КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р. Справа№ 910/782/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Юренко О.Б. - за дов.; Намінас О.В. - за дов.

від відповідача: Любченко А.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017

у справі №910/782/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна»

про стягнення збитків в розмірі 187 676,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі, позивач або ТОВ ««Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» (далі, відповідач або ТОВ «Мейнфрейт Україна») про стягнення 187 676,20 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.09.2015 між позивачем та відповідачем укладено Договір транспортного експедирування №ДКМ-122. Відповідно до заявки від 08.12.2015 №ЗКМ-2090 відповідач повинен був надати транспортні-експедиторські послуги з організації та забезпечення перевезення двох шин у контейнері 40 ОТ по маршруту FOB-Savannah, United States - Комсомольськ, Полтавська область, Україна. Строки по заявці: 02.12.2015 завантаження шин в порту Savannah, США, 07.01.2016 - прибуття вантажу в порт м. Одеса, Україна, доставка в м. Комсомольськ - орієнтовно 11.01.2016.

Проте, вантаж в м. Комсомольськ, Полтавської області поставлено лише 25.02.2016.

На думку позивача, відповідач зі своєї вини допустив простій контейнера з вантажем в порту м. Одеси з 08.01.2016 до 23.02.2016, у зв'язку з чим позивачем були понесені прямі збитки на загальну суму 187 676,20 грн., які відповідач змушений був сплатити за зберігання вантажу на контейнерній площадці та за демередж контейнеру та стягнення яких є предметом спору в даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/782/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для застосування такої міри відповідальності, як стягнення з відповідача збитків.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/782/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального та процесуального права, а саме статті 193, 216-218, 220, 224-226 Господарського кодексу України та не надав юридичної оцінки факту порушення відповідачем господарського зобов'язання - пунктів 5.3., 3.1.1. Договору транспортного експедирування №ДКМ-122 від 30.09.2015 у частині здійснення своєчасної поставки вантажу.

На думку скаржника, відповідач не вжив всіх залежних від нього заходів для того, щоб забезпечити своєчасну доставку вантажу в м. Комсомольськ, а суд першої інстанції не з'ясував, чи здійснював відповідач додаткові витрати за зберігання вантажу та демередж та не визначив розміру цих витрат.

З огляду на вказане, позивач вважає, що наявні всі передумови для стягнення з відповідача збитків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 21.06.2017.

06.06.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін. У вказаному відзиві відповідач зазначив, що долучив до матеріалів справи всі підтверджуючі належне виконання своїх зобов'язань перед апелянтом документи, зокрема, договір, заявку, акти наданих послуг, підписані апелянтом та відповідачем, гарантійні листи позивача щодо оплати, а також договори та заявки, укладені між відповідачем та залученими ним до виконання спірного перевезення підрядниками, виставлені ними рахунки та підписані з ним акти виконаних робіт, виписки з банківського рахунку відповідача та підрядників про оплату їх послуг, перерахування грошових коштів апелянта контейнерними лініями, СМR та документи транспортної лінії «ZIM», листи відповідача та скаржника, тощо.

У зв'язку із перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 №09-53/2337/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Отрюх Б.В., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 21.06.2017.

У судовому засіданні, призначеному на 21.06.2017, судом було оголошено перерву до 20.07.2017.

07.07.2017 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду доповнення до заперечень на апеляційну скаргу, у яких наголосив на тому, що перевезення було виконано ним, як експедитором, належним чином, відповідно до умов договору та заявки, а вантаж доставлено вантажоодержувачу на письмово погоджених з ним умовах.

У зв'язку із перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 №09-53/2749/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 20.07.2017.

