ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р.Справа № 923/412/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Діброви Г.І.,

при секретарі судового засідання Маленкова О.П.,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, за довіреностями,

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_3, за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективного підприємства Промжилбуд

на рішення господарського суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року

по справі №923/412/16

за позовом Агрофірми радгоспу Білозерський

до Колективного підприємства Промжилбуд

про стягнення боргу в сумі 101930,62 грн.

та за зустрічним позовом Колективного підприємства "Промжилбуд", смт. Білозерка, Білозерський район, Херсонська область

до Агрофірма-радгосп "Білозерський", с. Дніпровське, Білозерський район, Херсонська область

про визнання недійсним договору від 01.04.2012р. про надання послуг

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Агрофірма радгосп Білозерський (далі-позивач) звернулася до господарського суду Херсонської області з позовом до Колективного підприємства Промжилбуд (далі-відповідач) про стягнення з останнього заборгованості в сумі 101 930,62 грн., з яких 53000 грн. основного боргу за надані у 2012 році послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції, догляду за молодими садами та ягодами, підготовці сільськогосподарської продукції до реалізації, 5205,62 грн. 3% річних та 43725 грн. інфляційних втрат за прострочення боржником грошового зобовязання по оплаті послуг.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 09.06.2016р. (суддя Задорожна Н.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оригінали письмових доказів відсутні, надані позивачем в якості письмових доказів в обґрунтування позовних вимог ксерокопії договору про надання послуг від 01.04.2012р. та акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №0У-0000036 від 31.12.2012 р. з додатком №1 не засвідчені належним чином, тому не прийняті у якості доказів в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 року зазначене рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2016р. скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. та рішення господарського суду Херсонської області від 09.06.2016р. у даній справі, справу передано на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

При новому розгляді справи відповідачем було подано зустрічну позовну заяву про визнання договору про надання послуг недійсним.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 16.02.2017р. (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 101 930,62 грн. задоволені, в задоволенні зустрічного позову про визнання договору про надання послуг від 01.04.2012 року недійсним відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що договірні правовідносини між сторонами доведені судовими рішеннями, факт виконання робіт доведено актом виконаних робіт, який підписано сторонами, тому позов підлягає задоволенню. Підстави для визнання договору недійсним згідно ст.ст. 203,215 ЦК України, ст. 180 ГК України відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати його та прийняти нове рішення, відповідно до якого відмовити Комунальному підприємству Агрофірма радгосп «Білозерський» у задоволенні позову до Колективного підприємства «Промжилбуд» про стягнення 101930,62 грн. та задовольнити зустрічний позов Колективного підприємства «Промжилбуд» до Комунального підприємства Агрофірма радгосп «Білозерський» про визнання недійсним договору, а саме: визнати недійсним договір про надання послуг від 01.04.2012 року, укладений між ОСОБА_4 підприємством «Промжилбуд» та Комунальним підприємством агрофірмою радгосп «Білозерський».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд неповно дослідив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права та невірно тлумачив положення оспорюваного договору, що призвело до прийняття неправильного рішення по суті спору, посилаючись на наступне.

Апелянт вважає, що договір про надання послуг від 01.04.2012 р. між КП «Промжилбуд» та АФ радгосп «Білозерський» підписаний сторонами в порушення в порушення ст. 203 ЦК України, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, у зв'язку із чим він є неукладеним та підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Разом з тим, у договорі відсутні посилання щодо застосування держстандартів або інших нормативно-технічних документів до якості предмета договору. Також оспорюваний договір не містить жодних положень, які б вказували на встановлення ціни послуг. Посилання на те, що ціна буде встановлена на момент виконання робіт не є досягненням сторонами згоди щодо даної істотної умови у розумінні ст. 180 ГК України.

Також на думку скаржнка, сторонами не досягнуто згоди щодо підстав дострокового припинення дії Договору, які також є істотними умовами договору, оскільки стосуються строку його дії.

