ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"24" липня 2017 р. Справа № 918/315/17
Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р.,
при секретарі судових засідань В`юненко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області
до відповідача Військової частини НОМЕР_1
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні позивача Смідинської сільської ради та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_2
про стягнення в сумі 467 324 грн. 50 коп.
від позивача: Матвійчук Т.М. (дов. № 9/1212 від 06.06.2017р.);
від відповідача: Терещенко К.О. (довіреність №350/486/100/798 від 24.05.2017 р.), Миско В.В. (дов. № 350486/100/867 від 16.06.2017 р.);
від органу прокуратури: Гончар Б.С. (сл. посвідчення №045818 від 01.02.2017 р.)
від третіх осіб: не з`явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
В травні 2017 року заступник військового прокурора Луцького гарнізону (далі Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області (далі Інспекція) до господарського суду Рівненської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні позивача - Смідинської сільської ради та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_2 про стягнення збитків завданих державі в сумі 124 528 грн. 58 коп. спричинених нанесенням шкоди довкіллю внаслідок самовільної рубки дерев.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1045 від 01.08.2006 року, на території військового містечка № НОМЕР_3 , що перебуває під охороною та у користуванні військової частини НОМЕР_2 , посадовими особами частини зрізано без спеціального дозволу (ордера) 28 дерев (враховуючи додаткові письмові пояснення подані Прокурором 06.06.2017 року), що підтверджується актом перевірки Державної екологічної інспекції у Волинській області від 21.10.2016 року, складеного відповідно до вимог наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.10.2012 року №483.
Оскільки у військової частини НОМЕР_2 відсутній самостійний фінансовий орган, вона є структурним підрозділом та фінансується з Військової частини НОМЕР_1 , Прокурор звернувся із вказаним позовом в інтересах Інспекції саме до Військової частини НОМЕР_1 з посиланням на ст. ст. 105, 107 Лісового кодексу України, ст. ст. 1166, 1172 Цивільного кодексу України та просив стягнути завдану шкоду до спеціального фонду місцевого бюджету с. Смідин Старовижівського району Волинської області.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 918/315/17.
Розгляд справи неодноразово відкладався на дати зазначені у відповідних ухвалах суду.
24.05.2017 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та 15.06.2017 року додаткові письмові пояснення до відзиву, відповідно до яких Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі за їх необґрунтованістю. Зазначає, що вирубка дерев у військовій частині НОМЕР_2 здійснювалась із дотриманням визначеної чинним законодавством процедури, відтак, шкоди природному середовищу завдано не було. Додатково зазначає, що в порушення вимог Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року №464, за результатами проведеної перевірки Інспекцією не складено припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Також відповідач у відзиві вказує, що оскільки позивач розрахував розмір шкоди, яку просить стягнути, на підставі Постанови КМУ №655 від 23.07.2008 року "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", тому повинен довести факт, що спірні дерева тополі належали до лісового фонду. Крім того, відповідач наполягає на тому, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1045 від 01.08.2006 року, оскільки військова частина НОМЕР_2 розташована за межами населеного пункту. Натомість, на думку відповідача, слід застосовувати Тимчасовий порядок видалення дерев, кущів та інших зелених насаджень за межами населених пунктів на території району, затвердженого рішенням Старовижівської районної ради від 15.11.2013 року №33/60.
Окрім викладеного, відповідач зазначив, що обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев, покладається саме на осіб, які безпосередньо вчинили дане правопорушення і вина їх встановлена у визначеному законом порядку. Однак, на думку відповідача, матеріалами справи не підтверджено, що шкода, заподіяна незаконною вирубкою дерев тополі, виникла під час виконання військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 своїх обов`язків та не встановлено осіб причетних до правопорушення.
03.07.2017 року відповідачем подані додаткові пояснення до відзиву, відповідно до яких Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що Військова частина НОМЕР_2 не є самостійним суб`єктом господарювання, а являється підрозділом відповідача, відтак акт перевірки підписано не уповноваженою особою (командиром Військової частини НОМЕР_2 а не командиром Військової частини НОМЕР_1 ), тому такий документ не може братись до уваги.
06.06.2017 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано заяву про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , оскільки останній на момент виникнення спірних правовідносин був командиром військової частини НОМЕР_2 та безпосередньо приймав рішення з приводу обставин наведених у позові.
Суд відмовляє у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки не вбачає яким чином рішення з даного господарського спору може вплинути на права та обов`язки останнього.
