 09.02.2017
у справі№ 905/1748/16
за скаргоюДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на діїоргану державної виконавчої служби
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства "Макіївтепломережа"
простягнення 14 509 993, 19 грн,

ВСТАНОВИВ:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України, не приймається до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється, зокрема за подання до суду касаційної скарги на судові рішення.

Підпунктом 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено ставку судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду.

Разом з тим Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору.

При цьому щодо сплати судового збору у касаційній скарзі Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначено, що Департамент є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахункове-касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань. У зв'язку з досить стислими строками подачі касаційних скарг на постанови суду, Департамент просив відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 зазначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів місцевого самоврядування, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету, не можуть вважатися підставою для відстрочення сплати судового збору.

Таким чином, наведені Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України обставини, не є підставою для застосування ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а саме для відстрочення сплати судового збору.

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у клопотанні про відстрочення сплати судового збору не наведено доводів та не подано доказів на підтвердження майнового становища, що унеможливлює сплату судового збору та доказів того, що протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду касаційної скарги він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування праткики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги не підлягає задоволенню.

Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України).

З огляду на те, що матеріали касаційної скарги не містять доказів сплати судового збору, а в задоволенні клопотання про відстрочення його сплати колегією суддів відмовлено, тобто подано касаційну скаргу з порушенням вимог ст. 111 ГПК України, то ці обставини є підставою для неприйняття її до розгляду та повернення.

На підставі викладеного та керуючись п. 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017 та на ухвалу Господарського суду Донецької області від 09.02.2017 у справі № 905/1748/16 з доданими до неї матеріалами повернути.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Вовк І.В.

Карабань В.Я.