ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2017 Справа № 920/610/17

Господарський суд Сумської області у складі суддів Заєць С.В., розглянувши матеріали справи № 920/610/17:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький

метизний завод", м. Запоріжжя,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче

акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш", м. Суми,

про стягнення 288 грн. 12 коп.,

Представники сторін:

Від позивача: не прибув;

Від відповідача: представник ОСОБА_1;

При секретарі судового засідання Малюк Р.Б.

Суть спору позивач подав позовну заяву б/н від 23.06.2017, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 37 908 грн. 63 коп., в тому числі 37 778 грн. 22 коп. заборгованості за товар поставленої відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № 25 від 01.10.2015 року, 130 грн. 41 коп. 3% річних, а також 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

17 липня 2017 року від позивача надійшла заява (вх. № 6260 від 17.07.2017), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 157 грн. 71 коп. основного боргу, 130 грн. 41 коп. 3% річних та 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

Вищезазначену заяву (вх. № 6260 від 17.07.2017) суд розглядає як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд приймає подану заяву до розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 288 грн. 12 коп., в тому числі 157 грн. 71 коп. заборгованості за товар поставленої відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № 25 від 01.10.2015 року, 130 грн. 41 коп. 3% річних, а також 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

25 липня 2017 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 6511 від 25.07.2017), в якому відповідач вказує, що ухвала про порушення провадження у справі № 920/610/17 винесена господарським судом Сумської області 04.07.2017 у той же час, як вказує відповідач, ще до порушення провадження у справі, відповідач добровільно сплатив суму заборгованості за договором поставки № 25 від 01.10.2015 у розмірі 37 778,22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4996 від 22.12.2015, №2187 від 21.06.2016 та №1907 від 27.06.2017 та актом звірки взаємних розрахунків між відповідачем та позивачем. Таким чином, на момент порушення провадження у справі № 920/610/17 предмет спору щодо сплати відповідачем на користь позивача заборгованості у розмірі 37 778,22 грн. за договором поставки № 25 від 01.10.2015 був відсутнім. В звязку з вищевикладеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Уповноважений представник позивача в судове засідання 25.07.2017 не прибув.

В судовому засіданні 25 липня 2017 уповноважений представник відповідача надав усні пояснення стосовно своєї позиції по справі.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд, встановив:

1 жовтня 2015 року між сторонами було укладено договір поставки № 25, відповідно до умов якого позивач зобовязується передати у власність відповідача товар, а відповідач, в свою чергу прийняти та оплатити товар відповідно до умов укладеного договору.

Перелік, асортимент, кількість, ціна і вартість товару узгоджується сторонами шляхом оформлення специфікації, що є додатками договору і становлять його невідємну частину (п. 1.2 договору).

Згідно пункту 2.2 договору сторони визначили, що для конкретної партії товару сторони можуть узгодити інші умови поставки, які вказується в додатках до даного договору. В цьому разі умови поставки розповсюджуються тільки на партії, передбачені цим додатком. Для конкретної партії товару сторони можуть узгодити інші умови і форми оплати. Узгодження відбувається в письмовій формі шляхом оформлення специфікації, яка є невідємною частиною договору (п. 3.3 договору).

11 квітня 2017 року сторонами було складено специфікацію (Додатком № 4 до Договору), відповідно до якої позивач зобов'язався поставити:

- дріт стальний зварювальний Св08Г2С обміднений ДСТУ 2246-70, діаметр 0,8 мм (касети к-300 каркаси) в кількості 0,210 т.;

- дріт стальний зварювальний Св08Г2С ДСТУ 2246-70, обміднений, діаметр 1,2 мм (касети к-300 каркаси) в кількості 1,005 т.;

на загальну суму 37 778 грн. 22 коп..

Так, додатком № 4 до Договору від 11 квітня 2017 року, сторонами передбачено поставку товару на склад покупця на умовах DDP (Інкотермс 2010).

Згідно пункту 3 Специфікації від 11.04.2017 (додаток № 4 до договору), оплата за товар проводиться покупцем протягом 30 календарних днів з моменту поставки партії товару.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2017 року позивач відповідно до видаткової накладної № 230 поставив відповідачеві товар на 37 778 грн. 22 коп. Факт поставки позивачем та отримання відповідачеві товару також підтверджується наявними в матеріалах справи довіреністю № 493 від 12.04.2017 року та товарно - транспортною накладною № 996008005 від 13.04.2017 (а.с. 30-32).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору своєчасно та в повному обсязі не оплатив товар, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 157 грн. 71 коп.

З матеріалів справи, зокрема акту звірки взаємних розрахунків станом на 18.07.2017 вбачається, що відповідачем була погашена сума основного боргу, яка є предметом спору в даній справі у розмірі 157 грн. 71 коп. 26.06.2017 року, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 18.07.2017.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за товар поставлений відповідно до видаткової накладної № 230 від 13 квітня 2017 року, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору. При цьому, суд враховує, що позивач звернувся з позовом до суду 23.06.2017 згідно із поштовим штемпелем на конверті.

За несвоєчасну оплату товару позивачем заявлено до стягнення 3% річних, які відповідно до розрахунку позивача становлять 130 грн. 41 коп. за період з 13.05.2017 по 23.06. 2017, виходячи з суми боргу в розмірі 37 778 грн. 22 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 та 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, в силу наведених норм законодавства, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідачем обґрунтованого заперечення чи контррозрахунку 3% річних суду не надав.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Пунктом 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Під час перевірки правильності здійснення позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено, що відповідно до пункту 3 Специфікації від 11.04.2017, оплата за товар проводиться покупцем протягом 30 календарних днів з моменту поставки партії товару. Оскільки поставка відбулась 13.04.2017, 30-ти денний період оплати скінчився 13.05.2017 і відповідно початок переліку прострочення платежу та здійснення будь яких нарахувань, в тому числі і 3% річних необхідно здійснювати на наступний день після спливу строку, а саме з 14.05.2017 року. Крім цього з акту звірки взаємних розрахунків станом на 18.07.2017 вбачається, що станом на 13.04.2017 року переплата відповідача за товар складала 157 грн. 71 коп. і була врахована позивачем в рахунок оплати товару за накладною № 230 від 13.04.2017, тому правомірним є нарахування 3% річних з 14.05.2017 виходячи з суми боргу 37 620 грн. 51 коп.

З урахуванням зазначеного, судом здійснено перерахунок 3% в межах визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, згідно з яким загальний розмір 3% річних за період з 14.05.2017 по 23.06.2017, виходячи з суми боргу в розмірі 37 620 грн. 51 коп. становить 126 грн. 78 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2017.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 126 грн. 78 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 грн. 63 коп. 3% річних суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п. 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", частиною другою статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Отже, при наявності конкуренції норм (щодо можливості повернення судового збору з державного бюджету), виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що заборгованість сплачена відповідачем 27.06.2017 після звернення позивача з позовом до суду (згідно із штемпелем на конверті 23.06.2017), відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» (40020, м. Суми, пр. Курський, буд. 6, код. 00220434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (69106, м. Запоріжжя, Північне шосе, буд. 22 Д, код 39989779) 126 грн. 78 коп. 3 % річних та 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 грн. 63 коп. 3% річних в позові відмовити.

4. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 157 грн. 71 коп. основного боргу провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.07.2017.

Суддя С.В. Заєць