20.07.2017 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення, у яких наголосив на тому, що наявні всі необхідні передумови для стягнення з відповідача збитків:

- факт порушення відповідачем господарського зобов'язання з несвоєчасного вивезення вантажу з порту та доставки його в м. Комсомольськ;

- документально підтверджені збитки, яких позивач зазнав у вигляді додаткових витрат (за зберігання вантажу на контейнерній площадці та за демередж контейнеру) на загальну суму 187 6767,20 грн.;

- причинний зв'язок між бездіяльністю відповідача та сплатою позивачем вищезазначених додаткових витрат;

- винна поведінка відповідача у вигляді бездіяльності протягом періоду з 08.01,2016 по 23.02.2016.

Представники позивача у судових засіданнях підтримували доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 30.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мейнфрейт Україна» (експедитор) укладено Договір транспортного експедирування №ДКМ-122 (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору експедитор зобов'язується за плату та за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги по організації та забезпеченню перевезення експортних та/або транзитних вантажів клієнта, які слідують по території України та інших держав.

Згідно з пунктом 1.2. Договору спеціальні умови організації перевезення (найменування вантажу, особливості вантажу, маршрут, вартість перечення, строки та ін.) можуть обумовлюватися сторонами в додаткових письмових угодах до даного договору або шляхом офіційної переписки, відправленої та отримуваної наручно або за допомогою поштового обігу, а також дублюванням такої переписки по факсу та/або електронною поштою.

За змістом частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до заявки №ЗКМ-2090 від 08.12.2015 до Договору на транспортно-експедиторські послуги №ДКМ-122 від 30.09.2015 позивач замовив у відповідача перевезення вантажу: дві шини Firestone 53,5 габаритні розмірі 1-ї шини: зовнішній діаметр - 3962мм, ширина профілю 1249 мм, вага - 5660 кг, маршрут перевезення: FOB-Savannah, United States - Комсомольськ, Полтавська область, Україна, строк доставки: ЕТА в порт Одеси: 07.01.16, доставка до Комсомольська: орієнтовно 11.01.16.

Порядок оплати послуг експедитора клієнтом було визначено сторонами у відповідному пункті графи Заявки № ЗТМ - 2090: загальна вартість послуг склала 4 283 дол. США. Оплата 3 000,00 дол. США в день прибуття контейнера в порт призначення + 987,00 дол. США в день розвантаження контейнера на складі одержувача + 296,00 дол. США компенсація додаткових послуг.

Як зазначає відповідач та вбачається із матеріалів справи, для виконання Заявки №ЗКМ - 2090, в частині морського перевезення, експедитор залучив компанію «Мейнфрейт, інк.» (США), з якою уклав Договір транспортного експедирування №ДТМ - 223 від 19.05.2015 (з урахуванням умов Додаткової угоди № 1 від 27.05.2015) (том 1, а.с. 162 - 173) та Заявку №ZTM-2090 від 19.11.2015 до нього (том 1, а.с. 174).

Для виконання цієї Заявки, в частині транспортування вантажу клієнта до місця призначення в місто Комсомольск з морського торгівельного м. Одеси, експедитор уклав з ТОВ «ДНС Експрес Інк.» Договір №ДТМ - 285 транспортно- експедиторського обслуговування від 16.02.2016 (том 1, а.с. 175-180) та Заявку №ЗТМ - 2090 - 2 від 16.02.2016 до нього (том 1, а.с. 181).

З метою організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажу клієнта в Одеському морському торгівельному порту, експедитор уклав з ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч Ді» Договір №ДТМ - 286 від 16.02.2016 та Додаток № 1 до нього (а.с. 182-189).

Як зазначено позивачем, 02.12.2015 шини завантажили на борт судна в порту Savannah, США.

Вантаж прибув до порту м. Одеси 07.01.2016 та був вивантажений 08.01.2016, що підтверджується документами транспортної лінії «ZIM» (том 1, а.с. 190-194).

З 07.01.2016 по 23.02.2016 відкритий контейнер з шинами №ZCSU4019302 перебував на контейнерній площадці дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса.

25.02.2016 вантаж поставлено в м. Комсомольськ, Полтавська область. Дана обставина сторонами не заперечується.

