ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 липня 2017 року Справа № 904/1686/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Демидової А.М.
Шевчук С.Р.,
перевірив касаційну скаргуСоборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. за скаргою ТОВ "Аптека №22" на дії Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області
у справі№904/1686/16 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ"
до відповідачів:Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №22"
простягнення 2688338,35грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Вищого господарського суду України касаційна скарга на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р.у справі №904/1686/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази надіслання її копії іншій стороні у справі.

Згідно частини 1 статті 1111 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у застосуванні п.3 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України господарському суду необхідно враховувати, що належним доказом надсилання іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів можна вважати розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (оригінал касового чека, розрахункової квитанції тощо).

Однак, Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до касаційної скарги на підтвердження доказів направлення скарги сторонам надано ксерокопію фіскальних чеків №№147, 155, 074 від 12.06.2017р.

З огляду на зазначене, копії фіскальних чеків не можуть вважатися належними доказами надіслання копій скарги іншим сторонам у справі, що є підставою для повернення касаційної скарги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України передбачений обов'язок скаржника при поданні касаційної скарги (подання) додавати до неї докази сплати судового збору.

Проте, Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не додано до касаційної скарги доказів сплати судового збору, водночас заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання скаржника про відстрочку від сплати судового збору обґрунтовано посиланням на те, що він є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахункову-касове обслуговування якої здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань. У звязку із стислими строками подачі касаційної скарги на постанову суду, скаржник просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Однак колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що положення ст.8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору, чого зі змісту клопотання заявленого скаржником не вбачається.

Крім того, відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч вимогам ст.33 Господарського процесуального кодексу України скаржником не надано жодних доказів на підтвердження можливої наявності необхідних коштів для сплати судового збору у встановленому розмірі протягом періоду ймовірної граничної відстрочки, а саме не довше ніж до ухвалення судового рішення, тобто в межах 15 днів (п.2 ч.1 ст.107 ГПК України), терміну розгляду касаційної скарги, передбаченого ст.1118 Господарського процесуального кодексу України, що могло би бути вагомою передумовою для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.42 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг одним господарюючим суб'єктам перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 111і Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Зважаючи на те, що касаційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, підстав для перегляду постанови апеляційного господарського суду у касаційному порядку не вбачається, а тому скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р у справі №904/1686/16 повернути скаржнику.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

С.Р. Шевчук