ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. Справа № 921/109/17-г/10

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», вих. № 112 від 29.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2663/17 від 09.06.2017 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року

у справі № 921/109/17-г/10 (суддя Стопник С.Г.),

порушеній за позовом

позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро», м. Київ,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", м. Тернопіль,

до відповідача-2: Приватного підприємства «Інвест-Родина», м. Тернопіль,

про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2502807,15 грн., в т.ч. 1691135,10 грн. основного боргу, 160252,40 грн. пені, 168928,07 грн. 3% річних, 338227,02 грн. штрафу, 144264,56 грн. відсотків за користування товарним кредитом та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача-1: не прибув;

від позивача: Хомук С.М. (п/к на підставі довіреності б/н від 01.12.2016 р.);

від відповідача-2: Апаріна Т.В. (п/к на підставі довіреності б/н від 24.07.2017 р.).

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам роз'яснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Проводиться фіксація судового засідання технічними засобами за усним клопотанням представника відповідача-2.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2017 року, справу № 921/109/17-г/10 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», вих. № 112 від 29.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2663/17 від 09.06.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 27.06.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи том ІІ, а. с. 5, 6, 7).

У судове засідання, яке відбулося 27.06.2017 р. скаржник/відповідач-1 повноважного представника не направив, був належним чином, 16.06.2017 р. рекомендованою поштою, під розписку, повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи (том ІІ, а. с. 6), про причини неприбуття суд не повідомив.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 р. у справі № 921/109/17-г/10 скасувати та постановити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро» в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" та Приватного підприємства «Інвест-Родина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро» 1691135,10 грн. заборгованості, 160252,40 грн. пені, 168928,07 грн. 3% річних, 338227,02 грн. штрафу та 144264,56 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 37542,11 грн. судового збору скасувати повністю (п 2 прохальної частини апеляційної скарги), судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача прибув, через канцелярію суду за вхідним № ЛАГС 01-04/4300/17 від 27.06.2017 р. подав заперечення на апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги заперечив, надав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічне викладеному у відзиві, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, проти відкладення розгляду справи - заперечив.

У судове засідання, відповідач-2 повноважного представника не направив, був належним чином, 16.06.2017 р. рекомендованою поштою, під розписку, повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи (том ІІ, а. с. 5), про причини неприбуття суд не повідомив.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 р. розгляд справи № 921/109/17-г/10 відкладено на 26.07.2017 р., про що сторони були належним чином повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (том ІІ, а. с. 40-41/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 26.07.2017 р. скаржник/відповідач-1, повторно, повноважного представника не направив, був належним чином, повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (том ІІ, а. с. 6, 40-41/зворот), про причини неприбуття суд не повідомив.

В апеляційній скарзі (том ІІ, а. с. 8-11) скаржник просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 р. у справі № 921/109/17-г/10 скасувати та постановити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро» в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" та Приватного підприємства «Інвест-Родина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро» 1691135,10 грн. заборгованості, 160252,40 грн. пені, 168928,07 грн. 3% річних, 338227,02 грн. штрафу та 144264,56 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 37542,11 грн. судового збору скасувати повністю (п 2 прохальної частини апеляційної скарги), судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача прибув, проти апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному у запереченні на апеляційну скаргу (вх. № ЛАГС 01-04/4300/17 від 27.06.2017 р.), викладене у запереченні підтримав, надав пояснення по суті апеляційної скарги, навів перед судом свої доводи в міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, оскарження 26.07.2017 р. в касаційному порядку ухвали Львівського апеляційного господарського суду у даній справі від 12.06.2017 року у даній справі, вважає безпідставним, оскільки в апеляційній скарзі у розділі додатки зазначено про долучення апелянтом до скарги доказу сплати судового збору і такий додаток знаходиться в матеріалах справи (том ІІ, а. с. 29), а відсутність штампу банку на ньому та довідки Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова про зарахування суми 41 296,32 грн. в доход державного бюджету не може бути підставою для повернення апеляційної скарги без розгляду, суперечитиме європейським стандартам на право кожного на справедливий суд (ЄСПЛ у рішенні від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі».

Представник відповідач-2 прибув, вимог ухвал суду від 12.06.2017 р. та від 27.06.2017 р. - не виконав, відзиву (заперечення) на апеляційну скаргу не представив, через канцелярію суду подав касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного господарського суду України від 12.06.2017 р. у справі № 921/109/17-г/10, якою апеляційну скаргу ТзОВ «Агроцентр-Галичина» прийнято до провадження та розгляд апеляційної скарги призначено на 27.06.2017 р. та пояснив, що апеляційний суд не мав права приймати апеляційну скаргу без долучення до неї доказів сплати судового збору, а повинен був повернути апеляційну скаргу апелянту без розгляду, вважає зазначену ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 року у справі № 921/109/17-г/10 (том ІІ, а. с. 3-4), прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», вих. № 112 від 29.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2663/17 від 09.06.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 27.06.2017 р.

Як вбачається з матеріалів даної справи, скаржник подав апеляційну скаргу (том ІІ, а. с. 8-11) з додатками, зокрема, у розділі апеляційної скарги «Додатки на 16-ти аркушах:» зазначено, що ним додається: - копія рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.05.2017 р. у справі № 921/109/17-г/10, це за матеріалами справи - том ІІ, а. с. 12-23; - докази направлення скарги позивачу (опис, квитанція), це за матеріалами справи - том ІІ, а. с. 24-25; - докази направлення скарги відповідачу-2 (опис, квитанція), це за матеріалами справи - том ІІ, а. с. 26, 27; - довіреність на представника, це за матеріалами справи - том ІІ, а. с. 28 та «- докази сплати судового збору» (додаток до апеляційної скарги на аркуші 16), за матеріалами справи - том ІІ, а. с. 29.

Як вбачається з поданих скаржником до апеляційної скарги доказів щодо сплати судового збору, то апелянтом додано (том ІІ, а. с. 29) долучено на 1-му аркуші документ: «Повідомлення» про сплату ним на відповідні рахунки за апеляційною скаргою на рішення у справі № 921/109/17-г/10, Львівський апеляційний суд 41296 грн. 20 коп. судового збору та «Квитанція» про сплату за апеляційною скаргою на рішення у справі № 921/109/17-г/10, Львівський апеляційний суд 41296 грн. 20 коп. судового збору, зазначивши при цьому рахунок отримувача, МФО, код ЄДРПОУ, код класифікації доходів бюджету.

Однак зазначені вище «Повідомлення та Квитанція», подані скаржником як доказ сплати судового збору за апеляційною скаргою, засвідчені лише круглими печатками ТзОВ «Агроцентр-Галичина», без штампу відповідного банку, який обслуговує скаржника, про проведення зарахування зазначеного платежу та про дату проведення такої операції, з підписом працівника банку.

З огляду на наведене у колегії суддів, при підготовці апеляційної скарги до розгляду, прийшла до висновку, що вказані вище обставини апелянт має можливість виправити (усунути) шляхом надання суду оригіналу документу (платіжного доручення), що підтверджують факт сплати судового збору, відтак Львівський апеляційний господарський суд в ухвалі від 12.06.2017 р., зобов'язав апелянта надати суду докази оплати та довідку Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова про сплату судового збору, зазначивши при цьому рахунок отримувача, МФО, код ЄДРПОУ, код класифікації доходів бюджету, та інші документи (п. 3 резолютивної частини цієї ухвали).

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права (ЄСПЛ у рішенні від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі» заява № 28249/96 від 09.06.2001 р., «ФК Мретебі проти Грузії» заява № 38736/04 від 31.07.2007 р., «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства», рішення від 13.07.1995 р. заява № 8/1994/455/536) та відповідні рекомендації ВГСУ для таких випадків «приймати заяву до розгляду, і за ініціативи суду надавати особі, яка помилилась, можливості виправити порушення, а у разі якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд може стягнути судовий збір за результатами вирішення спору з урахуванням приписів ст. 49 ГПК.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, розглянути даний спір по суті, відтак матеріали справи з касаційною скаргою на ухвалу суду від 12.-06.2017 р. про порушення провадження, направити в суд касаційної інстанції.

Щодо повторного неприбуття у судове засідання представника скаржника, то слід зазначити, що останній був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, що підтверджується матеріалами справи (том ІІ, а. с. 6, 41/зворот), нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника апелянта бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., "Чуйкіна проти України" № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Також слід зазначити, що судом апеляційної інстанції ухвалами від 12.06.2017 р. та від 27.06.2017 р. (том ІІ, а. с. 3-4, 40-41) у даній справі, участь уповноважених представників сторін обов'язковою не визнавалась.

За наведених обставин, враховуючи те, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, рекомендованою кореспонденцією, під розписку, про що свідчить отримане повідомлення про вручення 16.06.2017 р. за № 46 1, та у порядку передбаченому Інструкцією з діловодства в господарських судах України (том ІІ, а. с. 41/зворот), вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника апелянта за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення Господарського суду Львівської області від 11 травня 2017 року по справі № 921/109/17-г/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року по справі № 921/109/17-г/10 (суддя Стопник С.Г.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" (вул. Кривоноса, 2-Б, м. Тернопіль, код 37556849) та з Приватного підприємства "Інвест-Родина" (вул. Живова, 15А, м. Тернопіль, код 34600046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (м.Київ, вул. Антоновича, 172А, код 37250244): 1 691 135,10 грн основного боргу, 160 252,40 грн пені, 168 928,07 грн відсотків річних, 338 227,02 грн штрафу, 144 264,56 грн відсотків за користування товарним кредитом та 37 542,11 грн в повернення сплаченого судового збору (пункти 1 та 2 резолютивної частини судового рішення).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 11 травня 2017 року по справі № 921/109/17-г/10, апелянт: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вих. № 112 від 29.05.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/2663/17 від 09.06.2017 р.) (том ІІ, а. с. 8-11), просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 р. у справі № 921/109/17-г/10 скасувати та постановити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро» в частині стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" та Приватного підприємства «Інвест-Родина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Смарт Агро» 1691135,10 грн. заборгованості, 160252,40 грн. пені, 168928,07 грн. 3% річних, 338227,02 грн. штрафу та 144264,56 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 37542,11 грн. судового збору скасувати повністю (п 2 прохальної частини апеляційної скарги).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права при недотриманні процесуального права, з неповним з'ясуванням судом усіх, а також інших обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Так, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що позивач не подав належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх позовних вимог: - доказів направлення вимоги щодо сплати боргу; - розрахунку фактично отриманих збитків від невиконання даного договору.

На думку апелянта, суд першої інстанції, стягуючи пеню за кожний день прострочення та штраф, які передбачені п. 8.4. та п. 8.6., 8.7. договору, порушив приписи ст. 61 Конституції України, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне їх стягнення за одне і теж порушення - строків виконання грошових зобов'язань, заборонено ст. 61 Конституції України.

Скаржник стверджує, що місцевий суд, за його клопотанням, зобов'язаний був зменшити розміру штрафних санкцій, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, а саме: зменшити пеню на 99% до 1%; зменшити на 99% розмір 30% річних, до 1%; зменшити на 99% розмір штрафу, до 1%; зменшити на 99% розмір відсотків за користування кредитом, до 1%.

Разом з тим, апелянт стверджує, що так як у спірному договорі сторонами не погоджено всіх істотних умов, строків поставки, зокрема кінцевого, кількості товару, ціни та термінів поставки, відтак зазначений договір є неукладеним.

