РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017Справа №910/7500/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГОЦЕНТР»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон»

про визнання недійсним договору в частині

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Коханчук Г.В. за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕНЕРГОЦЕНТР» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» про визнання недійсним п.1.3 Договору про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до Договору поруки № 11/ПЮ -14-КБ від 14.01.2014, яким п.5.6 Договору поруки викладено у новій редакції, а саме включено пп. 5.6.1 про третейське застереження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що угода про третейське застереження суперечить законодавству, інтересам Товариства, не відповідає реальному волевиявленню Товариства та була нав'язана Банком в силу форми договору - приєднання. Також, позивач зазначив, що усупереч ч.5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» в пп. 5.6.1 Договору поруки немає відомостей, наявність яких вимагає положення Закону. Окрім того, зазначив, що умови Договору поруки суперечать вимогам законодавства, адже третейська угода, яка підписана 23 січня 2015 року разом з Доповненням №2, не може вважатись такою, що укладена 14 січня 2014 року, тобто мати зворотну дію в часі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Енергоцентр» (поручителем) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» (банком) був укладений договір поруки №11/ПЮ-14-КБ.

Відповідно до тексту Договору поруки Товариство поручалось за виконання Корпорацією «Енергоресурс-інвест» взятих на себе договірних зобов'язань перед Банком, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії № 03-01/14/КЛ-КБ від 14 січня 2014 року (далі - «Основний договір-1») та договором про відкриття кредитної лінії № 04-01/14/КЛ-КБ від 14 січня 2014 року (далі - «Основний договір-2»).

Обсяг обов'язків Корпорації «Енергоресурс-інвест», забезпечених порукою, викладені у статті 2 Договору поруки.

Договором про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 до Договору поруки №11/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014 були внесені зміни в частині визначення порядку розгляду спорів. Так, відповідно до зазначеного договору про внесення змін та доповнень в п. 1.3 сторонами було укладене третейське застереження (п. 5.6.1).

Так, відповідно до п.1.3 Договору про внесення змін та доповнень №2 до договору поруки №11/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014, включено пп.5.6.1 яким визначено, що по всіх питаннях, не врегульованих цим договором, сторони керуються відповідними нормами права України. Всі розбіжності, що виникають при укладенні, виконанні, розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь - яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони - позивача, у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005р., видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Аcоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились; найменування Сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за Договором; місце і дата укладення цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент та розпорядок роботи суду, положення про суд тощо розміщено в мережі Інтернет на веб сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud/aub.org.ua.

Позивач, на підставі ст. ст. 203, 215, Цивільного кодексу України, просить суд визнати вказане третейське застереження недійсним, оскільки воно не відповідає вимогам законодавства та реальному волевиявленню сторін договору поруки.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до положень частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

За умовами частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, договірні зобов'язання базуються на принципі волевиявлення сторін, згідно з яким вирішення судом неврегульованих питань (умов), що виникли при укладенні договору, можливе за спільною згодою сторін. Виняток з цього правила становлять договори, засновані на державному замовленні.

Укладаючи Договір поруки від 14.01.2014 №11/ПЮ-14-КБ та всі додаткові угоди до про внесення змін та доповнень до нього, які підписаний між сторонами та скріплений печатками сторін, сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов та внесення відповідних змін та доповнень, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом п. 2.9 постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Отже, посилання Позивача на те, що вказане третейська застереження є недійсним, оскільки воно не відповідає вимогам законодавства та реальному волевиявленню сторін договору поруки визнано судом необґрунтованим.

У своїй позовній заяві Позивач стверджує, що передбачене у Договорі про внесення змін та доповнень третейське застереження є недійсним з огляду на те, що договір про внесення змін та доповнень є договором приєднання, типова форма якого затверджувалась Відповідачем, і Позивач не міг запропоновувати свої умови до Договору.

Вказані твердження визнані судом необґрунтованими, в силу наступного.

Згідно із статтею 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Твердження Позивача про те, що договір про внесення змін та доповнень є договором приєднання є хибним, адже, Відповідач не встановлював умови додаткових угод у формулярах, інших стандартних формах, тощо. Зазначений договір про внесення змін є індивідуальним і таким, що має відношення тільки до правовідносин, що виникли між сторонами спору. Договір з боку Товариства укладався не шляхом приєднання, а шляхом його підписання.

Також, у позовній заяві Позивач зазначає, що розгляд спору у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків є абсурдним та несправедливим, аргументуючи таку тезу тим, що Третейський суд створений Асоціацією українських банків, членом якої можуть бути «банки, а також регіональні об'єднання банків, кредитно-фінансові та економічні навчальні заклади».

Зазначене твердження судом визнається необґрунтованим, оскільки відповідно до пункту 3.1 Статуту Асоціації українських банків, розміщеному на загальнодоступному ресурсі http://aub.org.ua, членами Асоціації можуть бути банки, об'єднання банків, інші підприємства. установи та організації, які створені відповідно до чинного законодавства України, визнають Статут Асоціації, сплачують вступні і членські внески. Тобто, членом Асоціації українських банків може бути будь-яка юридична особа, навіть та, яка не має статусу банківської установи.

Частиною 5 ст. 12 Закону встановлено, що третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Суд зазначає, що посилання Позивача на те, що спірна третейська угода, що викладена в договорі про внесення змін та доповнень №2 до договору поруки №11/ПЮ-14-КБ від 14.01.2014, не відповідає ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а саме не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди, не заслуговує на увагу, оскільки такі відомості (про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди) містяться в вказаній додатковій угоді про внесення змін та доповнень №2 від 23.01.2015 зокрема в пункті 1.3 та преамбулі даного договору, а саме в преамбулі договору застави вказано найменування сторін та їх місцезнаходження, місце і дата укладення договору третейської угоди (застереження), як складової частини даного договору; в п. 1.3 договору визначено, що у всі розбіжності, що виникають при укладенні, виконанні, розірванні, зміні, визнанні недійсним повністю або частково, а також з будь - яких інших питань, що стосуються цього договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду за вибором сторони - позивача, у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005р., видане Київським міським управлінням юстиції); розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Аcоціації українських банків, що є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились; найменування Сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за Договором; місце і дата укладення цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору; інформація про перелік суддів, ставки третейського збору, регламент та розпорядок роботи суду, положення про суд тощо розміщено в мережі Інтернетна веб сайті постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків http://tretsud/aub.org.ua.

Таким чином, суд зазначає, що доводи Позивача про те, що третейська угода не відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про третейські суди", а саме: не містить відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди, є безпідставними.

Щодо неможливості зворотної дії в часі умов договору, суд вказує, що стаття 631 Цивільного кодексу України встановлює, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, отже вказані твердження позивача також визнані судом безпідставними.

Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними у зв'язку з недоведеністю обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та з якими закон пов'язує підставу для визнання угод недійсними.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.07.2017

Суддя І.І. Борисенко