РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа №927/374/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прохорське»

до Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області та Чернігівської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Дочірнє підприємство «Красносільське-молоко»

про зобов'язання виконати рішення та скасування пункту 2 розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 № 210.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Улановський О.Ю., за довіреністю;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Сокирко Н.В., за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Прохорське звернулось з позовом до Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, у якому просить суд зобов'язати (спонукати) відповідача укласти з позивачем договір оренди землі на умовах, визначених у Проекті договору оренди землі.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.04.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 26.04.2017.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.04.2017 залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Красносільське-молоко».

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.05.2017 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Прохорське» про вжиття заходів до забезпечення позову, залучено до участі у справі іншого відповідача: Чернігівську обласну державну адміністрацію, об'єднано позовні вимоги про зобов'язання (спонукання) укласти договір оренди землі та про скасування пункту 2 розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 №210, справу №927/374/17 надіслано за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

25.05.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла вказана справа.

За результатами автоматичного розподілу, вищезазначену справу було передано на розгляд судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 було прийнято справу № 927/374/17 до свого провадження, розгляд справи призначено на 10.07.2017.

07.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про забезпечення позову та заяву про доповнення позову та зміну позовних вимог.

Представники учасників судового процесу у судове засідання 10.07.2017 з'явились, представник відповідача-2 та подав письмові пояснення.

У судовому засіданні 10.07.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 24.07.2017.

20.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача - 1 було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Також, 24.07.2017 представником відповідача-1 було подано відзив на заяву про доповнення позову та зміну позовних вимог.

У судовому засіданні 24.07.2017 представником відповідача-2 було подано додаткові письмові пояснення.

Розглянувши заяву представника позивача про доповнення та зміну позовних вимог, суд дійшов висновку про неможливість її прийняття, з огляду на наступне.

Зі змісту поданої представником позивача заяви про доповнення та зміну позовних вимог вбачається, що зазначена заява за своїм змістом є заявою про одночасну зміну предмета і підстав позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частинами 4, 5 та 6 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи те, що позивач фактично змінив первісні позовні вимоги про:

- скасування пункту 2 розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 № 210, а саме від 23.05.2016 № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня»;

- зобов'язання (спонукати) Борзнянську районну державну адміністрацію Чернігівської області укласти з ТОВ «Прохорське» Договір оренди землі на умовах визначених в Проекті договору оренди землі,

на вимог про:

- скасування пункту 2 розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 № 210, а саме від 23.05.2016 № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня»;

- скасування розпорядження голови Борзнянської районної державної адміністрації від 19.05.2017 № 235 «Про надання дозволу ТОВ «СП «Агродім» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (місцевості) на не витребувані частки (паї) на території Красносільської сільської ради»;

-зобов'язання (спонукати) Борзнянську районну державну адміністрацію Чернігівської області укласти з ТОВ «Прохорське» Договір оренди землі на умовах визначених в Проекті договору оренди землі, обґрунтувавши додатково заявлені вимоги іншими нормами законодавства, які регулюють зазначені відносини, а відтак зазначена заява про доповнення позову та зміну позовних вимог є заявою про одночасну зміну предмета і підстав позову, яка суперечить приписам ГПК України та не приймається судом до розгляду.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

У судовому засіданні 24.07.2017 представник позивача з'явився та надав усні пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача-2 у судове засідання 24.07.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті позову, проти позову заперечив.

Представник відповідача-1 та тертя особа у судове засідання 24.07.2017 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомленим належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи протоколом судового засідання від 10.07.2017 та розпискою про оголошення перерви від 10.07.2017, відповідно до якої, представники відповідача-1 та третьої особи присутні у судовому засіданні 10.07.2017 повідомлені, про те, що наступне судове засідання відбудеться 24.07.2017 об 12:50 год.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача-1 та третьої особи з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.07.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 № 195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради", затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок не витребуваних паїв (на місцевості) з метою надання в оренду ТОВ „Прохорське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради, та надано Товариству з обмеженою відповідальністю „Прохорське" в оренду строком на 10 років, до 2026 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 353,3814 га, в т.ч. ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, з кадастровими номерами згідно додатків, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради.

