ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 р. Справа № 909/587/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Кучма І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,76018

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" вул. С.Петлюри, 10, м. Івано - Франківськ, 76005

про стягнення заборгованості в сумі 54881,57грн.

за участю:

Від позивача: ОСОБА_2, (паспорт НОМЕР_2 )-представник;

Від відповідача Сидоренко О.М. (довіреність №165 від 28.05.17)-представник.

ВСТАНОВИВ

Фізична особа підприємець ОСОБА_1, до звернулася до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" про стягнення заборгованості в сумі 65115,56 грн. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.17р. порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 04.07.17р. Ухвалою суду від 11.07.2017року розгляд справи було відкладено на 18.07.2017року.

Представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог б/н від 17.07.2017року (вх.№ 7205/17 від 07.07.2017року), в якій просить суд, стягнути з відповідача основний борг у розмірі 45 718,30грн., 1665,59грн. -3% річних, 7497,68грн. - інфляційні збитки, загалом 54881,57грн.

Враховуючи правила ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, а спір вирішується, виходячи зі зменшеної ціни позову. При цьому, суд бере до уваги п.3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., в якому зазначено, що в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, а саме - 54881,57грн., виходячи з якої вирішується спір. При цьому, будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги (зменшені).

Представник відповідача, в судовому засіданні, факт отримання продукції не заперечує, проте, враховуючи відсутність договору вважає нарахування пені безпідставним. Свої заперечення відповідач зазначив у відзиві на позов № 224 від 17.07.2017року ( вх. 1193/17 від 17.07.2017року).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, враховуючи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Івано-Франківським м'ясокомбінат» (далі - відповідач, одержувач) виникли двосторонні зобов'язання із поставки та оплати товару. Протягом 2014-2015pp. постачальник поставив товару на 115965,90 грн., а одержувач оплатив товару лише на 70247, 60 грн.. Позивач у лютому 2016 року направляв відповідачу лист-претензію із проханням погасити дану заборгованість та додав акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 01.01.2016 року. 13 лютого 2016 року дана претензія була вручена відповідачу, а даний акт звірки відповідачем підписано. У 2015 році відповідачем частково здійснювалась оплата на загальну суму за рік 70247,60грн., з яких 12753,91 грн. зараховано позивачем у рахунок боргу за 2014 рік. Таким чином, в загальному, за 2015 рік позивач поставив товару на 103211,99грн., а відповідачем оплачено частково, а саме-57493,69 грн.

Станом на день звернення до суду неоплаченими видатковими накладними за 2015 рік є: видаткова накладна №0429/53 від 29.04.2015р. на суму 6543,20 грн, з яких оплата відповідачу зарахована в сумі 2263,27грн., залишок 4279,93грн. не оплачено; видаткова накладна №0429/52 від 29.04.2015року, видаткова накладна №0429/54 від 29.04,2015року, видаткова накладна №0514/27 від 14.05.2015року, видаткова накладна №0603/75 від 03.06.2015року, видаткова накладна №0610/25 від 10.06.2015року, видаткова накладна №0612/37 від 12.06.2015року, видаткова накладна №0610/24 від 12.06.2015року, видаткова накладна №0617/70 від 17.06.2015року, видаткова накладна №0619/152 від 19.06.2015р., видаткова накладна №0622/8 від 22.06.2015р., видаткова накладна №0625/98 від 25.06.2015р. , видаткова накладна №0703/45 від 03.07.2015р., видаткова накладна №0702/77 від 07.07.2015р., видаткова накладна № 0708/17 від 08.07.2015року, видаткова накладна №0709/15 від 09.07.2015р. видаткова накладна №0710/107 від 10.07.2015р., видаткова накладна №0711/65 від 11.07.2015р., видаткова накладна №0713/98 від 13.07.2015р. на суму 1955,00; видаткова накладна №0728/1 від 28.07.2015р.

Загальна вартість поставленого та неоплаченого товару становить 45718,30 грн. Враховуючи невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо оплати товару позивач провів нарахування відповідачу 3 % річних і інфляційних втрат.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на положення ч. 1 ст. 181 ГК України, наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на передачу товару та в силу ст. 638 ЦК України, господарський суд прийшов до висновку, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощеній формі.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом положень ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення викладено у статтях 525, 526 ЦК України.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 2 ст.712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено господарським судом, позивач поставив відповідачу, відповідно до накладних товар, який в сумі 45718,30грн. не оплачено; видаткові накладні підписані уповноваженими особами та містять відтиск печатки відповідача.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Фактичне здійснення господарської операції фіксується в низці первинних документів, та повинно відображатися в бухгалтерському обліку, на підставі якого складається податкова, фінансова та інші види звітності.

Для встановлення факту чи мали місце господарські операції та на яку суму їх здійснено, судом досліджено та оцінено у сукупності подані дані та встановлено, що отримання відповідачем товару відбулося, покупець прийняті на себе зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію провів частково, залишок заборгованості становить 45718,30 грн.

Таким чином, за документальними даними, поданими позивачем, заборгованість відповідача перед ФОП ОСОБА_1 за отриманий товар становить 45718,30грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, в ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Враховуючи вищезазначені правові приписи та встановлені фактичні обставини справи щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з повної та своєчасної оплати отриманого товару, суд вважає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 1665,59грн. -3% річних та стягнення з відповідача на користь позивача 7497,68грн. інфляційних збитків.

За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь позивача належить основний борг у розмірі 45 718,30грн., 1665,59грн. -3% річних, 7497,68грн. - інфляційних збитків.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 614, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 216, 230, 265 ГК України, керуючись ст. 4-7, 22, 33, 43, 49, 55, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 до Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" вул. С.Петлюри,10, м.Івано-Франківськ про стягнення заборгованості в сумі 54881,57грн. - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківський м'ясокомбінат" вул. С.Петлюри, 10, м. Івано - Франківськ ( ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 ( ІПН НОМЕР_1)- 45 718,30грн. основного боргу, 16 65,59грн. -3% річних, 7 497,68грн. - інфляційних збитків та 1600грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.07.17

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.