ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.07.2017 Справа № 922/893/17

За позовом Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр'єва Національної академії наук України, м. Харків,

до відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України», с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область,

про стягнення 24343 грн. 23 коп.

Суддя Котельницька В.Л.

Представники сторін:

від позивача - Ушаков В.С. (довіреність від 03.01.2017 № 1/2а-1)

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання - Пономаренко Т.М.

Суть спору: 15.03.2017 позивач звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3866,23 грн., у тому числі: 1696,00 грн. заборгованості з авторської нагороди (роялті) за надане право на використання сортів рослин, 941,63 грн. інфляційних витрат, 1228,60 грн. неустойки у вигляді пені від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання, за на неналежне виконання умов ліцензійного договору № 56-А від 20.01.2014р. укладеного між сторонами даного спору, а також 160,00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2017 № 922/893/17 задоволено клопотання відповідача про передачу справи за територіальною підсудністю та направлено до господарського суду Сумської області за підсудністю матеріали справи № 922/893/17.

22.05.2017 позивачем подана заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 5539 грн. заборгованості з авторської нагороди (роялті) за надане з 20.01.2014 по 01.06.2016 право на використання сортів рослин; 5710,56 грн. та 5539 грн. неустойки у вигляді штрафу за неналежне виконання господарського зобов'язання надати Ліцензіару до 20.06.2014 та 20.06.2015 «Звіт про виробництво та рух насіння»; 5539 грн. неустойки у вигляді штрафу за порушення господарського зобов'язання своєчасно до 20.06.2016 виплачувати Ліцензіару винагороду (роялті); 997,02 грн. інфляційних витрат; 847,09 грн. пені; 1600 грн. судового збору.

Суд визнав подану позивачем заяву про зміну позовних вимог вх. № 1533к від 22.05.2017 фактично заявою про збільшення розміру позовних вимог та відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняв до розгляду дану заяву.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення, в яких просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити та врахувати, що частина із 5539 грн. заборгованості з авторської нагороди (роялті) за надане з 20.01.2014 по 01.06.2016 право на використання сортів рослин ним сплачена, та заявив про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення штрафних санкцій.

19.07.2016 до господарського суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. № 6334) про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні заявив усне клопотання про застосування до відповідача додатково штрафних санкцій, передбачених ст. 231 Господарського кодексу України.

Розглянувши зазначене усне клопотання представника, суд зазначає.

Права та обов'язки сторін судового процесу передбачені у статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини четвертої зазначеної статті позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що представником позивача не додержано правил вчинення вказаної процесуальної дії, суд не приймає до розгляду вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь додаткової суми штрафу за неналежне виконання зобов'язання.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши пояснення присутнього представника, суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 між сторонами у справі був укладений ліцензійний договір № 56-А про надання права на використання сорту рослин на умовах невиключної ліцензії.

10.02.2015 сторони уклали додаткову угоду до ліцензійного договору № 56-А від 20.01.2014.

Відповідно до умов укладеного договору з урахуванням вимог чинного законодавства ліцензіар (позивач у справі) надає ліцензіату (відповідачу у справі) невиключне право (невиключну ліцензію) на використання сортів рослин проса посівного Козацьке та проса посівного Ювілейне, а ліцензіат зобов'язався виплатити ліцензіару винагороду (роялті) (пункт 1.1 договору).

Права та обов'язки сторін за укладеним договором сторони узгодили у розділі 2 договору.

Розмір авторської винагороди (роялті), порядок і строки її виплати сторони погодили у розділі 4 Ліцензійного договору.

Згідно пп, 4.1.6. пп. 4.1. п. 4 договору та пп. 4.4. п. 4 додаткової угоди до договору винагороду (роялті) ліцензіат розраховує на підставі даних звіту, який складається та подається за умовами, викладеними у розділі 5 цього договору.

У підпункті 4.1.7. пп. 4.1. п. 4 договору та пп. 4.5. п. 4 додаткової угоди до договору сторони визначили строк виплати винагороди (роялті), зокрема, до 20-го жовтня кожного року чинності (для озимих культур), або до 20 червня кожного року чинності (для ярих культур) даного договору.