У зв'язку із невстановленням строку дії договору та строків надання послуг судом невірно застосовано п. 3.5. Договору, згідно якого оплата за надані послуги здійснюється КП «Промжилбуд» протягом 5 банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги.

При цьому, апелянт звернув увагу, що оригінал акту від 31.12.2012 року у судове засідання не надано, виходячи з чого обставина його існування не підтверджена належними та допустимими доказами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Апелянт зазначає, що викладеними обставинами підтверджується, що АФ радгосп "Білозерський" новими доказами та поясненнями на їх підставі змінило підставу для задоволення позовних вимог, що відповідно до ст. 22 ГПК України не допускається після початку судового розгляду. З цього слідує той факт, що строк позовної давності слід застосовувати саме з тієї дати, про яку зазначено у первісній позовній заяві - з 06.01.2013 р.

Як наслідок це стало підставою і для протиправної відмови у застосуванні строків позовної давності, які КП «Промжилбуд» просило застосувати з 06.01.2012 р. (з дати настання права вимоги за первісним позовом, на яку АФ р-п «Білозерський» посилався по тексту первісного позову), однак суд першої інстанції рахував їх виходячи із наявності нових поданих актів наданих послуг, які не могли бути підставою для задоволення позовних вимог, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм ГПК України, а тому підлягає скасуванню, в первісному позові про стягнення заборгованості слід відмовити, зустрічний позов про визнання недійсним договору про надання послуг підлягає задоволенню.

Ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення комплексної судової товарознавчої експертизи та експертизи документів бухгалтерського обліку у звязку з тим, що зазначене клопотання про проведення експертизи не було заявлено в суду першої інстанції, та заявником не обґрунтовано неможливість його заявлення в суді першої інстанції згідно приписів ст.101 ГПК України. Також судова колегія вважає, що питання, поставлені перед експертами, не стосуються предмету спору та призведуть лише до затягування вирішення спору.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Агрофірма радгосп "Білозерський" звернулась з позовною заявою до господарського суду Херсонської області до Колективного підприємства "Промжилбуд" про стягнення 53 000 грн. - основного боргу за надані у 2012р. послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції, догляду за молодими садами та ягодами, підготовці сільськогосподарської продукції до реалізації, 5205,62 грн. - 3% річних та 43 725 грн. - інфляційних втрат за прострочення боржником грошового зобов'язання по оплаті послуг.

В судовому засіданні судовою колегією Одеського апеляційного господарського суду були оглянуті оригінали акту здачі-прийняття робіт від 24.02.2014р. № ОУ-0000005 та акту здачі-прийняття робіт від 10.03.2014р. № ОУ-0000006.

Також в судовому засіданні позивачем надані додаткові пояснення та докази щодо їх викрадення у позивача.

Судова колегія погоджується з висновком суду щодо встановлення факту договірних відносин між сторонами по справі на підставі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2013р. у справі №821/934/13-а.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.06.2013р. у справі №821/934/13-а, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2013р., встановлені обставини наявності між позивачем та відповідачем договірних правовідносин та надання позивачем послуг відповідачу за спірним договором від 01.04.2012 року.

Вищезазначеною постановою Херсонського окружного адміністративного суду адміністративний позов Колективного підприємства "Промжилбуд" до ДПІ у Білозерському районі Херсонської області ДПС про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2013р. задоволено.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Херсонським окружним адміністративним судом, 01.04.2012р. між КП «Промжилбуд» та АФ радгоспом «Білозерський» було укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується, за завданням замовника, надати замовнику послуги власними трудовими ресурсами у рослинництві.

