ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2017 Справа № 904/5620/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

про стягнення 1955321,67 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 27-юр від 22.11.2016;

від відповідача: адвокат ОСОБА_2, довіреність №1407/2017/5 від 14.07.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" (відповідач) про стягнення 1864370,92 грн боргу за поставлений товар, 32913,79 грн пені, 47868,34 грн інфляційних нарахувань, 10168,62 грн 3% річних, нарахованих з посиланням на належне виконання відповідачем умов договору №2007/ПС/1, укладеного між позивачем та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" 20.07.2015.

Відповідач у клопотанні за №0407/2017/1 від 04.07.2017 зазначив, що сума основного боргу у розмірі 1864370,92 грн ним визнається повністю. Також у даному клопотанні відповідач просив суд продовжити строк розгляду справи на 15 днів та перенести його на більш пізню дату у зв'язку з можливим врегулюванням питання щодо оплати основного боргу та штрафних санкцій шляхом укладення мирової угоди.

Ухвалою суду від 04.07.2017 строк розгляду справи продовжено на 15 днів до 26.07.2017 включно та відкладено на 25.07.2017.

17.07.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача 1864370,92 грн боргу за поставлений товар, 151263,03 грн пені, 121433,87 грн інфляційних нарахувань та 24113,08грн 3% річних.

Суд не приймає до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки вказана заява не містить підпису директора ТОВ "Югсталь" ОСОБА_3, що підтверджується актом господарського суду Дніпропетровської області №589/1/17 від 17.07.2017, складеним на підставі Інструкції з діловодства в господарських судах України під час розкриття конверту, надісланого позивачем.

Відповідач відзиву на позов не надав, але у заяві про надання розстрочки виконання рішення суду просить суд при винесенні рішення по справі, відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України розстрочити виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами за наступним графіком: до 30.09.2017 - 621456,97 грн, до 30.10.2017 - 621456,97 грн і до 30.11.2017 - 621456,98 грн. Дану заяву обґрунтовано, в тому числі, тим, що значні об'єми кредиторської та дебіторської заборгованості ускладнюють господарську діяльність підприємства відповідача та роблять неможливим одноразову виплату на користь ТОВ "Югсталь" суми 1864370,92 грн, яка призведе до неможливості закупки деталей для поточного ремонту електровозів, їх вузлів та агрегатів, що в свою чергу поставить під загрозу існуючі графіки перевезень залізничним транспортом та їх безпеку.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (далі - позивач, продавець) та Державним підприємством "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (правонаступником якого є відповідач, далі - покупець) було укладено договір №2007/ПС/1 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов'язався поставити покупцю товар на його замовлення - згідно специфікацій, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент), кількість товару зазначається сторонами в специфікаціях; обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реальної потреби покупця (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Згідно з пунктом 1.3 Статуту Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" відповідач є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов'язків Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування".

В подальшому додатковою угодою №1 від 07.07.2016 сторони дійшли згоди щодо зміни редакції пунктів 3.1, 4.1, 10.1 договору та доповнення його тексту пунктом 7.5.

У пункті 3.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2016) визначено, що ціна цього договору орієнтовно становить 24000000,00 грн, у тому числі ПДВ - 4000000,00 грн.

Ціна за одиницю товару вказана в специфікації на умовах СРТ Інкотермс - доставка товару на склад покупця (п. 3.2 договору).

Згідно п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2016), розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті на підставі виставленого продавцем рахунку за кожну партію товару шляхом банківського переказу у формі 100% оплати, протягом 30 робочих днів з моменту отримання товару.

За умовами п. 4.2 договору до рахунку додається накладна та інше.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що форма розрахунків за домовленістю сторін може бути інша, що не суперечить чинному законодавству України.

У відповідності до п. 10.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 07.07.2016) цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині виконання розпочатих зобов'язань - до повного їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, між продавцем та покупцем було укладено специфікації №№20-23, якими сторони узгодили найменування, кількість та ціну товару. Загальна вартість товару згідно специфікацій складає 1986910,94 грн., у тому числі:

- за специфікацією №20 - 646904,63 грн (а.с. 18);

- за специфікацією №21 - 428364,44 грн (а.с. 29);

- за специфікацією №22 - 452935,95 грн (а.с. 34);

- за специфікацією №23 - 458705,92 грн (а.с.39).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, передбачений специфікаціями до договору, на загальну суму 1986910,91 грн, про що свідчать:

- видаткова накладна №РНК-0812/4 від 08.12.2016 на суму 426746,26 грн, товарно-транспортна накладна №РНК-0812/4 від 08.12.2016, довіреність відповідача №1311 від 08.12.2016 на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 19, 21-23);

- видаткова накладна №РНК-1312/2 від 13.12.2016 на суму 220158,37 грн, товарно-транспортна накладна №1312/2 від 13.12.2016, довіреність відповідача №1311 від 08.12.2016 на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 24, 26-28);

- видаткова накладна №РНК-2012/4 від 20.12.2016 на суму 428364,44 грн, товарно-транспортна накладна №РНК-2012/4 від 20.12.2016, довіреність відповідача №1512 від 20.12.2016 на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 30, 32-33);

- видаткова накладна №РНК-2712/3 від 27.12.2016 на суму 452935,92 грн, товарно-транспортна накладна №РНК-2712/3 від 27.12.2016, довіреність відповідача №1391 від 27.12.2016 на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 35, 37-38);

- видаткова накладна №РНК-1901/1 від 19.01.2017 на суму 458705,92 грн, товарно-транспортна накладна №РНК-1901/1 від 19.01.2017, довіреність відповідача №1427 від 18.01.2017 на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 40, 42-43).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що визначений специфікаціями до договору товар було передано позивачем та прийнято уповноваженим представником відповідача без заперечень та зауважень.