Матеріалами справи підтверджується, що протягом терміну, починаючи з 08.01.2016 по 23.02.2016, позивач сплатив за зберігання вантажу на контейнерній площадці дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса та за демередж контейнеру №ZCSU4019302 кошти в загальній сумі 187 676,20 грн. а саме:

- на підставі рахунку відповідача від 17.02.2016 №2090-1 позивач здійснив оплату в розмірі 61 980,50 грн. (без ПДВ) штрафних санкцій за простій контейнера №ZCSU4019302 (демередж) за період 07.01.2016 по 19.02.2016 (платіжне доручення від 18.02.2016р.№1000);

- на підставі рахунку від 19.02.2016 №2090-2 позивач здійснив оплату в розмірі 8 712,00 грн. (без ПДВ) демереджу (штраф за простій в морському порту) за контейнер №ZCSU4019302 згідно з рахунком №0014198 компанії ЗІМ за період 20.02.2016 - 23.02.2016 (платіжне доручення від 19.02.2016 №1041);

- на підставі рахунку від 22.02.2016 №2090-5 позивач здійснив оплату в розмірі 116 983,70 грн. (в т.ч. ПДВ на суму 19 497,28 грн.) за попереднє зберігання вантажу на терміналі дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса з 08.01.2016 по 22.02.2016 (платіжне доручення від 22.02.2016 №1088).

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Оскільки, на думку позивача, простій контейнера в порту стався з вини відповідача, тому позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача збитків у розмірі 187 676,20 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначаючи, що негативні наслідки були понесені скаржником через те, що з самого початку позивач порушив договірні умови співпраці між сторонами в частині своєчасної оплати. У свою чергу, за твердженнями відповідача, клієнт гарантував відшкодування витрат, пов'язаних зі зберіганням вантажу на контейнерній площадці дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса та за демередж контейнеру №ZCSU4019302.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

З огляду на положення статті 22 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 20.12.2010 у справі №06/113-38, від 04.07.2011 у справі №51/250.

Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування збитків, що полягають, як вбачається зі змісту позовної заяви, із додаткових витрат, понесених позивачем у зв'язку зі зберіганням вантажу на контейнерній площадці дочірнього підприємства «ГПК Україна «Компанії «ГПК Гамбург порт консалтинг ГМБХ» (ФРН) в порту м. Одеса та за демередж контейнеру №ZCSU4019302, покладає на позивача обов'язок довести наявність складових, визначених вищенаведеними нормами.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відповідно до вказаних норм тягар доказування тієї чи іншої обставини покладається виключно на сторону, яка посилається на ті чи інші обставини, в даному випадку, доказування позивачем, що надало б правові підстави для стягнення з відповідача збитків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вантаж прибув до порту м. Одеси 07.01.2016.

Відповідно до пункту 4.1. Договору плата експедитору та витрати розраховуються експедитором по кожному конкретному перевезенні та узгоджується з клієнтом шляхом обміну листами поштою, з їх дублюванням по факсу та/або електронній пошті. Після узгодження клієнтом розміру плати та витрат експедитора, останнім оформлюється та направляється клієнту відповідні рахунки для оплати.

Оплата рахунків експедитора здійснюється клієнтом протягом 5-ми (семи) банківських днів від дати виставлення акту виконаних робіт, при цьому акт повинен бути направлений клієнту по факту чи електронній пошті в день його виставляння (пункт 4.3. Договору).

Як уже зазначалося, відповідно до умов Заявки №ЗТМ - 2090 оплата 3000,00 дол. США повинна бути здійснена в день прибуття контейнера в морський торгівельний порт міста Одеса, оплата 987,00 дол. США повинна бути здійснена клієнтом в день розвантаження на складі вантажоотримувача, оплата 296,00 дол. США повинна бути здійснена клієнтом в якості компенсації додаткових послуг.