31.12.2012р. між КП «Промжилбуд» та АФ радгоспом «Білозерський» було підписано акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000036, згідно з яким АФ радгоспом «Білозерський» було надано послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції на суму 5 351 227,09 грн., по догляду за молодими садами та ягідниками на суму 259 748,82 грн. та по підготовці сільськогосподарської продукції до реалізації на суму 1 526 074,09 грн., загальна вартість робіт без ПДВ 7 137 050 грн, ПДВ 20% - 1427410 грн., всього 8 564 460грн.(т.1 а.с.14,18)

Тоді ж, АФ радгоспом «Білозерський» було видано КП «Промжилбуд» податкову накладну №2787/2 з відміткою про її реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних безпосередньо на бланку накладної. У графі «номенклатура товарів/послуг продавця» вказаної податкової накладної зазначено «послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції, послуги по закладці та догляду за молодими насадженнями, вирощуванню сільгосппродукції згідно додатку, послуги по підготовці сільськогосподарської продукції для реалізації».

Згідно пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, 19.02.2013р. посадовою особою ДПІ у Білозерському районі Херсонської області ДПС проведено камеральну перевірку КП «Промжилбуд» з питань правомірності формування податкового кредиту з платником податків АФ радгосп «Білозерський» за період грудень 2012 року, за результатами якої було складено акт №33/1501/23702294 від 19.02.2013р.. У висновках акту перевірки вказується на заниження позивачем податкового кредиту з ПДВ в сумі 1427410 грн..

Приписами ст. 35 ГПК України визначено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Відповідно до п.91 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", передбачене частиною першою статті 35 ГПК визнання обставин сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, може бути реалізоване і в суді апеляційної інстанції на загальних підставах (див. підпункт 2.5 1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")".

За таких обставин, судова колегія цілком погоджується з судом першої інстанції, який правомірно прийняв доведеним, без додаткового доказування, факт укладання вищезазначеного договору про надання послуг від 01.04.2012року та акт виконаних робіт від 31.12.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору агрофірма зобов'язалася власними трудовими ресурсами, матеріалами та технікою надавати Підприємству послуги з догляду та проведення агрозаходів з вирощування стосовно насаджень плодових дерев та ягідних кущів, загальною площею 560,00 га. (з них 332,9 га виноградників, 11,8 га вишневого саду, 32,3 га грушевого саду, 4,5 га кизилового саду, 2 га малиннику, 49,0 га персикового саду, 23,9 га сливового саду, 103,6 га яблуневого саду), за графіком, що встановлюється сторонами даного договору відповідно до природних умов та технологічних процесів, з встановленням вартості послуг сторонами на момент їхнього виконання (надання) та фіксацією вказаної вартості послуг та фактичних, по кожному полю, обсягів надання послуг в акті щодо їхнього виконання, а Підприємство, в свою чергу, зобовязалося забезпечити Агрофірму необхідним для надання послуг обсягом пального та по завершенню робіт за договором, а саме, протягом 5 (пяти) банківських днів після підписання останнього акту щодо надання послуг за даним договором повністю розрахуватися з Агрофірмою за її послуги (надалі договір).

Відповідно до п.3.2. договору сторони підписують акти щодо надання послуг не пізніше наступного дня після їх виконання.

Пункт 3.5. Договору встановлює строк оплати наданих послуг у вигляді 5 банківських днів з моменту підписання останнього акту про надані послуги.

За п. 6.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, з скріпленням підписів відбитками печаток сторін, та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором.

На виконання умов спірного договору було складено та підписано :

- акт здачі-прийняття робіт від 31.12.2012р. № ОУ-0000036 на суму 8 564 460,00 грн. (з ПДВ), з додатком до нього,

- акт здачі-прийняття робіт від 24.02.2014р. № ОУ-0000005 на суму 630 656,10 грн. (з ПДВ), з додатком до нього,

- акт здачі-прийняття робіт від 10.03.2014р. № ОУ - 0000006 на суму 152 697,00 грн. (з ПДВ), з додатком до нього.

Судова колегія звертає увагу, що спірні акти підписані сторонами договору та скріплені відбитками печаток сторін договору, при відсутності будь-яких зауважень щодо обсягів, строків та якості послуг. Зі змісту актів вбачається, що сторони договору не мають претензій одна до одної.

Судова колегія зазначає, що Підприємство не надало суду будь-яких доказів здійснення Підприємством оплати послуг Агрофірми за будь-яким актом щодо надання послуг .

Щодо посилань апелянта про те, що позивачем АФ радгосп «Білозерський» неправомірно було надано суду після початку судового розгляду справи по суті спору та після заявлення КП «Промжилбуд» зустрічного позову та заяви про застосування строків позовної давності нові акти наданих послуг №ОУ-0000005 від 24.02.2014 р. та №ОУ-0000006 від 10.03.2014 р., що є зміною підстав та предмету позову, судова колегія зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на положення абз. абз. 4, 5 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в яких зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

При цьому, визначення (зміна) предмета або підстав позову є процесуальним правом виключно позивача, передбаченим ст. 22 ГПК України.

Колегія суддів відзначає, що у квітні 2016 року Агрофірма радгосп Білозерський (далі-позивач) звернулася до господарського суду Херсонської області з позовом до Колективного підприємства Промжилбуд про стягнення з заборгованості в сумі 101 930,62 грн., з яких 53000 грн. основного боргу за надані у 2012 році послуги по вирощуванню сільськогосподарської продукції, догляду за молодими садами та ягодами, підготовці сільськогосподарської продукції до реалізації, 5205,62 грн. 3% річних та 43725 грн. інфляційних втрат за прострочення боржником грошового зобовязання по оплаті послуг.

При повторному розгляді справи позивач наполягав на своїх вимогах, заявлених первісно в квітні 2016 року, посилаючись в якості підстави позову на договір про надання послуг від 01.04.2012 року та акт виконаних робіт від 31.12.2004 року. Предметом позову залишені вимоги про стягнення заборгованості.

Інших змін позовних вимог матеріали справи не містять.

22 грудня 2016 року позивачем по справі заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені ксерокопію акту здачі-прийняття робіт від 24.02.2014р. № ОУ-0000005 на суму 630 656,10 грн. (з ПДВ), з додатком до нього та засвідчену ксерокопію акту здачі-прийняття робіт від 10.03.2014р. № ОУ - 0000006 на суму 152 697,00 грн. (з ПДВ), з додатком до нього, т.2 а.с. 36-41, що відповідає приписам ст.ст. 22, 32-34 ГПК України та не суперечить жодним нормам ГПК України.

Як вбачається з протоколів судових засідань, позивач продовжував наполягати на існуванні договору та стягненні частини суми по акту виконаних робіт від 31.12.2012року, незважаючи на відсутність оригіналів документів.

Отже, судова колегія відхиляє доводи апелянта про незаконність рішення суду у звязку з неправомірною зміною підстав и предмету позову позивачем в ході судового розгляду, оскільки позивач не вимагає стягнення коштів на підставі додатково наданих актів виконаних робіт за інші періоди.

При цьому, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, в додаткових поясненнях, наданих до суду 12.07.17 та 13.07.17р.р. позивач доводив суду причини неможливості надання оригіналів вищезазначених документів, посилаючись на наступне.

Позивач зазначав, що 28.02.2014 року в газеті «Придніпровська зірка» була дана обява про недійсність втраченої гербової печатки Агрофірми радгосп «Білозерський».

Згідно розпорядження Дніпровського сільського голови Білозерського району Херсонської області від 13.04.2014 року було розірвано контракт та звільнено ОСОБА_5 (який підписав спірний договір) від виконання обовязків директора Агрофірми радгосп «Білозерський» з 13.03.2014року.

Згідно акту комісії щодо розслідування факту втрати оригіналів документів Агрофірми радгосп «Білозерський» від 31.032014р. встановлено, що оригінали документів безпосередньо знаходились на відповідальному зберіганні головного бухгалтера та директора Агрофірми радгосп «Білозерський» ОСОБА_5.

Згідно листа відділу слідчого управління МВС України в Херсонській області від 10.11.2014року для прийняття рішення в порядку ст.214 КПК України щодо заяви про незаконне використання печатки Агрофірми радгосп «Білозерський» направлено Білозерського РВ УМВС УКраїни в Херсонській області.