На думку скаржника, видаткові накладні, якими підтверджується лише факт передачі товару, відтак між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, а так як позивач не заявив до відповідача в порядку ст. 530 ЦК України вимоги про оплату, строк до оплати основного боргу, який відповідачем визнається на суму 1691135,10 грн. з ПДВ - ще не настав, відтак не настав строк на стягнення всіх додаткових вимог: пені, штрафу, відсотків річних, відсотків за користування товарним кредитом, тому просить рішення місцевого суду скасувати, апеляційну скаргу задовольнити.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро", м. Київ, звернулося у господарський суд Тернопільської області з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" до відповідача-2: Приватного підприємства "Інвест-Родина", про стягнення солідарно заборгованості в сумі 2 502 807,15 грн, в тому числі 1 691 135,10 грн основного боргу, 160252,40 грн пені, 168928,07 грн відсотків річних, 338227,02 грн штрафу, 144264,56 грн відсотків за користування товарним кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом/відповідачем-1, під час розгляду даної справи місцевим судом, подано клопотання (вх. №9117 від 07.04.2017) про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до якого товариство просить суд на підставі п.3 ст.83 ГПК України зменшити на 99% розмір заявленої до стягнення пені, 30% річних, штрафу та відсотків за користування товарним кредитом. При цьому, останній просив суд врахувати, що у зв'язку із складними погодними умовами, що унеможливили вчасний збір урожаю, відбулась велика втрата урожаю сої. В обгрунтування наведеного долучено копію договору контрактації сільськогосподарської продукції від 01.03.2016 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, ПП «Інвест-Родина», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів даної справи, 19.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Хімгруп" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" (Покупець) укладено Договір поставки №АXG/87/02/2016.

Відповідно до умов вказаного Договору (п.2.1) у терміни і на умовах, визначених договором Постачальник зобов'язується поставляти Покупцю Товар на умовах відстрочення кінцевого платежу, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар в повному обсязі. Найменування, асортимент, ціна, кількість товару, а також строки та порядок оплати та поставки Товару зазначаються у Додатку(-ах) до даного договору.

Як визначили сторони у вищенаведеному договорі, право власності на поставлений Товар переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі Товару, проте не раніше моменту передачі Покупцем Постачальнику належним чином оформленої накладної/товарно-транспортної накладної та довіреності на отримання товару (п.2.2. Договору).

Ціна Товару визначається в Додатку(-ах) до Договору, що є невід'ємною частиною договору та у видаткових накладних (у випадку відсутності зазначення ціни у Додатку(-ах) (п.3.1. Договору).

Відповідно до п.3.2. Договору, загальна ціна Договору являє собою сумарну ціну Товару, що поставляється в рамках даного Договору згідно Додатку(-ів), що є його невід'ємною частиною або за видатковими накладними, у випадку не оформлення Сторонами відповідного Додатку(-ів). Загальна ціна Договору може бути змінена (скоригована) згідно п.3.5. Договору.

Порядок розрахунків сторони визначили в п.3.5 Договору, відповідно до якого, оскільки Покупець частково авансує оплату Загальної кількості Товару (Частковий аванс), а решта суми (Післяплата) сплачується в обумовлений Сторонами строк після поставки Товару, то Платіжна ціна розраховується з подальшим коригуванням в два етапи:

Згідно умов договору: Первинне визначення Платіжної ціни. Частковий аванс розраховується шляхом перерахунку базової ціни згідно з відсотком Часткового авансу за Банківським курсом, який застосовується на дату оформлення Додатку(-ів) до Договору або на дату виставлення рахунку, у випадку не оформлення Сторонами Додатку(-ів) до Договору. Частковий аванс коригується у випадку, якщо на момент здійснення оплати Часткового авансу Покупцем Банківський курс збільшився порівняно з банківським курсом на дату оформлення Додатку(-ів) до Договору. Післяплата первинно розраховується шляхом перерахунку частини платіжної ціни згідно з відсотком післяплати за банківським курсом, який буде діяти на дату оформлення Додатку(-ів) до Договору. Післяплата коригується у випадку, якщо на момент здійснення Післяплати Покупцем Банківський курс збільшився порівняно з Банківським курсом на дату оформлення Додатку(-ів) до Договору або на дату виставлення рахунку у випадку не оформлення Сторонами Додатку(-ів) до Договору.

Коригування Платіжної ціни, яке здійснюється на дату чергового та/або остаточного платежу (післяплати), в тому числі прострочених/дострокових платежів за Договором.

Пунктом 3.6. Договору, Сторони погодили порядок розрахунків за Частковим авансом, зокрема, за наявності Товару на складі щодо якого було укладено Додаток(-ки) до цього Договору Постачальник для зручності розрахунків може надати рахунок або рахунок із скоригованою платіжною ціною та надає його Покупцю у будь-який спосіб: безпосередньо, факсом, електронною поштою та/або за поштовою адресою, що зазначені у реквізитах Покупця. Не отримання рахунку від Постачальника не звільняє Покупця від здійснення оплати у встановлені строки згідно з укладеним Додатком(-ми) до Договору. Поставка Товару Покупцем до моменту належної або часткової оплати Покупцем Часткового авансу згідно з умовами, передбаченими Додатком(-ми) до договору не змінює інші умови встановлені цим Договором (п.3.6.1. Договору).

Покупець зобов'язаний здійснити оплату Часткового авансу в термін, зазначений в Додатку(-ах) до Договору (п.3.6.2 Договору).

У п.3.7 Договору визначено порядок розрахунків за Післяплатою.

Так, п.3.7.1 Договору передбачено, що для зручності розрахунків Постачальник може надати рахунок із Скоригованою Платіжною ціною для остаточного розрахунку, який надається Постачальником Покупцеві у будь-який спосіб: безпосередньо, за факсом, електронною поштою та/або за поштовою адресою, що зазначені у реквізитах Покупця. Не отримання рахунку від Постачальника не звільняє Покупця від здійснення оплати у встановлені строки згідно укладеного Додатку(-ів) до Договору.

Покупець зобов'язаний здійснити остаточний платіж до дати остаточного розрахунку за Договором (п.3.7.2 Договору).

Відповідно до п.3.8 Договору, строк оплати за даним Договором визначається Сторонами в Додатку(-ах). У випадку якщо Сторони з будь-якої причини не оформлять відповідний Додаток(-ки) до Договору - оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем у строк, зазначений у Рахунку(-ах), але в будь-якому разі не пізніше десяти календарних днів з моменту поставки товару.

Покупець здійснює оплату ціни товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Інше можливо за домовленістю Сторін. Зобов'язання Покупця по оплаті вартості поставленого товару будуть вважатися виконаними належним чином з моменту зарахування на банківський рахунок Постачальника суми коштів, що покриває вартість такого товару у повному обсязі, що передбачений умовами оплати згідно Договору (п.3.9 Договору).