07.01.2016 експедитором було повідомлено клієнта про прибуття вантажу в порт та направлено рахунок №2090 на суму 3 220,00 дол. США. (76 583,48 грн.) (том 1, а.с.195) і Акт надання послуг №2090 від 07.01.2016 (том 1, а.с.196), який клієнтом було підтверджено та підписано 07.01.2016.

При цьому, доводи позивача, на які він посилається в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції «…не вірно визначив дату надання позивачу (дату виставлення) акту виконаних послуг № 2090 від 07.01.2016 на суму 76 583,48 грн., ототожнюючи цю дату за датою Акту (07.01.2016)…», не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки окрім дати складання Акту в ньому вказані і дати його підпису уповноваженими особами позивача та відповідача - 07.01.2016. Отже, у позивача на момент підписання Акту надання послуг №2090 від 07.01.2016 були відсутні будь-які застереження з приводу правильності дати виставлення йому відповідного Акту.

Про знаходження вантажу в морському торгівельному порту м. Одеси відповідачем повідомлено позивача, зокрема, електронним листом від 11.01.2016.

Проте, в порушення умов Договору та Заявки №ЗКМ-2090, фактично оплата за послуги міжнародного перевезення та транспортно-експедиторські послуги в розмірі 76 583,48 грн. була здійснена відповідачем з простроченням - 10.02.2016, що підтверджується випискою з банківського рахунку експедитора (том 1, а.с. 211).

Згідно з пунктом 5.1. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що експедитор несе матеріальну відповідальність за схоронність вантажу в період, коли вантаж знаходився в його безпосередньому розпорядженні. Експедитор несе відповідальність за простій контейнера в порту, що стався з його вини у випадку, якщо вина експедитора підтверджується відповідними документами.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Згідно частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином, як зазначає відповідач, у зв'язку з відсутністю оплати клієнтом рахунку експедитора від 07.01.2016 №2090, експедитор призупинив подальше експедирування вантажу, про що повідомив клієнта та почав вимагати від клієнта провести необхідну оплату, наголошуючи на тому, що клієнту доведеться оплатити і додаткові витрати: зберігання вантажу в порту та демередж. Це, зокрема, підтверджується листами експедитора.

Листом №020 від 15.01.2016 відповідач повідомив позивача про те, що 11.01.2016 ним отримано лист від позивача про виявлені помилки в Сертифікаті, Інвойсі та Пакувальному листі. Для вирішення даного питання відповідачем було надано лист №014 від 12.01.2016, де було вказано конкретні дані, що мають бути відображені в товаросупровідних документах. Помилки в товаросупровідних документах спричинили затримку контейнера в порту, зокрема, ПД номер відповідач отримав 13.01.2016.

У свою чергу, листом №375/01-16 від 29.01.2016 (том 1, а.с. 217) позивач повідомив відповідача про те, що він залучає іншу сторонню транспортну компанію для виконання послуг з доставки вантажу.

У відповідь, листом вих. №091 від 01.02.2016 (том 1, а.с. 218-219) відповідач зазначив, що не заперечує проти рішення позивача щодо доставки до м. Комсомольськ вантажу іншим експедитором. Проте, для подальшої організації перевезення необхідно, зокрема: оплатити вартість послуг ТОВ «Мейнфрейт Україна» в сумі 3 220,00 дол. США транспортування вантажу ТОВ «Єристівський ГЗК» до терміналу в м. Одесі. З урахування того, що ТОВ «Мейнфрейт Україна» компенсує зберігання контейнера з вантажем «Єристівський ГЗК» на терміналі за період з 14.01.2016 по 20.01.2016, оплатити вартість зберігання контейнера з вантажем за період з 08.01.2016 по 13.01.2016 та з 21.01.2016 по 01.02.2016 на загальну суму 1 320 дол. США. Беручи до уваги те, що лінія ТОВ «ЦІМ ІНТЕГРЕЙТЕД ШИНГ ЮКРЕЙН СЕРВІСЕЗ ЛТД.» надала 14 календарних днів, вільних від демереджу, при цьому: контейнер з вантажем «Єристівського ГЗК» прибув в порт м. Одеси 07.01.2016, ПД номер був наданий ТОВ «Єристівський ГЗК» 14.01.2016, строк дії доручення ТОВ «Єристівський ГЗК» на ТОВ «Мейнфрейт Україна» сплив 20.01.2016, внаслідок чого з цієї дати ТОВ «Мейнфрейт Україна» позбавлено можливості організувати вивезення вантажу з терміналу, оплатити демередж контейнера, нарахований з 21.01.2016, згідно з рахунком лінії та оплатити вартість навантажувально-розвантажувальних робіт в сумі 296,00 дол. США відповідно до умов заявки №ЗКМ-2090 від 08.12.2015.

