ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа № 907/331/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Фудс» м.Берегово Закарпатської області №67 від 07.06.2017 р.(вх..№ЛАГС 01-05/2885/17 від 22.06.2017 р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2017 р.

у справі № 907/331/17

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» м. Борислав Львівської області

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Фудс» м.Берегово Закарпатської області

про стягнення суми 378555,50 грн., в т.ч. 293 950,00грн. основного боргу, 14697,50грн. штрафу, 14085,43 грн. 3% річних, 55822,57 грн. інфляційних втрат.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_3 згідно договору про надання правової допомоги №1 від 26.06.2017р.

відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю б/н від 20.06.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 17.05.2017 р. (суддя І.В. Івашкович) позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «ОСОБА_2 Фудс» на користь ТОВ «НТД-Україна» 378 555,50 грн. ( в т.ч. 293950,00 грн. основного боргу, 14697,50 грн. штрафу, 14085,43 грн. 3% річних, 55822,57 грн. інфляційних та 5678,33 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору, 15000,00 грн. відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем свої зобовязання виконано в повному обсязі: здійснено поставку товару, натомість відповідач свої зобовязання в частині оплати за поставлений товар не здійснив, внаслідок чого, утворилась заборгованість. Рішення суду в частині стягнення 3% річних, інфляційних та штрафу обґрунтоване простроченням виконання зобовязання боржником. Рішення суду в частині відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката обґрунтоване тим, що позивачем подано достатні та допустимі докази щодо підтвердження витрат на послуги адвоката.

ТОВ «ОСОБА_2 Фудс» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника про відкладення розгляду справи та не призначено дату для ознайомлення з матеріалами справи. Крім цього, скаржник зазначає, що позивачем подано докази на відшкодування витрат на послуги адвоката в розмірі 5 000, 00 грн., а судом стягнуто 15 000, 00 грн.

У доповненнях на апеляційну скаргу апелянт зазначає, що поставку товару позивач здійснював на підставі видаткових накладних, а не договору, а тому, вимагати сплату неустойки не має права. Скаржник також стверджує, що місцевий господарський суд не встановив заборгованість за отриманий товар, а в матеріалах справи відсутній акт звіряння розрахунків між сторонами.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують сплату за послуги адвоката в розмірі 15 000 грн. При цьому, представник позивача зазначає, що рішення суду прийняте в третьому судовому засіданні, а відтак, представник відповідача мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та направлення відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено апеляційним господарським судом, між ТОВ «НТД-Україна» (постачальник) та ТОВ «ОСОБА_2 майстер Фудс» (покупець) укладено договір №221 від 07.04.2015, згідно з умовами якого позивач зобовязався поставити товар, а відповідач - прийняти та оплатити товар.

Згідно п.п.2.5, 3.2, 5.2 договору, датою поставки кожної партії вважається момент отримання товару на складі покупця по товарно-транспортній накладній.

Оплата за товар здійснюється протягом 45 робочих днів з моменту отримання товару на складі.

У випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар покупцем, постачальник вправі вимагати, а покупець зобовязаний оплатити штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченої суми партії товару. Оплата вказаного штрафу не звільняє покупця від обовязку оплатити повну вартість поставленого товару.

Відповідно до видаткових накладних №334 від 14.04.2015 р. та №576 від 05.06.2015 р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 597 950,00 грн.

Однак, згідно банківських виписок, відповідачем здійснено оплату товару не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 293 950, 00 грн., що стало підставою звернення до суду з позовом. При цьому, враховуючи прострочення оплати поставленого товару, позивач скориставшись своїм правом відповідно до умов договору, просить суд також стягнути з відповідача 5% штрафу у розмірі 14697,50 грн., 14085,43 грн. 3% річних, 55822,57 грн. інфляційних та 15000,00 грн. відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як підтверджується матеріалами справи, продавець передав, а покупець прийняв поставлений товар, що підтверджується відповідними накладними №334 від 14.04.2015 р. та №576 від 05.06.2015 р.

Необхідно зазначити, що відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Наявні в матеріалах справи вищезазначені накладні з підписами та відбитками печаток уповноважених осіб свідчать про здійснення господарських операцій. Разом з тим, якщо такі накладні містять неправдиву інформацію, відповідач повинен конкретно вказати такі відомості і підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які їх спростовують. Однак, апелянтом такі докази суду не подано.

Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 293 950, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що доводи скаржника про те, що позивач здійснював поставку товару не на підставі договору, а у позадоговірному порядку, оскільки у платіжних дорученнях у призначеннях платежу вказується виставлений позивачем рахунок, а не договір, є безпідставними, з огляду на те, що у зазначених рахунках, як і у видаткових накладних є посилання саме на договір, який є підставою позовних вимог у даній справі.

Що стосується стягнення з відповідача штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, необхідно зазначити наступне.

Згідно ст.ст. 627, 638, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як підтверджується умовами договору, сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар покупцем, постачальник вправі вимагати, а покупець зобовязаний оплатити штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченої суми партії товару.

Враховуючи те, що сума заборгованості за поставлений товар складає 293 950, 00 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 14 697,50 грн. штрафу.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача 14085,43 грн. 3% річних та 55822,57 грн. інфляційних втрат.

Що стосується стягнення з відповідача понесених судових витрат на послуги адвоката у розмірі 15 000 грн., необхідно зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст.44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст.48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст.ст. 1, 26 вказаного Закону, адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Окрім цього, судова колегія звертає увагу на наступне.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, необхідно зазначити, що в матеріалах справи є наявний договір про надання правової допомоги №1-24/03/2017 від 24.03.2017 р., що укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «НТД-Україна»; додатковий договір від 11.05.2017 р. до договору №1 -24/03/2017 про надання правової допомоги від 24.03.2017 р., ордер серії КВ№016305 від 24.03.2017 р.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2109 від 16.12.2004 р.; копія рахунку на оплату №1 від 24.03.2017р. на суму 10 000, 00 грн., копія рахунку на плату №2 від 11.05.2017 р. на 5 000, 00 грн.

В матеріалах справи наявні також копії платіжних доручень №259 від 27.03.2017 р. та № 406 від 11.05.2017 р. про перерахування коштів на рахунок адвоката ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги №1-24/03/2017 від 24.03.2017р. та згідно додаткового договору від 11.05.2017 р. до договору №1-24/03/2017 про надання правової допомоги від 24.03.2017 р. Вказані платіжні доручення є первинними документами в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують отримання адвокатом коштів за надання правової допомоги.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 17.05.2017 р. у справі

№ 907/331/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Закарпатської області.

ОСОБА_5 Матущак

Судді Н.М. Кравчук

ОСОБА_1