РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/8478/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізоформ»

до Приватного підприємства «Рось»

про стягнення 37877,69 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Шкаровська Д.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізоформ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Рось» про стягнення заборгованості за Договором поставки №6 від 06.01.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов зазначеного договору, поставив відповідачеві товар, однак відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору отриманий товар оплатив лише частково, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 27944,35 грн.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 4229,92 грн., 3% річних в сумі 751 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3372,39 грн. за порушення грошового зобов'язання.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 36297,66 грн.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 27944,35 грн. пеню в розмірі 4713,38 грн., 3% річних в сумі 893 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4326,96 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що останнім при здійсненні розрахунку при поданні позовної заяви було допущено помилки, так здійснивши перерахунок нарахованих штрафних санкцій у відповідності до умов закону та договору. просить сягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 37877,69 грн.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та просив суд задовольнити позов.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізоформ» (далі - позивач, постачальник) та Приватним підприємством «Рось» (далі - відповідач, покупець) укладено Договір поставки №6, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити товар зазначений в Специфікації, а покупець - прийняти його та оплатити на умовах, обговорених у даному договорі (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, асортимент, кількість і ціна товару узгоджується сторонами в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п.1.3 Договору, товар поставляється окремими партіями на підставі заявки покупця. Заявка передається в письмовій формі по факсу, електронною поштою, або через представника постачальника.

Умовами п.2.1 Договору визначено, що постачальник здійснює поставку товару на адресу покупця на умовах DDP (доставка товару постачальником у пункт зазначений покупцем) відповідно до правил Інкотермс у діючій редакції протягом 4 днів з моменту надходження заявки покупця.

Товар поставляється у кількості й асортименті, погоджених сторонами в заявці на товар (п.2.2 Договору).

Пунктом 3.4 Договору визначено, що Кількість кожної партії товару узгоджується в заявці на постачання товару і зазначаються в накладних на товар.

Відповідно до п.4.1 Договору, сума цього договору складає суму всіх видаткових накладних на товар, поставлений за цим договором.

У відповідності до п.4.2 Договору, покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту постачання товару.

Покупець здійснює оплату за поставлений товар, з урахуванням цін зазначених в специфікації та накладній на кожну партію окремо (п.4.3 Договору).

За умовами п.5.2 Договору, у випадку несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару, останній сплачує постачальникові пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми за поставлений товар, за кожний день невиконання своїх зобов'язань.

Згідно з п.8.1 Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно даного договору.

Специфікацією №1 від 06.01.2015 до договору сторони погодили асортимент, кількість і ціна товару.

Додатковою угодою №1 від 14.12.2015 до договору поставки, сторони погодили, зокрема, продовжити термін дії договору до 06.01.2017 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов зазначеного договору поставив відповідачеві товар, обумовлений специфікацією №1, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №7830 від 07.12.2015, №26 від 06.01.2016, №1087 від 23.02.2016, №2201 від 06.04.2016, №2807 від 05.04.2016.

Однак відповідач поставлений товар оплатив лише частково, в зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість в сумі 27944,35 грн.

Положеннями ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт існування заборгованості в розмірі 27944,35 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи, зокрема наданою позивачем довідкою про стан заборгованості відповідача, відповідно до якої за останнім станом на 29.05.2017 рахується заборгованість в розмірі 27944,35 грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Позивач звертався до відповідача із Претензіями №01-02/04/112 від 20.02.2017 та №01-02/04/317 від 27.03.2017 в яких просив відповідача сплатити існуючу заборгованість в розмірі 27944,35 грн. Докази направлення зазначених претензій наявні в матеріалах справи. Проте відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та задоволення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 27944,35 грн. заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень статті 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 893 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4326,96 грн.

Перевіривши наданий розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем при розрахунку вказаних сум заборгованості допущено арифметичну помилку, зокрема в частині визначення дати початку прострочення заборгованості.

Провівши власний перерахунок заявлених до стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 893 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4202,22 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 4713,38 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару, останній сплачує постачальникові пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми за поставлений товар, за кожний день невиконання своїх зобов'язань.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов закону та договору, відтак з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 4713,38 грн. за порушення виконання останнім грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 32191954) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізоформ» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп.1, кім.5; ідентифікаційний код 34937637) 27994 (двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 35 коп. заборгованості, 893 (вісімсот дев'яносто три) грн. 3% річних, 4202 (чотири тисячi двісті дві) грн. 22 коп. інфляційних втрат, 4713 (чотири тисячi сімсот тринадцять) грн. 38 коп. пені та витрати по сплаті судового збору в сумі 1594 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 73 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 18.07.2017

Суддя Я.В. Маринченко