24 травня 2016 між Борзнянською районною державною адміністрацією (далі -орендодавець, відповідач - 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прохорське» (далі - орендар, позивач) було укладено Договір оренди землі.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю „Прохорське" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Дочірнього підприємства „Красносільське-молоко" та Борзнянської районної державної адміністрації про визнання недійсним Договору оренди землі, укладеного між Дочірнім підприємством "Красносільське-молоко" та Борзнянською районною державною адміністрацією 13 січня 2014р.

Як вбачається з рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016 у справі № 927/810/16: «Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що договір оренди землі від 13.01.2014, укладений з порушенням приписів ч.1 ст.15 Закону України „Про оренду землі", а саме: під час його укладення не визначено ні кадастровий номер земельних ділянок, що не дає можливість ідентифікувати об'єкт оренди, ні умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду право оренди земельної ділянки, що є обов'язковими істотними умовами договору оренди землі. Крім того, Відповідачем-1 не виконано вимоги п.4 розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації від 22.01.2013 №8 „Про затвердження ДП „Красносільське-молоко" технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради, яким, зокрема, було надано Дочірньому підприємству „Красносільське-молоко" в оренду строком на 10 років, до 2022 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 443,03 га, з них: 300,76 га ріллі та 142,27 га кормові угіддя, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої колективної власності реформованого КСП ім. 13-річчя Жовтня на території Красносільської сільської ради, а також зобов'язано Відповідача-1 в місячний термін з моменту прийняття розпорядження провести державну реєстрацію договору оренди землі та у п'ятиденний строк після державної реєстрації надати копію договору органу державної податкової служби в районі, оскільки Відповідач-1 здійснив реєстрацію даного договору лише у 2016 році.

Разом з тим, розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 №195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради, зокрема, надано Товариству з обмеженою відповідальністю „Прохорське" в оренду строком на 10 років, до 2026 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 353,3814 га, в т.ч.: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя 116,9713 га, з кадастровими номерами згідно додатків, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради. На виконання зазначеного розпорядження між Позивачем та Відповідачем-2 укладено договір оренди землі від 24.05.2016. Однак, Позивач не може скористатися своїм правом оренди земельних ділянок, оскільки дані земельні ділянки знаходяться у користуванні Відповідача-1, чим порушуються законні права і інтереси Позивача.»

В свою чергу, Дочірнім підприємством „Красносільське-молоко" було подано зустрічний позов, в якому Дочірнє підприємство „Красносільське-молоко" просило визнати недійсним договір оренди землі, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Прохорське" та Борзнянською районною державною адміністрацією 24 травня 2016.

З наведеного рішення вбачається, що «Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, Дочірнє підприємство „Красносільське-молоко" зазначає, що Позивач за первісним позовом помилково визначає факт відсутності документів, зазначених у п.43 договору від 13.01.2014р., що є невід'ємними його частинами, як недотримання істотних умов договору, що може слугувати для визнання його недійсним, оскільки всі частини вказаного договору є в наявності у відповідності до умов договору. Здійснити державну реєстрацію договору оренди землі, як похідного права та відобразити інформацію про орендаря в реєстрі речових прав станом на дату укладання договору оренди землі не було можливим. Тільки у 2016 році державні реєстратори і винятково у спецрозділі Державного реєстру речових прав почали відображати інформацію про реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельних ділянок невитребуваних паїв. Станом на дату укладення договору оренди землі від 13.01.2014р. його державна реєстрація проводилась винятково відділами Держземагентства у районі і сільськими радами на місцях. Відповідна інформація подавалась і до податкових органів. Про той факт, що Відповідачем-1 за первісним позовом було здійснено всі дії з реєстрації даного договору свідчить той факт, що він отримував від відділу Держземагентства у Борзнянському районі довідки за формою 6-зем про наявність у його користуванні земель невитребуваних паїв.

На підтвердження зазначеного Дочірнім підприємством „Красносільське-молоко" надана копія довідки Відділу Держземагентства у Борзнянському районі вих. № 01-13/313 від 11.02.2014р. про наявність земель та розподіл між власниками і користувачами та угіддями (за даними форми 6-зем), які перебувають у користуванні ДП „Красносільське-молоко" на території Борзнянського району Чернігівської області станом на 01.01.2014р.