У подальшому, листом №459/02-16 від 05.02.2016 (том 1, а.с. 220-221) позивач повідомив відповідача про те, що ним прийнято рішення щодо повного виконання зобов'язань компанією ТОВ «Мейнфрейт Україна» згідно умов договору траснпортно-експедиційних послуг №ДКМ-122 від 30.09.2015. У свою чергу, після прибуття вантажу в м. Комсомольськ ТОВ «Єристівський ГЗК» гарантує оплату ТОВ «Мейнфрейт Україна» з наступними сумами: 3 220 дол. США за транспортування вантажу до терміналу м. Одеса, 296,00 дол. США за вантажувально-розвантажувальні роботи. У зв'язку з тим, що по теперішній час виникли додаткові витрати, пов'язані зі зберіганням в порту та демереджу контейнера, ТОВ «Єристівський ГЗК» пропонує наступний розподіл фінансових зобовязань за даними витратами: вартість додаткових витрат, що будуть сплачені ТОВ «Єристівський ГЗК»: оплата зберігання та демереджу за період з 08.01.2016 по 13.01.2016, вартість додаткових витрат, що будуть сплачені ТОВ «Мейнфрейт Україна»: оплата зберігання та демереджу за період з 14.01.2016 по 29.01.2016, вартість додаткових витрат, що будуть сплачені ТОВ «Єристівський ГЗК» та ТОВ «Мейнфрейт Україна» в рівних частинах: оплата зберігання та демереджу за період з 29.01.2016 по дату перевантаження вантажу на трал.

Листом вих. №191 від 22.02.20216 відповідач повідомив позивача про те, що на виконання листа ТОВ «Єристівський ГЗК» №459/02-16 від 05.02.2016 щодо відновлення співпраці, для подальшої доставки вантажу ТОВ «Єристівський ГЗК» необхідно виконати наступні дії: до 24.02.3016 оплатити вартість зберігання контейнера з вантажем на терміналі ДП «ВПК Україна» за період з 08.01.2016 по 24.02.2016 згідно з виставленим рахунком; до 24.02.2016 оплатити роботи по перевантаженню вантажу з контейнера на автотранспорт на терміналі ДП «ВКП Україна» в м. Одеса згідно з виставленим рахунком та оплатити транспортно-експедиторські послуги в розмірі 770 дол. США.

Матеріалами справи підтверджується, що 18.02.2016 клієнт сплатив (відповідно до виписки з банківського рахунку відповідача) (том 1, а.с. 212-214) рахунок експедитора №2090-1 від 17 лютого 2016 року на суму 61 980,50 грн. (оплата демереджу (штраф за простій в морському порту) за контейнер № ZCSU4019302, згідно з рахунком №001498 контейнерній лінії «ZIM» (за період 07.01.2016 - 19.02.2016) (том 1, а.с. 224).

Оплату рахунку №2090-1 від 17.02.2016 позивачем було попередньо підтверджено гарантійним листом від 18.02.2016 №655/02-16 (том 1, а.с. 215).