У пункті 3.14 Договору сторони погодили умову про те, що в разі поставки Товару до його повної оплати Постачальник має право нарахувати Покупцю відсотки за користування товарним кредитом (а саме користування чужими грошовими коштами відповідно до вимог ст.536, ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України).

Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем, коли Покупець мав здійснити але не здійснив належну оплату Товару згідно з умовами цього договору (п.3.15 Договору).

Згідно п.3.16. Договору, плата за використання товарного кредиту становить 0,07% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день користування, починаючи з дати, визначеної в п.3.15. цього Договору до дня оплати Товару в повному обсязі.

У розділі 8 зазначеного Договору сторони, вільно його укладаючи, передбачили відповідальність сторін.

Так, у п. 8.1. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення постачальником строку поставки товару, постачальник виплачує покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від ціни непоставленого (недопоставленого) товару. Дана умова не розповсюджується на випадки, коли прострочення поставки виникло в зв'язку з затримкою або невиконанням покупцем умов оплати, зазначених у додатках до даного договору.

У п. 8.3. Договору, Сторони встановили, що п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за цим Договором здійснюється протягом 2-х років.

У п. 8.6. Договору поставки № АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року сторони передбачили, що у випадку порушення умов та строків оплати поставленого товару передбачених умовами Договору, Покупець за кожен день прострочення грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. В разі, якщо порушення прострочення оплати Покупця триває понад тридцять календарних днів, Покупець зобов'язаний додатково сплатити Постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми заборгованості.

Пунктом 8.7. Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року Сторони погодили, що за порушення умов та строків оплати поставленого йому Товару, передбачених умовами Договору, у відповідності до ст.625 ЦК України, Покупець за прострочення грошового зобов'язання на вимогу Постачальника зобов'язаний сплатити суму боргу із урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 30 відсотків річних від простроченої суми.

У розділі 9 Договору сторони погодили обставини нездоланної сили.

Пунктом 11.1 Договору визначено, що даний Договір набирає чинності після підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2016 року, а щодо невиконаних до цього часу зобов'язань та відповідальності - до повного та належного виконання Сторонами зобов'язань по даному Договору, в тому числі до належної оплати штрафних санкцій нарахованих за порушення умов Договору, та відсотків за користування товарним кредитом.

Додатковою угодою від 31.10.2016 р. (том І, а. с. 24) до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 р. сторони домовились внести зміни до Договору у зв'язку із державною реєстрацією зміни найменування ТзОВ "Альфа Хімгруп" на ТзОВ "Альфа Смарт Агро", замінивши по тексту слова ТзОВ "Альфа Хімгруп" на ТзОВ "Альфа Смарт Агро" (п.1 Додаткової угоди).

Пунктом 2 Додаткової угоди Сторони також домовились внести зміни до розділу 13 Договору "Адреси і банківські реквізити сторін" щодо реквізитів Постачальника та виклали його в новій редакції.

14.03.2016 р. сторони погодили Додаток № 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року (том І, а. с. 25) та у п. 1 цього Додатку № 1 зазначили, що цим додатком сторони встановлюють наступні умови поставки партії товару: 1. Альфа-Бентазол, 20 л, кількість 220, базова ціна без ПДВ (екв. дол. США А/за од.) - 8,40, базова ціна товару без ПДВ (грн./за од.) 225,04; платіжна ціна з ПДВ (екв. дол. США А/за од.) - 10,08; платіжна ціна з ПДВ (грн./за од.) - 270,05; загальна вартість товару з ПДВ, в дол. США - 2217,64; загальна вартість товару з ПДВ, в грн - 59410, 56; дата поставки товару (див. примітку). 2.Альфалип, 5л; кількість 210, базова ціна без ПДВ (екв. дол. США А/за од.) - 1,93, базова ціна товару без ПДВ (грн./за од.) - 51,57; платіжна ціна з ПДВ (екв. дол. США А/за од.) - 2,31; платіжна ціна з ПДВ (грн./за од.) - 61,88; загальна вартість товару з ПДВ, в дол. США - 23,10; загальна вартість товару з ПДВ, в грн - 618,84; дата поставки товару (див. примітку). 3. Альфа-Стар-Дуо, 0,5 кг.; кількість 4,5, базова ціна без ПДВ (екв. дол. США А/за од.) - 69,44, базова ціна товару без ПДВ (грн./за од.) - 1860,34; платіжна ціна з ПДВ (екв. дол. США А/за од.) - 83,33; платіжна ціна з ПДВ (грн./за од.) - 2232,41; загальна вартість товару з ПДВ, в дол. США - 374,98; загальна вартість товару з ПДВ, в грн - 10045,84; дата поставки товару (див. примітку). Разом (без ПДВ), грн. - 58396,03 грн.; ПДВ, грн. - 11679,21; Разом (з ПДВ) в грн. - 70075,24. Примітка - у випадку зміни передбачуваної дати отримання товару, покупець зобов'язаний повідомити за 7 днів до фактичної дати поставки (в письмовій формі). У п. 2 цього Додатку сторони встановили, що курс гривні до долара США на дату підписання даного додатку становить 26,79 грн. за 1 долар США. У п. 3 сторони зазначили, що вони розуміють та погоджуються, що платіжна ціна, яка зазначена у даному додатку, не є остаточною та може бути змінена постачальником в односторонньому порядку у випадку та на умовах зазначених у п. 3.5. даного Договору. У п. 4 Додатку 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року (том І, а. с. 25) сторони передбачили, що покупець сплачує 30 % вартості замовленого товару до 14 березня 2016 р., інші 70% вартості замовленого товару покупець зобов'язаний оплатити згідно графіку оплат відповідно до цього договору. У п. 5 Додатку 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року сторони встановили «Графік оплати покупцем грошових коштів за товар», а саме: /перший рядок/дата оплати - 14.03.2016 р., сума оплати (підлягає коригуванню у випадку та на умовах, що зазначені у п. 3.5. даного Договору) - 21002,57; сума оплати (екв. дол. США) - 784,72; /другий рядок/ дата оплати - 01.09.2016 р., сума оплати (підлягає коригуванню у випадку та на умовах, що зазначені у п. 3.5. даного Договору) - 7007,52; сума оплати (екв. дол. США) - 261,57;/третій рядок Графіку/ дата оплати - 01.10.2016 р., сума оплати (підлягає коригуванню у випадку та на умовах, що зазначені у п. 3.5. даного Договору) - 42045,15; сума оплати (екв. дол. США) - 1569,43. Разом: сума оплати - 70075,24; сума оплати екв. в дол. США - 2615,72.

30.03.2016 р. сторони погодили Додаток № 2 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року (том І, а. с. 26) у п. 1 цього Додатку № 1 сторони встановили умови поставки товару: 1. Альфа-Бентазол, 20 л, 2. Альфа-Маїс, 0,1 кг; 3. Фенікс Дуо, 5 л, 4. Наповал, 1 л. Разом з ПДВ в грн. - 152518,34. Примітка - у випадку зміни передбачуваної дати отримання товару, покупець зобов'язаний повідомити за 7 днів до фактичної дати поставки (в письмовій формі). У п. 2 цього Додатку сторони встановили, що курс гривні до долара США на дату підписання даного додатку становить 26,59 грн. за 1 долар США. У п. 3 сторони зазначили, що вони розуміють та погоджуються, що платіжна ціна, яка зазначена у даному додатку, не є остаточною та може бути змінена постачальником в односторонньому порядку у випадку та на умовах зазначених у п. 3.5. даного Договору. У п. 4 Додатку 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року (том І, а. с. 26) сторони передбачили, що покупець сплачує 30 % вартості замовленого товару до 30 березня 2016 р., інші 70% вартості замовленого товару покупець зобов'язаний оплатити згідно графіку оплат відповідно до цього договору. У п. 5 Додатку 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року сторони погодили «Графік оплати покупцем грошових коштів за товар», а саме: /перший рядок/дата оплати - 30.03.2016 р., сума оплати (підлягає коригуванню у випадку та на умовах, що зазначені у п. 3.5. даного Договору) - 45755,50; сума оплати (екв. дол. США) - 1720,78; /другий рядок/ дата оплати - 01.09.2016 р., сума оплати (підлягає коригуванню у випадку та на умовах, що зазначені у п. 3.5. даного Договору) - 30503,67; сума оплати (екв. дол. США) - 1147,19;/третій рядок Графіку/ дата оплати - 01.10.2016 р., сума оплати (підлягає коригуванню у випадку та на умовах, що зазначені у п. 3.5. даного Договору) - 76259,17; сума оплати (екв. дол. США) - 2867,96. Разом: сума оплати - 152518,34; сума оплати екв. в дол. США - 5735,93.

01.04.2016 р. сторони погодили Додаток № 3 до Договору поставки № АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року (том І, а. с. 27) у п. 1 цього Додатку № 1 сторони встановили умови поставки товару: 1. Триатлон, 0,5 кг; 2. Альфа-Стандарт, 5 л.; 3. Альфа-Бентазол, 20 л, 4. Альфалип, 5 л. Разом (з ПДВ) в грн. на суму 283519,08. У п. 2 цього Додатку сторони встановили, що курс гривні до долара США на дату підписання даного додатку становить 26,49 грн. за 1 долар США. У п. 3 сторони зазначили, що вони розуміють та погоджуються, що платіжна ціна, яка зазначена у даному додатку, не є остаточною та може бути змінена постачальником в односторонньому порядку у випадку та на умовах зазначених у п. 3.5. даного Договору. У п. 4 Додатку 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року (том І, а. с. 27) сторони передбачили, що покупець сплачує 30 % вартості замовленого товару до 13 квітня 2016 р., інші 70% вартості замовленого товару покупець зобов'язаний оплатити згідно графіку оплат відповідно до цього договору. У п. 5 Додатку 1 до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року сторони погодили «Графік оплати покупцем грошових коштів за товар».

Як свідчать матеріали справи (том І, а. с. 28-65), сторонами, крім вищенаведених Додатків №1 від 14.03.2016 р., № 2 від 30.03.2016 р., № 3 від 01.04.2016 р. до вищевказаного Договору, були укладені Додатки до Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 р., у яких дійшли згоди щодо вартості Товару, порядку та строків його оплати, а саме: № 4 від 01.04.2016р., № 5 від 05.04.2016 р., № 6 від 05.04.2016 р., № 7 від 06.04.2016 р., № 8 від 07.04.2016 р., № 9 від 14.04.2016 р., № 10 від 14.04.2016 р., №11 від 14.04.2016 р., №13 від 15.04.2016 р., №14 від 19.04.2016 р., №15 від 20.04.2016 р., №16 від 21.04.2016 р., №17 від 25.04.2016 р., №18 від 27.04.2016 р., №19 від 04.05.2016 р., №20 від 04.05.2016 р., №21 від 05.05.2016 р., №22 від 10.05.2016 р., №24 від 13.05.2016 р., №25 від 16.05.2016 р., №26 від 17.05.2016 р., №27 від 18.05.2016 р., №28 від 23.05.2016 р., №29 від 24.05.2016 р., №30 від 24.05.2016 р., №31 від 26.05.2016 р., №32 від 26.05.2016 р., №34 від 03.06.2016 р., №35 від 07.06.2016 р., №36 від 06.06.2016 р., №37 від 09.06.2016 р., №38 від 13.06.2016 р., №39 від 13.06.2016 р., №40 від 17.06.2016 р., №43 від 09.08.2016 р., №45 від 13.10.2016 р., №46 від 13.10.2016 р.

Колегією суддів встановлено, що вищезазначений Договір поставки № АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 р., (том І, а. с. 19-23), Додаткова угода від 31.10.2016 р. (том І, а. с. 24) та Додатки № 1-46 (том І, а. с. 25-65) укладені сторонами вільно у формі єдиного документа, підписано уповноваженими представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає ст. 181 ГК України, ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином в силу ст. 204 ЦК України.

Між позивачем та відповідачем-1 виникли зобов'язання за договором поставки, згідно якого, та в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що спірний договір є неукладеним колегія суддів вважає помилковим, оскільки визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

З аналізу вищенаведених умов договору та дій сторін за ним свідчить про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, колегія суддів, розглянувши по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону, приходить до висновку, що він містить всі істотні умови передбачені чинним законодавством для даного виду правочинів, зміст цього правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особи, які вчиняли цей правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, оскільки сторонами, зокрема, апелянтом, не доведено зворотнього, договір з додатками до нього, вчинявся у письмовій формі та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивач передав за умовами договору, а апелянт отримав товар від позивача, що ним не заперечується, договір не потребував нотаріального посвідчення, а також державної його реєстрації, відсутність коштів у відповідачів, не може слугувати підставою вважати цей правочин неукладеним.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 ЦК України).

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч.1 ст.694 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов укладеного Договору № АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року, та Додатків до нього, здійснено поставку відповідачу-1 Товару на загальну суму 2 981 365,78 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених первинних документів - видаткових накладних: №1956 від 18.03.2016 р. на суму 70075,54 грн, № 3134 від 31.03.2016 р. на суму 152518,34 грн, №3317 від 01.04.2016 р. на суму 96128,64 грн.,№ 3390 від 01.04.2016 р. на суму 106957,92 грн, №3391 від 01.04.2016р. на суму 18356,40 грн, №3405 від 04.04.2016р. на суму 94672,80 грн, №3407 від 04.04.2015р. на суму 92717,64 грн, №3659 від 05.04.2016 р. на суму 4876,80 грн, № 3819 від 06.04.2016р. на суму 5742,30 грн, №3852 від 06.04.2016 р. на суму 7697,32 грн, № 4025 від 07.04.2016р. на суму 56044,68 грн, №4169 від 08.04.2016 р. на суму 25619,76 грн., №5049 від 14.04.2016 р. на суму 128981,52 грн, №5054 від 14.04.2016 р. на суму 224237,36 грн, №5343 від 15.04.2016р. на суму 50985,37 грн, №5369 від 15.04.2016 р. на суму 60878,40 грн, №6050 від 20.04.2016 р. на суму 29847,36 грн, №6157 від 21.04.2016 р. на суму 56959,20 грн, №6158 від 21.04.2016р. на суму 174709,68 грн, №6774 від 26.04.2016 р. на суму 5319,96 грн, №6888 від 27.04.2016р. на суму 27402,30 грн, №8674 від 12.05.2016 р. на суму 29027,27 грн, №8675 від 12.05.2016 р. на суму 99110,86 грн, №8842 від 13.05.2016 р. на суму 24062,40 грн, №8844 від 13.05.2016 р. на суму 22695,36 грн, №9086 від 16.05.2016 р. на суму 93427,20 грн, № 9461 від 18.05.2016 р. на суму 9170,88 грн, №10006 від 23.05.2016 р. на суму 37195,80 грн, №10007 від 23.05.2016 р. на суму 12645,57 грн, №10008 від 23.05.2016 р. на суму 22462,01 грн, № 10009 від 23.05.2016 р. на суму 2367,72 грн, №10065 від 23.05.2016 р. на суму 75983,16 грн, №10066 від 23.05.2016р. на суму 14982,90 грн, №10117 від 23.05.2016 р. на суму 2231,75 грн, №10398 від 25.05.2016 р. на суму 21157,44 грн, №10558 від 26.05.2016 р. на суму 22286,52 грн, №10628 від 27.05.2016р. на суму 194175,36 грн, №11538 від 03.06.2016 р. на суму 55929,64 грн, №11765 від 07.06.2016р. на суму 1752,48 грн, №11767 від 07.06.2016 р. на суму 66681,72 грн, №11770 від 07.06.2016р. на суму 6585,60 грн, № 11775 від 07.06.2016 р. на суму 59397,16 грн, № 12243 від 09.06.2016р. на суму 21984,36 грн, №12445 від 13.06.2016 р. на суму 75750 грн, № 12889 від 17.06.2016р. на суму 25497,72 грн, №12891 від 17.06.2016р. на суму 12748,86 грн, №12896 від 17.06.2016 р. на суму 7514,40 грн, № 12901 від 17.06.2016р. на суму 5666,16 грн, №12982 від 17.06.2016р. на суму 50897,16 грн, № 14054 від 07.07.2016р. на суму 14165,40 грн, № 15153 від 11.08.2016 р. на суму 51174,96 грн, № 16405 від 05.09.2016 р. на суму 48452,54 грн, №18417 від 05.10.2016 р. на суму 7231,68 грн, № 18698 від 13.10.2016 р. на суму 138190,93 грн, № 18699 від 13.10.2016 р. на суму 34275,84 грн, № 18700 від 13.10.2016 р. на суму 123756,98 грн. (том І, а.с. 66 - 121).

Як вказує позивач, обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, кінцевий строк розрахунків за отриманий товар визначений сторонами у Додатках №№1-43 до Договору - 01.10.2016 року (які частково оплачені), у Додатках №№45-46 - 27.10.2016 року (оплачені). Проте, відповідач-1 свої зобов'язання по оплаті за отриманий товар належним чином та у встановлені строки не виконав, у зв'язку з чим, з урахуванням вартості поверненого товару - 32582,40 грн, та проведеної часткової оплати в сумі 1 257 648,28 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по рахунку позивача за період з 01.01.2016 р. до 08.02.2017 р., та з 02.11.2016 р. до 08.02.2017 р., за останнім станом на дату звернення з даним позовом рахується прострочена заборгованість в сумі 1 691 135,10 грн (2981365,78 - 32582,40 -1257648,28). Наявність вказаної заборгованості також визнається відповідачем-1 у поданому відзиві на позов.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.7. Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року Сторони погодили, що за порушення умов та строків оплати поставленого йому Товару, передбачених умовами Договору, у відповідності до ст. 625 ЦК України, Покупець за прострочення грошового зобов'язання на вимогу Постачальника зобов'язаний сплатити суму боргу із урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 30 відсотків річних від простроченої суми.

З огляду на наведене, позивачем нараховано та заявлено до стягнення, за період з 02.10.2016 р. по 27.01.2017 р., 30% річних, що передбачено договором, в розмірі 168 928,07 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних, суд приходить до висновку про те, що він є арифметично правильним.

В першу чергу належить зазначити, що інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Вказані вище нарахування (інфляційні втрати та проценти річних, які нараховуються відповідно до статті 625 ЦК України) у жодному випадку не підлягають зменшенню судом за клопотаннями боржника, відповідно до приписів ст. 83 ГПК України.

Відповідно до ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Так, відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій, відповідно до частини 4 ст.231 ГК України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня, та її розмір, встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

При цьому, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 8.6. Договору поставки №АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року сторони, вільно його укладаючи, передбачили, що у випадку порушення умов та строків оплати поставленого товару передбачених умовами Договору, Покупець за кожен день прострочення грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. В разі, якщо порушення прострочення оплати Покупця триває понад тридцять календарних днів, Покупець зобов'язаний додатково сплатити Постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми заборгованості.

Крім того, пунктом 8.3 Договору Сторони встановили, що згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за цим Договором здійснюється протягом 2-х років, що теж не суперечить приписам чинного законодавства.

Таким чином, сторони скористалися наданим їм статтею 232 ГК України правом, та збільшили період нарахування пені за прострочення оплати відповідачем-1 товару, отриманого на підставі договору поставки № АXG/87/02/2016 від 19.02.2016 року.

Належить також зазначити, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі № 3-24гс12).

У даній справі договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді неустойки - пені та штрафу.

Таким чином, твердження апелянта, що стягнення штрафу і пені за порушення одного і того ж зобов'язання є притягненням до одного виду відповідальності за вчинення одного і того ж правопорушення двічі, що суперечить ст. 61 Конституції України, а тому не можуть застосовуватись одночасно, є помилковим.

Отже місцевий суд правомірно відхилив доводи апелянта/ відповідача-1 щодо подвійної відповідальності за одне і те ж порушення зобов'язання, як необґрунтовані.

З огляду на наведене, позивачем нараховано та заявлено до стягнення, за період з 02.10.2016 р. по 27.01.2017 р., пеню в розмірі 160252,40 грн. та 338227,02 грн штрафу в розмірі 20%, що передбачено договором, від суми заборгованості.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, суд визнає їх нарахування правомірним і таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 144264,56 грн відсотків за користування товарним кредитом. З цього приводу слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, частиною 2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частин 1-4 ст.694 Цивільного кодексу України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов'язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Відповідно до п.14.1.245 Податкового кодексу України, товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем (ч.5 ст.694 ЦК України).

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як зазначено вище у цій постанові, у пункті 3.14 Договору сторони погодили умову про те, що в разі поставки Товару до його повної оплати Постачальник має право нарахувати Покупцю відсотки за користування товарним кредитом (а саме користування чужими грошовими коштами відповідно до вимог ст.536, ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України).

Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем, коли Покупець мав здійснити але не здійснив належну оплату Товару згідно з умовами цього договору (п.3.15 Договору).

Згідно п.3.16. Договору, плата за використання товарного кредиту становить 0,07% від вартості поставленого та неоплаченого товару за кожен день користування, починаючи з дати, визначеної в п.3.15. цього Договору до дня оплати Товару в повному обсязі.

Право передбачити в договорі обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи з дня передання товару продавцем, надано сторонам частиною п'ятою статті 694 ЦК України, яка регулює правовідносини, пов'язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №3-44гс11).

Також, відповідно до роз'яснень, викладених у п.2.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

Враховуючи зазначене та перевіривши розрахунок позивача, суд вважає позовну вимогу про стягнення відсотків за користування товарним кредитом за період 02.10.2016р. -27.01.2017р. у розмірі 144264,56 грн обгрунтованою.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

19.02.2016 року, з метою забезпечення виконання у повному обсязі зобов'язань ТзОВ "Агроцентр-Галичина" за Договором поставки №AXG/87/02/2016 від 19.02.2016р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа Хімгруп" (Кредитор) та ПП "Інвест-Родина" (Поручитель) укладено Договір поруки (том І, а. с. 122-123), у відповідності до умов якого Поручитель (відповідач-2 у справі) зобов'язався відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань ТОВ "Агроцентр Галичина" (Боржник), що виникли та/або виникнуть з Договору поставки №AXG/87/02/2016 від 19.02.2016р. (Основний договір), який був укладений між Кредитором та Боржником (п.1.1. Договору поруки).

Строк дії Основного Договору становить з 19.02.2016 р. до 31.12.2016 р., а щодо невиконаних до цього часу зобов'язань та відповідальності - до повного виконання сторонами зобов'язань по даному Договору (Договорам) (п.2.2. Договору поруки).

Згідно п.2.3 Договору поруки, Поручитель надає свою згоду щодо забезпечення зобов'язань Боржника перед Кредитором, що виникнуть в майбутньому за Основним договором, в тому числі у випадку зміни зобов'язання боржника, а саме збільшення суми основної заборгованості, здійснення коригування суми основної заборгованості Боржника, нарахування Боржнику неустойки, відсотків за користування товарним кредитом, продовження строку дії Основного договору, строків розрахунку за Основним договором, внаслідок чого збільшиться обсяг відповідальності Поручителя. Такі зміни обсягу відповідальності Поручителя не потребуватимуть його додаткової згоди.

Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання. Але в любому випадку розмір відповідальності Поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання, зазначеного в п.4 цього договору (п.3.1. Договору поруки).

Відповідно до п.4.1. Договору поруки, Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов'язання (зобов'язань) перед кредитором у відповідності до умов Основного договору всім свої майном в повному обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, в тому числі скориговану суму боргу у зв'язку із курсовими коливаннями згідно з умовами, передбаченими п.3.5. Основного договору, процентів, відсотків річних, неустойки, відсотків за користування товарним кредитом, відшкодування збитків.

У п.7.3 Договору поруки сторони погодили, що не вважається зміною зобов'язань за Основним договором укладання Кредитором та Боржником Специфікацій (додатків) до Основного договору, якими Сторони визначають асортимент, кількість та вартість Товару, строки та умови розрахунків, умови поставки та т.п.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у зв'язку із наведеним, заперечення відповідача-2 про те, що внаслідок укладення відповідачем-1 Додатків до договору поставки, відбулись зміни умов основного зобов'язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, і такі зміни відбулися за відсутності його згоди як Поручителя, а також щодо недійсності п.2.3 Договору поруки є необгрунтованими.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

У відповідності до п.5.1.1. Договору поруки, Поручитель зобов'язався при порушенні Боржником зобов'язання (зобов'язань) перед Кредитором за Основним договором, виконати за Боржника зобов'язання у п'ятиденний строк з дня направлення вимоги від Кредитора на адресу Поручителя, що зазначена у реквізитах цього договору. День відправлення такої вимоги підтверджується штемпелем відповідного поштового відділення України.

У разі одержання вимоги Кредитора повідомити про це Боржника (п.5.1.2. Договору поруки).

Пунктом 7.1. Договору поруки сторони погодили, що останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за основним договором. Порука за цим договором припиняється після спливу 5 років з дня закінчення строку дії Основного договору, але не раніше моменту повного виконання зобов'язань за Основним договором.

Як вже зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" взяті на себе зобов'язання згідно Договору поставки №AXG/87/02/2016 від 19.02.2016р. належним чином не виконало, а тому в позивача виникло право у відповідності до укладеного Договору поруки задовольнити свої вимоги за рахунок поручителя - ПП "Інвест-Родина", шляхом стягнення з останнього солідарно з ТОВ "Агроцентр-Галичина" у відповідності до п.3.1. Договору поруки та ч.3 ст.554 ЦК України суми заборгованості за поставлений товар, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

На виконання ст.555 Цивільного кодексу України та п.5.1.1. Договору поруки, позивачем направлено 17.01.2017р. відповідачу-2 вимогу за вих. №09-01/2017 від 17.01.2017р. про погашення заборгованості за Договором поставки №AXG/87/02/2016 від 19.02.2016р. на загальну суму 1723717,50 грн, що виникла на момент складання такого листа (том І, а.с. 124-125), докази надсилання цієї вимоги (том І, а.с. 126, 127). Також, позивач попередив про те, що у разі невиконання цієї вимоги, буде змушений звернутися в суд щодо примусового стягнення суми заборгованості, а також збитків, пені, 30% річних, 20% штрафу, відсотків за користування товарним кредитом.

У листі №14 від 26.01.2017р. ТзОВ "Агроцентр-Галичина" зазначило, що товариству стало відомо про отримання поручителями вимоги щодо оплати простроченої заборгованості, а також повідомлено позивача про те, що така вимога прийнята до розгляду і товариством застосовуються всі можливі міри для пришвидшення взаєморозрахунків для погашення заборгованості. Зазначеним листом відповідач-1 підтвердив наявність простроченої заборгованості станом на 26.01.2017 року в розмірі 1 691 135,10 грн.

Однак вимога, виставлена позивачем відповідачу-2 станом на день звернення з позовом не виконана, заборгованість не погашена, доказів протилежного суду не представлено, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи проти рішення місцевого суду у даній справі спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що враховуючи, що відповідачі викладені у позовній заяві обставини не спростували, доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості станом на дату розгляду справи суду не подали, а тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення з ТОВ "Агроцентр Галичина" та ТОВ "Інвест-Родина" 1 691 135,10 грн основного боргу, 160 252,40 грн пені, 168 928,07 грн відсотків річних, 338 227,02 грн штрафу та 144 264,56 грн відсотків за користування товарним кредитом підлягають до задоволення як обгрунтовано заявлені та підтверджені матеріалами справи.

При цьому, місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання апелянта/відповідача-1 (вх. №9117 від 07.04.2017) про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі п.3 ст.83 ГПК України, виходячи із наступного.

Пунктом 3 ст.83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Слід зазначити, що законодавством не передбачено можливість зменшення судом на підставі п.3 ст.83 ГПК України розміру заявлених до стягнення 30% відсотків річних та відсотків за користування товарним кредитом.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даному випадку, сторони вільно та на власний розсуд визначили та узгодили умови укладеного договору поставки, в тому числі і умови відповідальності сторін за порушення зобов'язання, а строк прострочення зобов'язань з оплати перевищує 6 місяців. При цьому, як вказує позивач, порушення зобов'язання відповідачем-1 з належної оплати за отриманий товар завдало збитків позивачу, який здійснює свою діяльність у сфері продажу засобів захисту рослин, а специфіка цього ринку є такою, що торгова діяльність має сезонний характер, а саме коли є потреба у вказаних засобах захисту рослин з боку сільськогосподарських підприємств. Сума заборгованості Відповідача-1 у розмірі 1691135,10 грн є значною сумою в обороті позивача, проте вона була вилучена з обороту компанії, і позивач не мав можливості здійснити закупку товару на відповідну суму та поставити його своїм покупцям. Щодо тверджень відповідача-1 про незадовільний майновий стан товариства, оскільки у зв'язку із складними погодними умовами відбулась втрата врожаю сої, та відповідно була відсутня можливість розрахуватися за отриманий у позивача товар, то такі є необґрунтованими, а отже, не можуть бути підставою для зменшення відповідальності перед позивачем в частині нарахованих штрафних санкцій (пені та штрафу).

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року у справі № 921/109/17-г/10 - без змін.

Також слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 року п. 3 резолютивної частини ухвали зобов'язано апелянта/відповідача-1 (ТзОВ "Агроцентр-Галичина") подати суду: докази оплати та довідку Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова про сплату судового збору в сумі 41296,32 грн. на рахунок отримувача 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014, , код класифікації доходів бюджету: 22030101; копію довідки з ЄДРПОУ; (том ІІ, а. с. 3-4).

Станом на час прийняття постанови по справі № 921/109/17-г/10 скаржником не було подано докази оплати та довідку Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова про сплату судового збору в сумі 41296,32 грн. за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» (46027, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Кривоноса, 2б, ) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 41296,32 грн. за подання апеляційної скарги.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 35, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року у справі № 921/109/17-г/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» (46027, м. Тернопіль, вул. Кривоноса, 2-Б, ) на користь Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в сумі 41296,32 грн. за подання апеляційної скарги.

3. Місцевому господарському суду видати наказ.

4. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

26.07.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 01.08.2017 р.