ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.07.2017 Справа № 920/433/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми;

до відповідача: Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м. Суми;

про стягнення 40 950 грн. 67 коп.,

Колегія суддів у складі:

ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ: КОВАЛЕНКО О.В.

СУДДІВ: ЯКОВЕНКО В.В.

ЛЕВЧЕНКО П.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1;

Від відповідача: Грицина В.В., довіреність №22/31 від 03.01.2017;

Борсук С.В., довіреність №22/1861 від 21.03.2017;

При секретарі судового засідання Нестеренко О.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 40 950 грн. 67 коп. матеріальної шкоди, завданої в наслідок затоплення нежитлового приміщення, яке належить позивачу, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві №22/3701 від 08.06.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем не подано належних доказів на підтвердження факту спричинення шкоди діями відповідача, розміру шкоди, заподіяної залиттям приміщення, а також наголошував на тому, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення. Від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи договору на водопостачання та прийом стічних вод №2991 від 01.10.2009, укладеного між сторонами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши подані докази, суд встановив:

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 42/100 нежитлового приміщення «салону магазину» загальною площею 207,5 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 23 червня 2016 року у зв'язку з руйнуванням самопливного каналізаційного колектора Д.700 по вул. Ярослава Мудрого у м. Суми було затоплено зовнішні каналізаційні мережі житлових будинків, які підключені до цього каналізаційного колектора, внаслідок чого стався порив каналізаційної мережі, розташованої біля будинку АДРЕСА_1, і було затоплено каналізаційними стоками належне позивачу нежитлове приміщення, проте відповідач, після огляду місця пориву каналізаційних мереж жодних дій щодо ліквідації аварії та усунення її наслідків не вчинив, чим завдано матеріальної шкоди майну позивача в розмірі 37 950 грн. 67 коп. Крім того, позивач для проведення оцінки майна, якому було завдано шкоди, був змушений звернутись за допомогою експерта, що також спричинило додаткові витрати на суму 3 000 грн. 00 коп. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 40 950 грн. 67 коп. матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача у вигляді невжиття термінових заходів ліквідації аварії - пориву каналізаційної труби, а також невжиття термінових заходів щодо усунення затоплення приміщення позивача.

Відповідач, в свою чергу, обгрунтовує свої заперечення тим, що 23.06.2016 позивач дійсно звертався до відповідача з заявкою №1213 про виклик аварійної бригади та повідомив про факт затоплення, про що свідчить копія журналу заявок відділу КС /а.с.102/. Проте, в результаті проведеного обстеження, було встановлено відсутність пориву на каналізаційних мережах по вул. Засумській, в м. Суми, які знаходяться на балансі КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, каналізаційні мережі по АДРЕСА_1, на балансі відповідача не знаходяться, будь-яких договорів на їх обслуговування між позивачем і відповідачем не укладено, а отже вина відповідача у спричиненні матеріальної шкоди відповідачем не доведена, у діях відповідача відсутній склад правопорушення, у зв'язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Порядок перевірки кількісних та якісних показинків надання послуг, порядок виклику представника виконавця житлово-комунальних послуг та складання відповідного акта-претензії також передбачений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630.

Відповідно до п.п. 33-38 зазначених Правил у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. У повідомленні зазначається прізвище, ім'я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов'язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім'я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття. Представник виконавця, якому відомі причини неналежного надання або ненадання послуги, зобов'язаний невідкладно повідомити про це споживача та зробити відповідну відмітку в журналі реєстрації заявок, що є підставою для визнання виконавцем факту неналежного надання або ненадання послуг. Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов'язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з'явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку. У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об'єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об'єднання споживачів. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта- претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Факт затоплення приміщення каналізаційними стоками позивач підтверджує актом, складеним 23.06.2016 комісією за участі голови ОСББ «Засумська 5А» ОСОБА_5 і власником нежитлового приміщення салону-магазину «Пакетик» ФОП ОСОБА_1, а довідкою №23/6 від 26.09.2016 ОСББ «Засумська 5-А» про те, що у зв'язку з із засміченням міських каналізаційних мереж і залиттям підвального приміщення каналізаційними стоками. 23.06.2016 в будинку АДРЕСА_1 було перекрито стояки і припинено надання послуг з постачання холодної води протягом дня для запобігання подальшого залиття, а також актом про залиття від 23.06.2016, складеним позивачем та гр. ОСОБА_6, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, судом встановлено, що всі акти складено в односторонньому порядку без виклика представника відповідача.

Суд не приймає до уваги доводи позивача з приводу порушення відповідачем обов'язків, взятих на себе за наслідками підписання договору на водопостачання та прийом стічних вод з підприємствами, установами, організаціями №2991, укладеного 01.10.2009 р. між позивачем і відповідачем, виходячи з наступного.

Згідно договору на водопостачання та прийом стічних вод з підприємствами, установами, організаціями №2991, укладеного 01.10.2009 р. між позивачем і відповідачем дійсно передбачено, що відповідач бере на себе зобов'язання забезпечувати позивача питною водою та приймати стічні води згідно межі розподілу, а позивач зобов'язується своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення за встанолвеними тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

В той же час, зі змісту п. 6.1. цього ж Договору передбачено, що межа розподілу водопроводу та каналізації визначається: а) згідно схем водопостачання та водовідведення, доданих до договору; б) від внутрішніх водопроводно-каналізаційних мереж житлового будинку, які до місця підключення позивача, знаходяться на обслуговуванні житлово-експлуатаційної організації.

Таким чином, судом встановлено, що каналізаційні мережі по вул. Засумській, 5А в м. Суми на балансі КП «Міськводоканал» Сумської міської ради не перебувають, окремий договір на їх обслуговування між позивачем і відповідачем не укладався.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для підновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України і при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування шкоди (постанова ВСУ від 30.05.2006 у справі № 42/266-6/492).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд, перш за все, повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (стаття 623 Цивільного кодексу України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще і тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (ч. 3 ст. 22 ЦК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню в повному обсязі (стаття 1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності необхідне також і тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її заподіяла.

Вказана правова позиція міститсья в постанові Вищого господарського суду України від 16.06.2009 р. №2/417-08.

Так, судом встановлено, що внутрішньобудинкова каналізаційна мережа по АДРЕСА_1 не перебуває на балансі КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, між позивачем і відповідачем відсутній договір на її обслуговування.

Представник відповідача пояснив в судовому засіданні, що дійсно, будинок АДРЕСА_1 підключено до самопливного каналізаційного колектора Д.700, як і всі інші будинки в зазначеному районі, проте про факти затоплення приміщень та поривів каналізаційних мереж жодний суб'єкт споживання послуг КП «Міськводоканал» та інші особи відповідача не повідомляли, в журналі заявок відділу КС заявки про виклик аварійної бригади відсутні.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що доводи позивача про наявність причинно-наслідкого зв'язку в здійсненні відповідачем аварійно-ремонтних робіт у зв'язку з руйнуванням самовпливного колектора Д.700 по вул. Ярослава Мудрого м. Суми та затопленні приміщення по АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності, є безпідставними та документально не підтверджуються.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач в якості доказу на підтвердження розміру завданих збитків долучив до матеріалів справи звіт про оцінку майна, складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 та виготовлений на підставі договору на проведення незалежної оцінки №4-30 від 24.06.2016 між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_7

Так, за наслідками проведеної оцінки встановлено, що розмір матеріального збитку на 23.06.2016 року склав 37 950 грн. 67 коп., з яких: 15 686 грн. 00 коп. - збитки, завдані нежитловому приміщенню «салону магазину», 22 264 грн. 67 коп. збитків, завданих затопленням індивідуально визначеному майну позивача.

Проте, суд оцінює даний висновок лише як доказ понесених позивачем збитків, визначених у грошовому еквіваленті суб'єктом оціночної діяльності, оскільки з даного висновку не вбачається вина відповідача у настанні негативних наслідків у вигляді застоплення приміщення позивача та пошкодження товарно-матеріальних цінностей, які у ньому зберігались.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 34 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не подано належних доказів на підтвердження наявності у діях відповідача складу правопорушення, а отже суд не вбачає правових підстав для зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу збитки в розмірі 40 950 грн. 67 коп., а отже позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписано 02.08.2017 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ (підпис) О.В. КОВАЛЕНКО

СУДДІ: (підпис) В.В. ЯКОВЕНКО

(підпис) П.І. ЛЕВЧЕНКО