ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 липня 2017 р. Справа № 918/337/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення заборгованості в сумі 2 769 323 грн. 38 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Хуснутдінова Н.В. (дов. № 2-530 від 28.12.2016 р.);

Від відповідача: Рашко В.Г. (дов. № 231-юд від 15.06.2017р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості в сумі 3 747 445 грн. 02 коп.

Ухвалою господарського суду від 23 травня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/337/17 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 06 червня 2017 року.

Ухвалою господарського суду від 06 червня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 20 червня 2017 року.

До канцелярії суду 19 червня 2017 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує, просить суд зменшити розмір нарахованої пені до 1 000 грн. 00 коп. Також, від представника відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач повідомляє суд про те, що 26 травня 2017 року рішенням загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" змінено тип та найменування товариства з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот".

З зазначеного вбачається, що правильне найменування відповідача у даній справі - Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот".

20 червня 2017 року представник відповідача подав клопотання, яким долучає до матеріалів справи копію платіжного доручення № 22800 від 13 червня 2017 року на суму 8 769 641 грн. 26 коп.

Ухвалою господарського суду від 20 червня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 04 липня 2017 року.

03 липня 2017 року представник позивача подав заперечення на відзив відповідача, наголошував на безпідставності тверджень відповідача, просив суд задоволити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні 04 липня 2017 року оголошено перерву по справі до 18 липня 2017 року.

18 липня 2017 року представник позивача подав заяву, в якій просить суд зменшити позовні вимоги з 3 747 445 грн. 02 коп. до 2 769 323 грн. 38 коп., з яких 2 734 560 грн. 74 коп. основна сума боргу, 31 166 грн. 50 коп. пеня, 3 596 грн. 13 коп. 3 % річних.

У відповідності до частини 4 статті статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За частиною 5 тієї ж статті визначено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Оскільки заява позивача про зменшення розміру позовних вимог подана в передбачений ГПК України порядок та спосіб, не порушує права і охоронювані законом інтереси третіх осіб, відтак суд її задовольняє, а тому має місце нова ціна позову, 2 769 323 грн. 38 коп., з яких 2 734 560 грн. 74 коп. основна сума боргу, 31 166 грн. 50 коп. пеня, 3 596 грн. 13 коп. 3 % річних.

18 липня 2017 року представник відповідача подав додаткові пояснення до відзиву, в яких повідомив суд, що основний борг в сумі 2 734 560 грн. 74 коп. сплачений в повному обсязі 13 червня 2017 року, що підтвердив платіжним дорученням від 13 червня 2017 року № 22800 на суму 8 769 641 грн. 26 коп., у зв'язку із чим просив суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 2 734 560 грн. 74 коп.

У судовому засіданні 18 липня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 20 червня 2017 року просив суд зменшити розмір пені до 1 000 грн. та відстрочки виконання рішення Господарського суду Рівненської області строком на 5 років в частині стягнення основної суми боргу припинити провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" та Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є позивач, був укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № Р-02-ПР/12, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до цього правочину, остання зобов'язалася надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а відповідач, у свою чергу, - вносити плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, що передбачені умовами договору (а.с. 7-11).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 592 000, 00 тис. куб. м. у тому числі по місяцях: січень - 53 000; лютий - 50 000; березень - 54 000; квітень - 51 000; травень - 50 000; червень - 34 000; липень - 37 000; серпень - 51 000; вересень - 51 000; жовтень - 54 000; листопад - 53 000; грудень - 54 000.

Згідно з пунктом 3.1 даної угоди послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС. Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам.

Відповідно до пункту 3.2 вказаного правочину газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг (пункт 3.3 договору).

За змістом пункту 3.4 зазначеної угоди акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до пункту 5.3 договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (пункт 5.4 цього правочину).

Пунктом 5.5 договору встановлено, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсоткової попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 11.1 договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2012 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше, ніж за місяць до закінчення строку дії цієї угоди жодною із сторін не буде заявлено про припинення її дії або перегляд її умов.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач у березні 2017 року надав відповідачу передбачені наведеною угодою послуги на загальну суму 3 703 309 грн. 69 коп. (з ПДВ). Даний факт підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2017 року на вищенаведену суму. Копія зазначеного акту наявна у матеріалах даної справи (а.с. 23).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20 грудня 2011 року № Р-02-ПР/12 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення контрагентом умов даної угоди.

Однак всупереч умовам договору відповідач взятий на себе обов'язок по оплаті послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, наданих йому в березні 2017 року, виконав лише частково, сплативши позивачу 968 748 грн. 95 коп., що стверджується платіжним дорученням № 21236 від 02.03.2017р. (а.с. 82).

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача до суду 22 травня 2017 року, заборгованість відповідача становила 2 734 560 грн. 74 коп.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже позов в частині стягнення основної суми боргу є правомірним.

Водночас, як зазначалося вище, відповідачем подано суду платіжне доручення № 22800 від 13 червня 2017 року на суму 8 769 641 грн. 26 коп., з якого вбачається, що основний борг в сумі 2 734 560 грн. 74 коп. сплачений відповідачем в повному обсязі 13 червня 2017 року.

Суд зазначає, що у відповідності до пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, у разі відсутності предмету спору.

Пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 17 травня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи те, що сума основного боргу в розмірі 2 734 560 грн. 74 коп. сплачена відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 13 червня 2017 року № 22800, після звернення позивача до суду (22 травня 2017 року), то предмет спору у даній справі відсутній в частині стягнення основного боргу в сумі 2 734 560 грн. 74 коп. (припинив своє існування під час розгляду справи), у зв'язку із чим необхідно провадження у справі в цій частині припинити на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Відтак, суд припиняє провадження по справі в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 2 734 560 грн. 74 коп., за відсутністю предмету спору.

Крім того, Публічне акціонерне товариство "УКТРАНСГАЗ", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ", у зв'язку з простроченням проведення відповідачем розрахунків за спірним договором, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило суд стягнути з відповідача 31 166 грн. 50 коп. пені за період з 20.04.2017 р. по 05.05.2017 р.

Згідно з пунктом 7.3 укладеного між сторонами договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що обов'язковою умовою для застосування відповідальності у вигляді стягнення, зокрема, пені, за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір обґрунтованої пені становить 29 218 грн. 59 коп., при заявленому - 31 166 грн. 50 коп.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
2734560.7421.04.2017 - 05.05.20171513.0000 %0.071 %*29218.59
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 29 218 грн. 59 коп., саме в такому розмірі пеня є правомірною.

Отже в частині стягнення пені в сумі 1 947 грн. 91 коп. слід відмовити.

Однак, як було зазначено вище, у відзиві на позовну заяву від 18.05.2017 р. № 155-юв відповідач, просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем до стягнення суми пені до 1 000 грн. 00 коп. В обґрунтування даного клопотання Приватне акціонерне товариство "РІВНЕАЗОТ" посилалося, зокрема, на скрутне матеріальне становище підприємства.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано копії його податкових декларацій та довідки про стан рахунків підприємства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з приписами статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно братись до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених приписів чинного законодавства вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), необхідно об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

На підставі аналізу поданих доказів, із врахуванням відсутності в матеріалах справи доказів завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, приймаючи до уваги, що відповідачем в повному обсязі погашено основний борг, і оскільки необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду, господарський суд дійшов висновків про необхідність використання такого права суду та про зменшення розміру нарахованої пені до 20 000 грн. 00 коп.

Отже, суд частково задовольняє клопотання відповідача, щодо зменшення розміру пені до 1 000 грн. 00 коп. та зменшує розмір пені, яку слід стягнути з відповідача до 20 000 грн. 00 коп.

Окрім того, відповідач просив суд відстрочити виконання рішення суду строком на 5 років.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 Господарського кодексу України визначено право господарського суду зокрема відстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Такі ж висновки містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012.

Положення ст.ст.83, 121 Господарського процесуального кодексу України не містять переліку виняткових випадків відстрочки або розстрочки виконання рішення, а отже в кожному конкретному випадку, згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України, оцінка судом доказів здійснюється за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд визнав її необґрунтованою, а отже такою, що не підлягає задоволенню.

Господарський суд вбачає, що в неналежному виконанні відповідачем умов укладеного між сторонами договорів відсутня вина позивача, а зазначена заборгованість утворилася внаслідок господарської діяльності самого відповідача.

Господарський суд не вбачає винятковості випадку відповідача та враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи заява не підлягає задоволенню.

Господарський суд взяв до уваги, що відповідач не довів належними доказами, що надання відстрочки буде сприяти виконанню рішенню суду.

Загальновідомою обставиною є наявність в економіці держави інфляційних процесів та економічної кризи, однак дотримуючись балансу інтересів сторін господарський суд вважає справедливим в задоволені заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Також, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" три проценти річних у розмірі 3 596 грн. 13 коп. за період з 20.04.2017 р. по 05.05.2017 р.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку заявлених до стягнення 3% річних в сумі 28 273 грн. 94 коп., суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір обґрунтованих 3% річних становить 3 371 грн. 38 коп., при заявлених - 3 596 грн. 13 коп.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2734560.7421.04.2017 - 05.05.2017153 %3371.38

Таким чином, загальна сума 3% річних складає 3 371 грн. 38 коп.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних, яка за розрахунком суду складає 3 371 грн. 38 коп.

В частині стягнення 3% річних в сумі 224 грн. 75 коп. слід відмовити.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на все вищевикладене, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Також, суд роз'яснює, що у відповідності до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З зазначеного вбачається, що позивач вправі звернутися до суду з відповідною заявою, щодо повернення судового збору з Державного бюджету України, сплаченого за позовні вимоги, за якими припинено провадження по справі

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" (33017, м. Рівне - 17, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ, вул. Кловський Узвіз, 9/1, ), від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" (79053, м. Львів, вул. І. Рубчака, 3, ), 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. - пені, 3 371 (три тисячі триста сімдесят один) грн. 38 коп. - 3% річних, а також 1 60 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - витрат по оплаті судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 1 947 грн. 91 коп. пені та 224 грн. 75 коп. 3% річних.

4. Припинити провадження у справі № 918/337/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "УКТРАНСГАЗ" від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" до Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 734 560 грн. 74 коп.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 24 липня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01021, м Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1);

3 - позивачу рекомендованим (79053, м. Львів, вул. І. Рубчака, 3);

4 - відповідачу рекомендованим (33017, м. Рівне - 17).