Ухвалою господарського суду від 04.07.2017 року строк розгляду спору продовжено на 15 днів, відкладено розгляд справи на 24.07.2017 року.
17.07.2017 року відповідачем подані додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких останній, крім іншого, висловив заперечення з приводу розміру розрахованої шкоди.
17.07.2017 року відповідачем подано заяву про застосування судом позовної давності до спірних правовідносин.
24.07.2017 року Інспекцією подані письмові заперечення до заяви про застосування строку позовної давності.
У судовому засіданні 24.07.2017 року Прокурором, на виконання вимог ухвали суду від 04.07.2017 року подані додаткові письмові пояснення щодо правової підстави визначення розміру відшкодування шкоди довкіллю та стосовно акту обстеження зелених насаджень, які знаходяться на території військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2014 року. У вказаних поясненнях Прокурор зазначив, що при обчисленні розміру шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вирубування 29 сироростучих дерев тополі, інспектор Державної екологічної інспекції у Волинській області керувався додатком №1 "Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту" до постанови КМУ №655 від 23.07.2008 року.
Прокурор також вказує, що акт обстеження зелених насаджень, які знаходяться на території військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2014 року складений у довільній формі, не відповідає вимогам чинного законодавства (додатку 1 до Методики визначення відновної вартості зелених насаджень, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №127 від 12.05.2009 року), а саме: неможливо ідентифікувати, які саме дерева обстежувались, їхній діаметр, вік та інші характеристики.
У судовому засіданні 24.07.2017 року прокурором подано клопотання про збільшення розміру позовних вимог та надано новий розрахунок шкоди на суму 467 324,50 грн.
Вказана заява приймається судом до розгляду, відтак нова ціна позову складає 467 324,50 грн.
У судовому засіданні 24.07.2017 року прокурор та позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю за його безпідставністю та підтримав клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.
Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.
У судовому засіданні 24.07.2017 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд
У відповідності до п. п. 1.1, 1.2 Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства затвердженого Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008 року (далі Порядок) цей Порядок розроблено відповідно до Законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Положення про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N1524, Положення про Державну екологічну інспекцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2001 N 1520. Цей Порядок визначає процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів.
Згідно з п. 1.4 Порядку акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.
Відповідно до п. п. 3.5 Порядку позаплановою перевіркою є перевірка, яка не передбачена планом роботи органу Держекоінспекції.
Пунктом 3.6 Порядку передбачено виключний перелік обставин для проведення позапланової перевірки, а саме: подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу Держекоінспекції про здійснення заходу державного нагляду (контролю) на його бажання; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов`язкової звітності, поданих суб`єктом господарювання; перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом Держекоінспекції; обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав; неподання у встановлений термін суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.
Позапланова перевірка проводиться за наказом органу Держекоінспекції та направленням на проведення перевірки керівника органу Держекоінспекції або його заступника (п. 3.8 Порядку).
Розділом 4 Порядку передбачено порядок проведення перевірки, згідно з пунктом 4.9 якого державні інспектори проводять перевірки об`єкта в присутності керівника суб`єкта господарювання або уповноважених ним осіб.
За результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся (п. 4.13 Порядку).
В останній день перевірки два примірники акта перевірки підписуються державними інспекторами, які проводили перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилася комісією), керівником або уповноваженою особою суб`єкта господарювання. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта перевірки. У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт, про це зазначається в акті перевірки. Один примірник акта перевірки (з відповідними додатками) передається керівнику (уповноваженій ним особі) суб`єкта господарювання, про що на останній сторінці примірників акта перевірки робиться відповідна відмітка за підписом особи, яка отримала акт перевірки, із зазначенням посади, прізвища та ініціалів, а також дати одержання акта. Другий примірник акта перевірки зберігається в органі Держекоінспекції (п. п. 4.20, 4.21 Порядку).
Відповідно до п. 4.23 Порядку на підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п`яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
В ході перевірки на території Військової частини НОМЕР_2 , що розташована за межами населеного пункту на території Смідинської сільської ради Старовижівського району Волинської області виявлено 21 пень зрізаних сироростучих дерев породи тополя в межах зазначеної військової частини та 8 пнів сироростучих дерев породи тополя за її межами, про що складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, польові перелікові відомості від 17.10.2016 р. За самовільну порубку дерев, позивачем відповідно до постанови КМ України від 23.07.2008 р. № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу" здійснено розрахунок шкоди в сумі 467 324 грн. 50 коп.
Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ст. 34 вищевказаного Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства складеному Інспекцією вказано, що на дані дерева не представлено дозвіл на їх знесення у зв`язку з його відсутністю.
Прокурор у позовній заяві посилається на Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 року № 1045, відповідно до п. 3 якого видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу - сільської, селищної, міської ради на підставі ордера. Однак, слід зазначити, що вказаний порядок не підлягає до застосування до спірних правовідносин, оскільки відповідно до п. 1 останній визначає процедуру видалення дерев, кущів, газонів і квітників на території населеного пункту.
Як встановлено у самому акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства складеного Інспекцією Військова частина НОМЕР_2 знаходиться за межами населеного пункту.
Натомість, в матеріалах справи наявне рішення Старовижівської районної ради від 15.11.2013 року №33/60 про затвердження Тимчасового порядку видалення дерев, кущів та інших зелених насаджень за межами населених пунктів на території району (далі Тимчасовий порядок), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з п. 1 Тимчасового порядку цей порядок визначає процедуру видалення дерев, кущів та інших зелених насаджень за межами населених пунктів на території району. Видалення зелених насаджень здійснюється у разі, зокрема, знесення аварійних, сухостійних, з пошкодженням стовбурів різного походження.
У відповідності до п. 3 Тимчасового порядку, видалення зелених насаджень за межами населених пунктів на території району здійснюється, зокрема, згідно з розпорядженням голови районної державної адміністрації на підставі заяви юридичної або фізичної особи про видалення зелених насаджень за клопотаннями сільських, селищної рад. Компетентний орган, з метою видалення зелених насаджень за межами населених пунктів на території району, затверджує склад відповідної комісії та положення про неї. До складу комісії включаються представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області, інших зацікавлених організацій. Комісія у п`ятиденний термін після надходження заяви визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню.
Разом з тим, пунктом 6 Тимчасового порядку передбачено, що у процесі ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації, а також у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно, з подальшим оформленням акта обстеження, відповідно до п.3 цього Порядку.
26.12.2013 року Військова частина НОМЕР_2 звернулась до Сільського голови с. Смідин з клопотанням про надання дозволу на зріз дерев тополі, які знаходяться на території військової частини в кількості 18 штук, оскільки зазначена деревина знаходиться в аварійному стані, створює загрозу майну частини та підлягає негайному зрізанню.
10.01.2014 року комісією за участю представника Військової частини НОМЕР_2 , сільського голови Смідинської сільської ради а також Інспектора по охороні навколишнього природного середовища обстежено зелені насадження (дерева тополі), які знаходяться на території військової частини НОМЕР_2 в кількості 18 штук, та встановлено що дерева старі, досягли вікової межі, пошкоджені омелою, знаходяться в аварійному стані, можуть загрожувати життю та здоров`ю військовослужбовців військової частини та загрожують будівлям та спорудам військової частини, а також обвалюються на огорожу військової частини та підлягають зрізанню.
Посилання прокурора на те, що акт обстеження зелених насаджень, які знаходяться на території військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2014 року складений у довільній формі, не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме додатку 1 до Методики визначення відновної вартості зелених насаджень, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №127 від 12.05.2009 року не приймається судом до уваги, оскільки вказана методика затверджена на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 N1045 "Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах", який, як вказувалось вище, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до з ч.1 статті 4 та статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" природні ресурси України є власністю народу України. Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Відповідно до ч.3 статті 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Відповідно до ст. ст. 105, 107 Лісового кодексу України особи винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев несуть відповідальність за порушення лісового законодавства. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
За статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; в силу статті 1172 Цивільного кодексу фізична чи юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним службових (трудових) обов`язків.
Згідно частини 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України; відшкодування у повному обсязі шкоди, заподіяної внаслідок законодавства про охорону земель, особою, що її завдала, випливає також з приписів статті 56 Закону України "Про охорону земель" та статті 1166 Цивільного кодексу України.
Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками; відповідно до статей 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.
До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.
Матеріалами справи підтверджується, та не заперечується відповідачем, що за участі працівників Військової частини НОМЕР_2 було здійснено зрізання 18 дерев на території вказаної військової частини. Відомості про осіб, якими було здійснено вирубку решти 11 дерев тополі, що знаходились на території вказаної військової частини та за її межами про які йдеться в польових перелікових відомостях та акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства складеного Інспекцією та які включені в розрахунок розміру заподіяної шкоди на що посилається Прокурор, матеріали справи не містять.
Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об`єктивно і в сукупності дослідивши подані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд на підставі ч.2 ст.34, 33 ГПК України прийшов до висновку що Прокурор не довів належними доказами і не підтвердив передбаченими законодавством засобами доказування вирубку працівниками Військової частини НОМЕР_2 , чи за їх вказівкою, 11 дерев тополі, що знаходились на території вказаної військової частини та за її межами, що виключає можливість стягнення шкоди з відповідача у вказаній частині.
Разом з тим, проаналізувавши акт перевірки дотримання вимог чинного законодавства, складений Інспекцією за результатами позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо законності проведення порубки дерев на території Військової частини НОМЕР_2 в період з 17.10.2016 року по 21.10.2016 року на відповідність вимогам Порядку, слід вказати наступне.
Як зазначає відповідач і вбачається з матеріалів справи Військова частина НОМЕР_2 не має відокремленого майна і не здійснює самостійну господарську діяльність та є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_1 , яка є розпорядником бюджетним коштів та безпосередньо здійснює господарську діяльність на території Військової частини НОМЕР_2 , що також випливає зі змісту позову.
Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Однак, в порушення з пункту 4.9 Порядку, згідно з яким державні інспектори проводять перевірки об`єкта в присутності керівника суб`єкта господарювання або уповноважених ним осіб, акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, складений Інспекцією за участі особи, без належних на те повноважень заступника командира з технічної частини В/ч НОМЕР_2 Землян С.О. Крім того, у зазначеному акті відсутня відмітка про отримання примірнику акта перевірки (з відповідними додатками) керівником (уповноваженою ним особою) суб`єкта господарювання Військової частини НОМЕР_1 (відповідача).
Таким чином, акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, складений Інспекцією не є належним доказом вчинення порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, про яке йдеться у позовній заяві Прокурора, оскільки сама перевірка була проведена без дотримання вимог чинного законодавства, а саме за відсутності керівника суб`єкта господарювання.
Крім того, в порушення вимог п. 4.23 Порядку, за результатами проведеної перевірки Інспекцією не складено припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Також слід зазначити, що Військовою частиною НОМЕР_2 вчинялись дії спрямовані на отримання дозволу на зріз дерев тополі, які знаходяться на території військової частини кількості 18 штук, та знаходились в аварійному стані і підлягали зрізанню.
Однак проаналізувавши, зокрема, п. 6 Тимчасового положення, суд дійшов висновку про те, що на зрізання аварійних дерев не потрібно попереднього дозволу.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд не вбачається неправомірності дій як відповідача, так і його структурного підрозділу Військової частини НОМЕР_2 у зрізанні 18 дерев тополі, що знаходились на території військового містечка № НОМЕР_3 , що перебуває у користуванні Військової частини НОМЕР_2 , відтак і нанесення шкоди довкіллю внаслідок самовільної рубки дерев.
Додатково слід вказати, що відповідач у справі заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 даного Кодексу встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом, згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У відповідності до п.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.
Тобто для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Таким чином, застосування наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можливе за умови відсутності поважних причин її пропуску. При цьому у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.
Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що питання щодо поважності причин пропуску, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому, закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними.
Як зазначалось вище, 10.01.2014 року комісією обстежено зелені насадження (дерева тополі), які знаходяться на території військової частини НОМЕР_2 в кількості 18 штук, та встановлено що дерева знаходяться в аварійному стані та підлягають зрізанню. Вказане обстеження проводилось за участі представника Інспекції, що не заперечувалося представником у судових засіданнях. Зазначене в свою чергу свідчить, що останньому було відомо про факт аварійності вказаних дерев, та те що відповідно до п.6 Тимчасового порядку вони повинні бути негайно спилені з подальшим складанням акту обстеження.
Оскільки Інспекція довідалась про можливе порушення свого права 10.01.2014 року, поважних причин пропуску позовної давності позивачем та Прокурором не наведено, суд дійшов висновку про пропуск трирічного строку позовної давності без поважних причин.
Відтак, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Всі інші доводи та заперечення сторін не знайшли свого документального підтвердження, не ґрунтуються на чинному законодавстві, тому не приймаються судом до уваги.
Судовий збір на підставі ч.1 ст. 49 ГПК України залишається за Прокурором.
Виходячи з викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. В задоволенні позову відмовити.
Повне рішення складено 31 липня 2017 року.
Суддя Войтюк В.Р.
Віддруковано 6 примірників:
1 - до справи;