19.02.2016 клієнт сплатив рахунок експедитора №2090-2 від 19 лютого 2016 року на суму 8 712,00 грн. (оплата демереджу (штраф за простій в морському порту) за контейнер № ZCSU4019302, згідно з рахунком № 001498 контейнерної лінії «ZIM» (за період 20.02.2016 - 23.02.2016) (том 1, а.с. 225).

3азначені кошти експедитором було перераховано компанії «Мейнфрейт інк.» (нерезидент, США) згідно виставленого нею рахунку Invoice S02075684/I від 07.01.2016 (том 1, а.с. 226) (це підтверджується випискою з банківського рахунку експедитора (том 1, а.с. 212-214). «Мейнфрейт інк.» (США), в свою чергу, перерахувала їх контейнерній лінії «ZIM» згідно рахунку №001498 (том 1, а.с. 226) (підтверджується випискою з банківського рахунку «Мейнфрейт інк.» (США) (том 1, а.с. 227-229).

Оплату рахунку №2090-2 від 19.02.2016 позивачем попередньо було підтверджено електронним листом клієнта від 19.02.2016 (том 1, а.с. 216).

22.02.2016 клієнт сплатив рахунок експедитора №2090-5 від 22 лютого 2016 року на суму 116 983,70 грн. (попереднє зберігання вантажу на терміналі ДП «ВПК «Україна» (морський порт Одеса) з 08.01.2016 по 22.02.2016) (том 1, а.с. 243).

Зазначені кошти, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву та підтверджується доданими до нього документами, експедитором було перераховано ТОВ «Інтернешнл карго сервіс ейч. ді» згідно з умовами Договору про надання транспортно - експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №ДТМ-286 від 16.02.2016 та Додатку №1 згідно рахунку ТОВ «Інтернешенл карго сервіс ейч. ді» №173 від 22.02.2016 (том 1, а.с. 238), яке, в свою чергу, перерахувало їх оператору контейнерного терміналу Одеського морського торгівельного порту - ДП «ГПК Україна» згідно рахунку - Invoice №4698 від 23.02.2016 на суму 120 592,76. грн., що підтверджується банківськими та бухгалтерськими документами (том 1, а.с. 239 - 241).

Оплату рахунку №2090-5 від 22 лютого 2016 року на суму 116 983,70 грн. позивач погодив підписаним ним та скріпленим печаткою підприємства Актом надання послуг №2090-5 від 23.02.2016 на суму 116 983,70 грн. (том 1, а.с. 242), в якому зазначено, що виконавцем виконано наступні роботи: попереднє зберігання вантажу на терміналі ДП «ВПК Україна» (морський порт Одеса) з 08.01.2016 по 22.02.2016 на суму 116 983,70 грн. Сторони претензій одна до одної по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не мають.

Відповідно до умов пункту 3.3.3. Договору експедитор має право отримувати відшкодування своїх витрат, оплату винагороди, а також додаткових витрат, які виникли при виконанні умов даного договору.

Вищевикладеними обставинами справи підтверджується, що на кожному етапі перевезення експедитор письмово погоджував свої дії з клієнтом, у тому числі, і оплату рахунків, які є предметом позовних вимог, що відповідає положенням пунктів 1.2., 4.1. Договору.

З огляду на зазначене, оскільки позивачем гарантувалася відповідачу оплата вищезазначених витрат та підписано акти надання послуг з виконання цих робіт без заперечень, витрати в розмірі 187 676,20 грн. є додатковими витратами, які виникли при виконанні умов Договору.

Водночас, у матеріалах справи відсутні відповідні документи, що підтверджують вину експедитора у простої контейнера в порту. Факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача суду не доведений. Відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою.

Отже, позивач не надав суду доказів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини відповідача за завдану позивачу шкоду у заявленому ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» розмірі.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 187 676,20 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/782/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/782/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/782/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх