РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017Справа №910/8778/17

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССПЕЦТЕХ"

про стягнення 485 306,30 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Кирилюк О.М. - за довіреністю від 12.05.2017 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССПЕЦТЕХ" про стягнення 485 306,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо поставки передоплаченого позивачем товару згідно умов Договору №05/12/16 від 05.12.2016 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 460 000,00 грн. - основного боргу, 25 306,30 грн. - неустойки, 7 279,50 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 11.07.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року відкладено розгляд справи на 18.07.2017 року.

В судове засідання 18.07.2017 року представник відповідача вдруге не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 01.06.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 18.07.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 18.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (далі по тексту - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНССПЕЦТЕХ" (далі по тексту - відповідач, постачальник) укладено Договір №05/12/16 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) керуючись цим договором постачальник передає, а покупець приймає та оплачує товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаних у таблиці №1:

№ п/пнайменування, модельКількістьЦіна з ПДВ, грн..Ціна без ПДВ, грн.Вартість без ПДВ, грн.
1Бензовоз на шасі ГАЗ 3309, 2016 р.в., новий1766 666,67766 666,67766 666,67

Всього без ПДВ ПДВ 20% Усього з ПДВ 766 666,67
153 333,33
920 000,00

Відповідно до п. 3.1. Договору постачання Товару Покупцю здійснюється впродовж до 01 лютого 2017року з моменту здійснення Покупцем передплати Постачальнику згідно умовами п.4.3.1 із правом дострокової поставки.

Згідно з п. 4.1. Договору ціна за Товар, що вказана в цьому Договору, визначена Сторонами у національній валюті України.

Відповідно до п. 4.2. Договору загальна вартість Товару, що передається за цим Договором становить 920 000,00 грн. (дев'ятсот двадцять тисяч грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ - 153 333,33 грн.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що покупець зобов'язується здійснити розрахунок з Постачальником шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний банківський рахунок Продавця таким чином:

- перша частина передплати від загальної суми Договору в розмірі 50%, що складає 460 000,00 грн., вноситься Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника впродовж 3 (трьох) днів після підписання Договору купівлі-продажу і виставляння рахунку-фактури (п. 4.3.1. Договору);

- друга частина загальної суми Договору в розмірі 50%, що складає 460 000,00 грн., вноситься покупцем на розрахунковий рахунок покупця за 1 день до готовності товара до відвантаження після перегляду представником Покупця (п. 4.3.2. Договору).

Відповідачем позивачу виставлено рахунок-фактури №05/12/16 від 05.12.2016 року на суму 920 000,00 грн.

На виконання умов Договору позивачем внесено передплату на розрахунковий рахунок відповідача в розмірі 460 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2387 від 08.12.2016 року на суму 460 000,00 грн.

Листом №89 від 15.05.2017 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про відмову від прийняття виконання по договору та про повернення коштів (передплати) та сплати неустойки,

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем здійснено передоплату за товар, а відповідачем в порушення умов Договору не здійснено поставки товару (відповідач відмовився від поставки товару), в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 460 000,00 грн. передоплати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, здійснив передоплату за товар, а відповідач в порушення умов Договору не поставив та не передав у власність позивачу товар, в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість в розмірі 460 000,00 грн. з повернення суми попередньої оплати товару.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 460 000,00 грн. (основного боргу), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись пунктами 7.6. Договору, просить суд стягнути з відповідача неустойку, яка за розрахунками позивача становить 25 306,30 грн.

Пунктом 7.6. Договору передбачено, що за прострочення строків поставки Товару, встановлених п. 4.1 даного Договору, Постачальник сплачує Покупцю неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. що діяла у період, за який сплачується неустойка, від суми коштів, отриманих в оплату за Товар, який не був своєчасно переданий.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення неустойки за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 25 306,30 грн. нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССПЕЦТЕХ" (01054, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВІВ ВАЛ, будинок 13/2 ЛІТЕРА «Б»; ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (08841, Київська обл., Миронівський район, село Карапиші, ВУЛИЦЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ, будинок 29; ) 460 000 (чотириста шістдесят тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 25 306 (двадцять п'ять тисяч триста шість) грн. 30 коп. - неустойки, 7 279 (сім тисяч двісті сімдесят дев'ять) грн. 50 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.07.2017 року.