Відповідно до зазначеної довідки в оренді ДП „Красносільське-молоко" на території Красносільської сільської ради перебувають невитребувані паї загальною площею 420,75 га, в тому числі рілля - 282,27 га, сіножать - 138,48 га.».

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016р. у справі №927/810/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю.

Визнано за власною ініціативою суду недійсним договір оренди землі, укладений 13 січня 2014р. між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Дочірнім підприємством „Красносільське-молоко", яким передано в оренду земельні ділянки - не витребувані земельні частки - паї, які знаходиться на території Красносільської сільської ради за адміністративною межею села Красносільське, загальною площею 420,7501 га, в тому числі: під ріллею 282,2682 га, кормові угіддя - 138,4819 га, та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному договору.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 24 травня 2016р. між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прохорське", яким передано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради Борзнянського району, за межею села Красносільське, загальною площею 353,3814 га, в тому числі: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному договору.

Розподілено судові витрати.

В подальшому, 28.04.2017 Чернігівською обласною державною адміністрацією було прийнято розпорядження «Про скасування розпоряджень» відповідно до якого, на підставі статей 6, 41, 43 Закону України «Про місцеві адміністрації» та на підставі листа голови Борзнянської районної державної адміністрації від 19.04.2017 № 948/2-10 скасовано розпорядження голови Борзнянської районної державної адміністрації як такі, що виявилися неекономними, неефективними за очікуваними та фактичними результатами по надходженню коштів до місцевих бюджетів, зокрема від 23.05.2016 № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічної документації із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради».

На переконання позивача, розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 № 210 в частині скасування розпорядження № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня» є незаконним, порушує права позивача на користування спірними земельними ділянками, та в цій частині підлягає скасуванню.

Також, оскільки на думку позивача, відповідач ухиляється від укладення з ним Договору оренди землі на підставі розпорядження № № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня» просить суд зобов'язати (спонукати) Борзнянську районну державну адміністрацію Чернігівської області укласти з ТОВ «Прохорське» Договір оренди землі на умовах визначених в Проекті договору оренди землі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд враховує, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2014 по справі №21-493а14 дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Так, за приписами статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до статті 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

При цьому Законом України "Про землеустрій" визначено правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, які спрямовані на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. Відповідно до статті 20 вказаного Закону землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

В свою чергу, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 № 195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради", затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок не витребуваних паїв (на місцевості) з метою надання в оренду ТОВ „Прохорське" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради, та надано Товариству з обмеженою відповідальністю „Прохорське" в оренду строком на 10 років, до 2026 року включно, земельні ділянки не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 353,3814 га, в т.ч. ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, з кадастровими номерами згідно додатків, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП „13-річчя Жовтня" с. Красносільське на території Красносільської сільської ради.

24 травня 2016 між Борзнянською районною державною адміністрацією (далі -орендодавець, відповідач - 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прохорське» (далі - орендар, позивач) було укладено Договір оренди землі.

У спільній Постанові Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 21-405а-14 зазначено, що рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, вичерпає свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Разом з цим, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 21-405а-14, рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або оренду земельної ділянки застосовується одноразово, та відповідно його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки.

Таким чином, як встановлено судом, розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 № 195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а саме шляхом укладення Договору оренди між Борзнянською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прохорське».

Так, в подальшому, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.11.2016р. у справі №927/810/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2017, зокрема було задоволено зустрічний позов, та визнано недійсним договір оренди землі, укладений 24 травня 2016р. між Борзнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прохорське", яким передано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться на території Красносільської сільської ради Борзнянського району, за межею села Красносільське, загальною площею 353,3814 га, в тому числі: ріллі - 236,4101 га, кормові угіддя - 116,9713 га, та припинено на майбутнє права та обов'язки по даному договору.