У підпункті пп. 8.1. п. 8 договору та додаткової угоди до договору сторони визначили строк його дії, а саме договір та додаткова угода до договору набувають чинності від дати підписання і діють до 31.12.2014 та до 01.06.2016 відповідно.

Відповідно до пп. 2.4. п. 2 договору та додаткової угоди до договору ліцензіат зобов'язався надавати ліцензіару звіт про виробництво та рух насіння згідно розділу 5.

У підпункті 4.1.6. пп. 4.1. п. 4 договору та пп. 4.4. п. 4 додаткової угоди до договору сторони узгодили, що ліцензіат складає та подає ліцензіару звіт відповідно до викладених у розділі 5 договору умов.

Відповідно до пп. 5.1. п. 5 договору та додаткової угоди до договору ліцензіат до 20 жовтня кожного року чинності (для озимих культур), або до 20 червня кожного року чинності (для ярих культур) даного договору надає ліцензіару звіт про виробництво та рух насіння. Звіт складається на підставі даних бухгалтерського обліку за формою, яка наведена у Додатку № 1 до цього договору підписується керівником підприємства, головним бухгалтером. Підпис плюється печаткою підприємства.

У пп. 5.4. п. 5 договору та додаткової угоди до договору сторони визначили такий порядок подання звіту: ліцензіат надає ліцензіару оригінал «звіту про виробництво та рух насіння» та його копію за допомогою технічного засобу зв'язку, зокрема, за каналами факсимільного зв'язку (факсом) або файл у форматі pdf за електронним зв'язком на електронну пошту: yuriev .

За порушення умов ліцензійного договору та додаткової угоди до договору сторони у розділі 7 визначили наступну господарсько-правову відповідальність:

- за порушення підпункту 2.3. п. 2 договору та додаткової угоди до договору, щодо своєчасності виплачувати ліцензіару винагороду (роялті), ліцензіат виплачує неустойку в фіксованому розмірі яка зазначена у підпункті 4.1.1. пункту 4.1. цього договору та підпункті 4.1. п. 4 додаткової угоди до договору , а в разі спричинення майнової шкоди ліцензіару ліцензіат відшкодовує її в повному розмірі (пп. 7.1. п. 7 договору та додаткової угоди до договору);

- за кожний день прострочення платежу виходячи з суми простроченого платежу, з урахуванням індексу інфляції, ліцензіат сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент нарахування пені, включаючи день платежу (пп. 7.2. п. 7 договору та додаткової угоди до договору);

- за невиконання обов'язку надати ліцензіару звіт згідно розділу 5 цього договору або надання недостовірної інформації у звіті (розділ 5) ліцензіат сплачує штраф у фіксованому розмірі суми, яка зазначена у підпункті 4.1.1. пункту 4.1. цього договору та підпункті 4.1. пункту 4 додаткової угоди до договору, що за підрахунком суду становить 11249 грн. 56 коп., у тому числі 5 710 грн. 56 коп. (за неподання звіту до 20.06.2014) та відповідно 5 539 грн.00 коп. (за неподання звіту до 20.06.2015) (пп. 7.4. п. 7 договору та додаткової угоди до договору)).

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вичинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського кодексу України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до положень п.п. 1, 3, 4 ст. 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Згідно ст. 629, 530 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що в порушення умов ліцензійного договору та додаткової угоди до нього (п.п. 5.1., 5.4. п. 5) за період 2014-2016 років відповідач надав 24.05.2016 лише один звіт про виробництво та рух насіння.