Згідно листів прокуратури Херсонської області від 22.05.2015р, 18.09.2015р. вбачається, що за фактом викрадення оригіналів первинних документів колишнім керівництвом Агрофірми радгосп «Білозерський» внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань .

За таких обставин, судова колегія вважає за можливе вважати поважними причини неможливості надання оригіналів спірного договору про надання послуг та акту виконаних робіт від 31.12.2012р. та приймає до уваги ксерокопії відповідних документів.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 підприємство "Промжилбуд" не надав суду пояснень з приводу наявності рішення адміністративного суду за його позовом про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2013р., яке стосується спірного договору про надання послуг та спірного акту про надання послуг.

Судова колегія вважає поважними причини ненадання позивачем оригіналів вищезазначених документів, а саме ксерокопії договору про надання послуг та акту виконаних робіт від 31.12.2012 року у звязку з їх викраденням колишнім керівництвом.

Доводи апелянта щодо пропуску строків позовної давності для стягнення заборгованості судова колегія відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Агрофірма та Підприємство узгодили між собою такий порядок послуг за договором, за яким оплата всіх наданих в межах (на підставі) договору послуг, здійснюється після складання останнього у часі акта щодо надання послуг до договору.

Так останнім актом щодо надання послуг до договору є акт про надання послуг № ОУ-0000006 від 10.03.2014р. , який наданий суду в оригіналі, підписаний та скріплений печатками. Будь-яких доказів іншого матеріали справи не містять.

Судова колегія погоджується з висновком суду, що відповідно з пункту 3.5 договору строк оплати послуг за надані Агрофірмою за даним договором послуги Підприємство повинно було провести протягом 5 (пяти) банківських днів після підписання останнього акту про надання послуг №ОУ-0000006 від 10.03.2014р. , тобто до 14.03.2014р. (пятий робочий день, починаючи з 10.03.2014р.).

Підприємство не надало доказів сплати Агрофірмі 53 000,00 грн. основного боргу (з оплати послуг за договором), тому підлягають до стягнення.

Керуючись положеннями ст.43 ГПК України, судова колегія, оцінивши у сукупності всі докази по справі, вважає, що суд першої інстанції на законних підставах прийшов до висновку про задоволення первісних позовних вимог.

Судова колегія цілком погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції, що підставами для визнання договору недійсним є недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов не відповідають вищезазначеним нормам чинного законодавства та умовам спірного договору.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, при розгляді справи вказані обставини, як кожна з них окремо, так і у своїй сукупності, об'єктивно не є доказами невідповідності змісту оспорюваного Підприємством договору нормам Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1. ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Відповідно до ч.2. ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також, умови, щодо яких на вимогу однієї з сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до ч. 3. ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну, строк дії договору.

Отже, судова колегія вважає, що підписання актів здачі-прийняття робіт свідчить про узгодження ціни та строків оплати між Сторонами, що відповідає умовам п.п.3.1,3.5 договору, згідно яких вартість послуг встановлюється сторонами на момент виконання робіт та фіксується в акті виконаних робіт, та підлягають оплаті протягом 5 днів після підписання останнього акту, тому доводи скаржника з цього приводу не відповідають дійсним обставинам справи та умовам договору.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у звязку із недоведеністю заявлених зустрічних позовних вимог належними та допустимими доказами, правові підстави для задоволення позову відсутні.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції скаржником не надано ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, та всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України не доведені ті обставини, на які скаржник посилався, як на підставу своїх вимог.

Також судова колегія підкреслює, що недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов в будь-якому разі не є підставами для визнання договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Відповідно до п.2.6. цієї Постанови, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке* Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія звертає увагу скаржника на помилковість його правової позиції з приводу недосягнення згоди з усіх істотних умов договору сторонами, як правомірну підставу для визнання договору недійсним.

Судова колегія перевірила та погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3 %.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року у справі №923/412/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Колективного підприємства Промжилбуд залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 25.07.2017р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва