ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" липня 2017 р. Справа № 918/418/17

Суддя Марач В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО ТРАК САЛЮТ"

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про стягнення заборгованості по оплаті за автотранспортне перевезення вантажу міжнародному сполученні

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТО ТРАК САЛЮТ" (далі - Позивач) звернулось в господарський суд Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 2 900 грн. за надані послуги та виконане належним чином у березні 2017 р. перевезення вантажу у міжнародному сполученні автомобільним транспортом Позивача.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 березня 2017 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір №10 перевезення вантажів, за умовами якого Позивач приймає на себе зобов'язання здійснити перевезення автомобільним транспортом вантажів по території України та іноземних держав, у відповідності до замовлень, наданих Відповідачем, які після підписання сторонами ставлять невід'ємну частину даного договору, а Відповідач зобов'язаний прийняти надані послуги та сплатити їх вартість .

Відповідач взяте на себе зобов"язання за вказаним Договором належним чином не виконав, оплату проводив не своєчасно, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2 900 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 14 червня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/418/17.

Ухвалою суду від 11 липня 2017 року розгляд справи відкладався.

Відповідач подав заяву про долучення до матеріалів справи ксерокопії платіжного доручення № 637 від 06.07.2017 р. що підтверджує факт сплати відповідачем боргу у сумі 2900,00 грн.

Представник відповідача у судове засідання 25.07.2017р. не з'явився. Крім того, від відповідача до господарського суду повернулася ухвала суду з відміткою поштового відправлення "за незапитом".

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того частиною першою статті 64 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідачем сума боргу в розмірі 2900 грн. за надані послуги та виконане належним чином у березні 2017 р. перевезення вантажу у міжнародному сполученні автомобільним транспортом Позивача сплачена, що підтверджується платіжним дорученням № 637 від 06.07.2017 р. яке наявне в матеріалах справи.

Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем врегульовано спір у добровільному порядку, то відповідно, відсутній предмет спору, а відтак провадження у справі № 918/418/17 підлягає припиненню.

Також ТзОВ "АВТО ТРАК САЛЮТ" у позовній заяві просить у разі ухвалення рішення по справі на користь ТзОВ "АВТО ТРАК САЛЮТ" включити до судових витрат стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 пропорційно до суми задоволених позовних вимог суму витрат на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Таким чином, відшкодовуються судові витрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

За змістом п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стаття 44 ГПК України передбачає відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг, наданих лише адвокатом, а не будь-яким представником.

У контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону України «Про адвокатуру», де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні за наявності документального підтвердження витрат: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг (пункт 10 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998р. N 02-5/78 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», із змінами і доповненнями).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не додано жодного документа про підтвердження наданих послуг на правову допомогу ( угода, договір). На підтвердження проведеної оплати позивачем не було надано господарському суду письмове підтвердження про сплату вартості правової допомоги на суму 7000 грн.

Отже вимога позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. як судових витрат не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанції.

Відтак, у разі необхідності позивач вправі звернутися до господарського суду, що виніс ухвалу про припинення провадження у справі з клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №918/418/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ТРАК САЛЮТ" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 2 900 грн. за надані послуги та виконане належним чином у березні 2017 р. перевезення вантажу у міжнародному сполученні автомобільним транспортом Позивача - припинити.

Суддя Марач В.В.