На виконання умов договору після отримання звіту позивач надав відповідачеві рахунок №С 534 від 25.05.2015 на сплату 5539,00 грн. роялті за просо посівне Козацьке та просо посівне Ювілейне.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно платіжного доручення №115433428 від 22.05.2017 відповідач перерахував позивачеві грошові кошти у сумі 3866,23 грн. як погашення кредиторської заборгованості за договором 56-А від 20.0.2014. Відтак, станом на день розгляду справи залишок несплаченої заборгованості відповідача по сплаті роялті становить 1672,77 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача залишку несплаченої заборгованості у сумі 1672,77 грн., оскільки зобов'язання відповідача по сплаті роялті обумовлені положеннями діючого цивільного законодавства та умовами укладеного між сторонами ліцензійного договору. В іншій частині суми основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 11249,56 грн. неустойки у вигляд штрафу, у тому числі 5 710,56 грн. за неподання звіту до 20.06.2014 та 5 539,00 грн. за неподання звіту до 20.06.2015, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 7.4. п. 7 договору та додаткової угоди до договору за невиконання обов'язку надати ліцензіару звіт згідно розділу 5 цього договору або надання недостовірної інформації у звіті (розділ 5) ліцензіат сплачує штраф у розмірі суми, яка нарахована згідно вимог пункту 4.1 цього договору.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 11249,56 грн. неустойки у вигляд штрафу, у тому числі 5 710,56 грн. за неподання звіту до 20.06.2014 та 5 539,00 грн. за неподання звіту до 20.06.2015.

Відповідач у наданих до суду запереченнях просить застосувати до даної вимоги позивача позовну давність та у зв'язку з цим просить суд відмовити у позові в цій частині, зокрема.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 258 зазначеного Кодексу застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

За приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, з огляду на умови договору річний строк для заявлення позивачем вимог до відповідача про стягнення штрафу за неподання встановлені договором строки Звіту про виробництво і рух насіння сплив у червні 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення та відповідно до частини 4 цієї статті є підставою для відмови у позові.

За таких підстав, суд зазначає, що штраф у розмірі 11249,56 грн. нарахований позивачем правомірно, однак у задоволенні даної вимоги позивача суд відмовляє у зв'язку із спливом позовної давності.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5539,00 грн. за несвоєчасну виплату ліцензіару винагороди (роялті), 997 грн. 02 коп. інфляційних збитків, 847,09 коп. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов п. 7.1 додаткової угоди до ліцензійного договору за порушення пунктів 2.1-2.5 даного договору (у даному випадку наявне порушення відповідачем пункту 2.3 договору) ліцензіат сплачує ліцензіару неустойку у розмірі суми, яка нарахована згідно вимог п. 4.1 цього договору, а у разі спричинення майнової шкоди ліцензіару ліцензіат відшкодовує її у повному розмірі.

Згідно з положеннями п. 7.2 додаткової угоди до договору ліцензіат за кожний день прострочення платежу, виходячи з суми простроченого платежу, з урахуванням індексу інфляції, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент нарахування пені, включаючи день платежу.

Як вже зазначено вище, відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 вказаного Кодексу встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом ст. 625 вищезазначеного Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначені положення цивільного та господарського законодавства, судом був здійснений перерахунок заявлених до стягнення сум пені, штрафу та інфляційних втрат; за наслідком такого перерахунку суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 680,74 грн. інфляційних збитків за період з 01.07.2016 по 30.04.2017 (в межах заявленого позивачем періоду), пені за період з 21.06.2016 по 20.12.2016 у розмірі 840,54 грн. та 5539,00 грн. штрафу. В решті вимог суд відмовляє за необґрунтованістю.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України суд відшкодовує позивачу за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 828,16грн.

На підставі зазначеного, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України» (42839, Сумська область, Великописарівський район, с. Іванівка, вул. Іванівська, 1; ) на користь Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр'єва Національної академії аграрних наук України (61060, м. Харків, пр. Московський, 142; ) 1672,77грн. заборгованості з авторської винагороди (роялті) за 2016 рік; 5539,00грн. штрафу; 680,74 грн. інфляційних збитків за період з 01.07.2016 по 30.04.2017 ; 840,54 грн. пені за період з 21.06.2016 по 20.12.2016, судовий збір в сумі 828,16 грн.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 3866,23грн. заборгованості з авторської винагороди (роялті).

4. В іншому відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.07.2017.

Суддя В.Л.Котельницька