ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.2017 Справа № 920/548/17

Господарський суд Сумської області, у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Малюк Р.Б., розглянувши матеріали справи № 920/548/17:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач",

м. Конотоп, Сумська область,

до відповідача: Комунального підприємства Сумської обласної ради Аптека

№ 226 міста Конотоп, м. Конотоп, Сумська область,

про стягнення 141 263 грн. 53 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача - представник Бєлов Ю.П. (довіреність № 1 від 03.01.2017);

Від відповідача - не прибув;

Суть спору: позивач подав позовну заяву № 135 від 14.06.2017, в якій просить суд стягнути з відповідача 141 263 грн. 53 коп., в тому числі 107 741 грн. 59 коп. заборгованості за теплову енергію поставлену відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з реалізації теплової енергії № 7 Т від 10.06.2013, 8 531 грн. 82 коп. пені відповідно до п. 4.2.1 договору, 5 004 грн. 05 коп. 16% річних відповідно до п. 4.2.3 договору, 3 749 грн. 50 коп. інфляційних втрат, 16 236 грн. 57 коп. 25% штрафу відповідно до п. 4.2.2 договору, а також судові витрати.

20 липня 2017 року від позивача надійшло клопотання № 168 від 18.07.2017 року, в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо відповідача. Також 20 липня 2017 року позивач направив клопотання № 167 від 18.07.2017, в якому просить суд долучити до матеріалів справи документи в обґрунтування своєї позиції по справі.

Подані документи прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20 липня 2017 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання 20.07.2017 не прибув, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвала господарського суду Сумської області про порушення провадження у справі № 920/548/17 від 20.06.2017 та ухвала від 04.07.2017 для належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання були надіслані рекомендованою поштою на адресу відповідача зазначену позивачем у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Металістів, буд. 10.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у дане судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, згідно зі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

10 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепловодпостач" (позивач) та Комунальним підприємством Сумської обласної ради Аптека № 226 міста Конотоп (відповідач) був укладений договір про надання послуг з реалізації теплової енергії № 7-Т, за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язувався своєчасно забезпечувати теплоенергію відповідача (споживача), а відповідач (споживач) зобов'язувався оплачувати послуги в установлений договором строк.

Пунктом 2.3 вищезазначеного договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до пункту 2.2 договору, розрахунок по наданим послугам проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача (постачальника), протягом трьох банківських днів з дати отримання рахунку.

Позивач вказує, що факт отримання відповідачем послуг підтверджується актами прийманням передачі теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року та рахунками на оплату на загальну суму 107 741 грн. 59 коп., що рекомендованим повідомленням направлялись відповідачеві на адресу: 41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Металістів, буд. 10.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач не виконав належним чином договірних зобов'язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 107 741 грн. 59 коп. за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт надання позивачем відповідачеві послуг з теплопостачання загальною вартістю 107 741 грн. 59 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Акти прийому-передачі теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року не підписані з боку відповідача, але відповідачем не подано доказів вмотивованої відмови від підписання актів прийому-передачі теплової енергії, доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти вимог позивача.

Судом встановлено, що факт надання позивачем відповідачу послуг з теплопостачання підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач за надані послуги своєчасно та у повному обсязі не розрахувався, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань стосовно повної оплати отриманих послуг, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 107 741 грн. 59 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Згідно п. 4.2.1. договору за несвоєчасну сплату коштів за спожиту теплову енергію відповідач (споживач) сплачує позивачу (постачальнику) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати яка діяла на час прострочення від суми, яка підлягає оплаті.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 8 531 грн. 82 коп. за загальний період з 06.12.2016 по 21.05.2017 року (а.с. 14).

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перерахунок пені за кожен період окремо з урахуванням пункту 2.2 договору не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру, згідно з яким загальний розмір пені складає 8 348 грн. 37 коп..

Розрахунок здійснено судом за допомогою інформаційно - аналітичного центру "Ліга" ТОВ "Ліга: Закон" 2017. Розрахунок суду долучено до матеріалів справи.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної сплати наданих послуг, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 8 348 грн. 37 коп. пені.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшивши розмір пені на 10 % та стягнути з відповідача 7 513 грн. 53 коп. цієї санкції.

В частині стягнення 1 018 грн. 29 коп. пені суд відмовляє.

Пунктом 4.2.2 договору сторони узгодили, що за прострочення оплати понад 60 календарних днів, відповідач (споживач) також сплачує на користь позивача (постачальника) штраф у розмірі 25% від суми оплати, яку прострочив.

Відповідно до розрахунку позивача розмір простроченого понад 60 днів платежу становить 64 946 грн. 26 коп., а штраф відповідно складає 16 236 грн. 57 коп. (а.с. 16).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 про стягнення суми пені та штрафу.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 16 236 грн. 57 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Умовою укладеного договору, а саме пунктом 4.2.3 договору, визначено, що у разі прострочення оплати за спожиту теплову енергію сплачує на користь позивача (постачальника) 16% річних за користування грошовими коштами.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до розрахунку позивача відповідачеві нараховано 16 % річних в загальній сумі 5 004 грн. 05 коп. та інфляційні втрати в сумі 3 749 грн. 50 коп. (а.с. 15-16).

Відповідно до п. 3.1 та 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, в силу наведених норм законодавства, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідачем контррозрахунку чи обґрунтованих заперечень щодо стягнення 16% річних та інфляційних втрат подано не було.

Судом здійснено перерахунок 16% та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, згідно з яким загальний розмір 16% річних становить 4 898 грн. 98 коп., інфляційні втрати складають 5 295 грн. 39 коп..

Розрахунок здійснено судом за допомогою інформаційно - аналітичного центру "Ліга" ТОВ "Ліга: Закон" 2017. Розрахунок суду долучено до матеріалів справи.

Оскільки при перевірці заявленої позивачем суми інфляційних втрат судом здійснено перерахунок, проте отримана сума є більшою ніж та, що нарахована позивачем. Тому, враховуючи, що вірна сума інфляційних втрат є більшою ніж заявлена позивачем, зазначене не дає можливості стягнути з відповідача перераховану судом суму інфляційних втрат з урахуванням меж позовних вимог.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної сплати товару, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 16% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, перевіривши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку не виходячи за межі зазначеного позивачем максимального розміру сум інфляційних збитків, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 4 898 грн. 98 коп. 16% річних, 3 749 грн. 50 коп. інфляційних збитків.

В частині стягнення 105 грн. 07 коп. 16% річних суд відмовляє за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 114 грн. 62 коп. пропорційно задоволеним позовних вимогам.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково .

2. Стягнути з Комунального підприємства Сумської обласної ради Аптека № 226 міста Конотоп (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Металістів, буд. 10, код 23051425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепловодпостач» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Вирівська, буд. 60, код 31589837) 107 741 грн. 59 коп. боргу, 7 513 грн. 53 коп. пені, 16 236 грн. 57 коп. штрафу, 4 898 грн. 98 коп. - 16% річних, 3 749 грн. 50 коп. інфляційних нарахувань та 2 114 грн. 62 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 018 грн. 29 коп. пені, 105 грн. 07 коп. 16 % річних - в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.07.2017.

Суддя С.В. Заєць