В подальшому, 28.04.2017 Чернігівською обласною державною адміністрацією було прийнято розпорядження «Про скасування розпоряджень» відповідно до якого, на підставі статей 6, 41, 43 Закону України «Про місцеві адміністрації» та на підставі листа голови Борзнянської районної державної адміністрації від 19.04.2017 № 948/2-10 скасовано розпорядження голови Борзнянської районної державної адміністрації як такі, що виявилися неекономними, неефективними за очікуваними та фактичними результатами по надходженню коштів до місцевих бюджетів, зокрема від 23.05.2016 № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічної документації із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради».

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім цього, в Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Тому, на думку Конституційного Суду України, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, оскільки Розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 № 195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" як вже встановлено судом є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасований державною адміністрацією.

В свою чергу, факт виконання Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 № 195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" підтверджується не лише укладенням Договору оренди, який визнано у судовому порядку недійсним, але й набуттям сторонами певних прав та обов'язків за недійсним Договором.

Зазначене також узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у справі № 3-826гс16 від 19.10.2016, відповідно до якої, Верховним Судом України зазначено, що чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов'язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов'язки передбачалися на майбутнє. Тобто визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов'язання не є тотожними поняттями, оскільки в силу прямої вказівки закону договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов'язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору.

Таким чином, вимога позивача про скасування розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 № 210 в частині скасування розпорядження № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня» підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання (спонукання) Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області до укладення з ТОВ «Прохорське» Договору оренди землі на умовах визначених в Проекті договору оренди землі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з частиною третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

В свою чергу, відповідно до статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, і районних державних адміністрацій.

Згідно зі статтею 17 ЗК розпорядження землями державної власності, у тому числі й надання їх у користування, належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): - розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; - приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); - уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); - укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; - сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; - надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); - організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; - оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; - приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.

Згідно з пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 04.02.2004 р. № 122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до статті 116 ЗК є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або результати аукціону.

Статтею 124 ЗК встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таке положення узгоджується з вимогами статті 16 Закону № 161-XIV, згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК, або за результатами аукціону.

Отже, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Районна державна адміністрація при здійсненні повноважень власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом.

Таким чином, реалізація права на укладення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Разом з тим, оскільки, як вже встановлено судом Розпорядженням Борзнянської районної державної адміністрації від 23.05.2016 № 195 „Про затвердження ТОВ „Прохорське" технічної документації із землеустрою та надання в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП „13-річчя Жовтня" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красносільської сільської ради" як вже встановлено судом є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом укладення Договору оренди, який хоча і було в подальшому визнано недійсним, вимоги про зобов'язання (спонукання) Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області до укладення з ТОВ «Прохорське» Договору оренди землі на умовах визначених в Проекті договору оренди землі.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача - 2 на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що оскільки відповідач - 1 ухиляється від укладення з ним Договору оренди та вже надав дозвіл ТОВ СП «Агродім» на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо відведення не витребуваних земельних ділянок часток (паїв), невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

В зв'язку з викладеним, позивач просить суд:

- заборонити відповідачу-1 вчиняти будь-які дії, у т.ч. видавати будь-які акти, розпорядження, пов'язані х використанням наведених у заяві земельних ділянок не витребуваних земельних паїв колишнього КСП « 13-річчя Жовтня», що знаходяться на території Красносільської сільської ради;

- заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо використання нижчезазначених земельних ділянок не витребуваних земельних паїв колишнього КСП « 13-річчя Жовтня», що знаходяться на території Красносільської сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» (далі - Постанова) умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п. 3 Постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частинні вимог про зобов'язання (спонукання) Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області до укладення з ТОВ «Прохорське» Договору оренди землі на умовах визначених в Проекті договору оренди землі, заява позивача про забезпечення позову також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 67, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати пункт 2 розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації «Про скасування розпоряджень» від 28.04.2017 № 210 в частині скасування розпорядження № 195 «Про затвердження ТОВ «Прохорське» технічних документацій із землеустрою та надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) колишнього КСП « 13-річчя Жовтня».

3. Стягнути з Чернігівської обласної державної адміністрації (14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Шевченка, будинок 7; ідентифікаційний код: 00022674) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прохорське» (16445, Чернігівська обл., Борзнянський район, село Прохори, вулиця Лесі Українки, будинок 133; ідентифікаційний код: 03796132) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

6. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.07.2017.

Суддя О.А. Грєхова