Позивачем на оплату поставленого товару було виставлено відповідачу рахунки-фактури №СФ-0007026 від 08.12.2016 на суму 426746,26 грн (а.с.20), №СФ-0007078 від 13.12.2016 на суму 220158,37 грн (а.с. 25), №СФ-0007170 від 20.12.2016 на суму 428364,44 грн (а.с. 31), №СФ-0007233 від 26.12.2016 на суму 452935,92 грн (а.с. 36), №СФ-000000149 від 19.01.2017 на суму 458705,92 грн (а.с. 41).

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання за договором виконав лише частково, сплативши позивачу 02.02.2017 - 22540,00 грн та 09.02.2017 - 100000,00 грн в рахунок оплати вартості товару за видатковою накладною №РНК-0812/4 від 08.12.2016. В порушення своїх зобов'язань за договором решту оплати вартості поставленого товару відповідач не здійснив, у зв'язку з чим сума заборгованості останнього перед позивачем за договором становить 1864370,92 грн.

Вказаний вище розмір заборгованості також підтверджується і підписаним сторонами актами звірки взаєморозрахунків станом на 13.03.2017 та 24.05.2017, копії яких міститься у матеріалах справи (а.с. 44, 86).

Враховуючи, що у відповідності до нової редакції Статуту Державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" (скорочена назва - ДП "НВК "Електровозобудування" перейменоване у Державне підприємство "Дніпропетровський електровозобудівний завод" (скорочена назва - ДП "ДЕВЗ"), який є правонаступником у повному обсязі всіх прав та обов'язків, сторони 09.02.2017 уклали до договору додаткову угоду №2, якою в преамбулі та в тексті цього договору змінили назву покупця на ДП "ДЕВЗ".

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 цієї статті).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, з огляду на вищенаведені положення чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору, відповідач повинен був оплатити вартість отриманого ним товару за видатковою накладною №РНК-0812/4 від 08.12.2016 - у строк до 20.01.2017; за видатковою накладною №РНК-1312/2 від 13.12.2016 - у строк до 25.01.2017; за видатковою накладною №РНК-2012/4 від 20.12.2016 - у строк до 01.02.2017; за видатковою накладною №РНК-2712/3 від 27.12.2016 - у строк до 08.02.2017; за видатковою накладною №РНК-1901/1 від 19.01.2017 - у строк до 01.03.2017 (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати позивачу вартості отриманого ним товару є таким, що настав.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 1986910,91 грн підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований. Відповідач порушив обумовлені договором строки оплати отриманого ним товару, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 1864370,92 грн, яка була заявлена до стягнення.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач за порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару нарахував та заявив до стягнення з нього пеню в сумі 32913,79 грн за загальний період з 03.03.2017 по 13.04.2017, 3% річних у сумі 10168,62 грн за загальний період з 21.01.2017 по 13.04.2017 та втрати від інфляційних процесів у сумі 47868,34 грн за загальний період з лютого по березень 2017 року.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами пункту 7.5 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 09.02.2017) у разі порушення термінів оплати товару більше ніж на 30 робочих днів, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення, від вартості вчасно отриманого та неоплаченого товару.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, якщо з 16 по 31 день місяця, інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця

Перевіривши правильність наданих розрахунків пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за визначені позивачем періоди, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог у цій частині позову.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1864370,92 грн основного боргу за поставлений товар, інфляційних нарахувань у сумі 47868,34 грн, 3% річних у сумі 10168,62 грн та пені у сумі 32913,79 грн.

Що ж до заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Кодексу господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-яким конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних осіб так і юридичних стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розглянувши заяву відповідача про надання розстрочки, дослідивши подані ним матеріали та заслухавши думку позивача з цього приводу, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином не доведено факту його скрутного матеріального становища та необхідності у наданні останньому розстрочки.

Приймаючи до уваги те, що позивач заперечує проти надання відповідачу розстрочки, а відповідачем не надано доказів в підтвердження саме неможливості чи ускладнення виконання рішення господарського суду й обставини, на які вказує відповідач, не є тим винятковим випадком, за наявності якого можливе надання розстрочки, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на відповідача.

До того ж, слід зауважити, що звертаючись до суду з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у загальній сумі 32470,06 грн (платіжне доручення №260 від 13.04.2017 на суму 29400,00 грн та платіжне доручення №644 від 14.07.2017 на суму 3070,06 грн - за збільшення позовних вимог), тоді як належною до сплати сумою судового збору, виходячи з розміру його майнової вимоги, яку розглянуто судом, є 29329,83 грн.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на що, зайво сплачений судовий збір у сумі 3140,23 грн підлягає поверненню заявнику за умови подання ним клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" (49068, м. Дніпро, вул. Орбітальна, 13; ідентифікаційний код 32495626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь" (69005, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 5; ідентифікаційний код 37941,92 грн основного боргу, 47868,34 грн інфляційних нарахувань, 10168,62 грн 3% річних, 32913,79 грн пені та 29329,83 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В судовому засідання відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 26.07.2017.

Суддя В.Д. Воронько