ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2017 р.Справа № 922/1574/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Барвінок", с. Колонтаїв, Харківська обл. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) ОСОБА_1, с. Любівка, Харківська обл.; 2) ОСОБА_2, с. Любівка, Харківська обл.
до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області
про визнання права власності на нерухоме майно
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність № 1 від 03.01.2017 р.);

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність б/н від 08.06.2017 р.);

третя особа - 1 не з'явився;

третьої особи - 2 не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Барвінок", с. Колонтаїв, Харківська обл. (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, с. Любівка, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач), в якій просить суд визнати за ПСП Барвінок право власності на нежитлові будівлі, а саме на:

- складське приміщення (кладова) літ. Б-1 площею 105,0 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-б село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- складське приміщення (тік-комбікормовий склад) літ. Б-1 площею 526,2 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- ферма (свинарник) літ. Б-1 площею 498,2 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-г село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- складське приміщення (зерносушарка) літ. Б-1 площею 262,3 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-в село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- складське приміщення (зерносховище) літ. Б-1 площею 361,0 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-г село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- критий тік літ. В-1 площею 1002,4 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- складське приміщення (продовольчий склад) літ. Б-1 площею 163,1 кв. м. за адресою: вул. Комарова №14-ж село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- ферма (свинарник) літ. Б-1 площею 831,9 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-в село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- нежитлова будівля (будинок тваринників) літ. Б-1 площею 96,5 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, № 172-б село Любівка, Краснокутського району, Харківської області.

Позов мотивовано з посиланням на те, що позивач на протязі 2001-2004 років заволодів вищезазначеним майном, та по цей час безперервно та відкрито, в т.ч. з відома відповідача, володіє та користується ним, що на думку позивача, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України, є підставою для визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.06.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.06.2017 р. залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1, с. Любівка, Харківська обл. (за текстом - третя особа - 1)

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.06.2017 р. залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, с. Любівка, Харківська обл. (за текстом - третя особа - 2)

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.07.2017 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів за відповідним клопотанням позивача.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

В процесі розгляду справи позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 20620 від 23.06.2017 р.) в яких уточнює власну правову позицію у спорі по даній справі, та зокрема зазначає, що на протязі всього терміну користування позивачем спірним майном він сплачував земельний податок за користування землею, де знаходяться будівлі, на які позивач просить суд визнати за ним право власності; та вартість електричної енергії, яка постачалася АК «Харківобленерго» до цих будівель. Позивач також зазначає, що за час користування він утримував ці будівлі в належному стані та поліпшував їх.

ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення (вх. № 20618 від 23.06.2017 р.) у справі в яких питання щодо розгляду позову залишає на розсуд суду, та зазначає, що в липні 2005 р. між ним та позивачем складено акт прийому-передачі нежитлових будівель, на які позивач просить суд визнати за ним право власності, проте, фактично ці будівлі він не приймав, і вони весь час залишалися в користуванні позивача.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (вх. № 21177 від 27.06.2017 р.) в яких просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів законності та добросовісності отримання спірних нежитлових будівель у власне користування в 2001-2004 р. за відповідними актами приймання-передачі, оскільки ці будівлі фактично було передано йому не його власниками, і наявності законних підстав для його передачі позивач суду не навів. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач не довів факту безперервності володіння спірними будівлями, оскільки в липні 2005 р. вони були передані позивачем на користь ОСОБА_1 згідно з актом приймання-передачі, та позивачу не поверталися, що на думку відповідача, також встановлено рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 р. та ухвалою Апеляційного господарського суду Харківської області від 26.04.2017 р. по справі № 627/938/16-ц.

Позивач надав суду письмові пояснення на заперечення відповідача (вх. № 22468 від 11.07.2017 р.) в яких спростовує доводи відповідача, викладені в вищевказаних запереченнях, та зокрема зазначає, що на спірні приміщення ніколи не існувало правовстановлюючих документів, воно є безхазяйним, його фактичним власником станом на час їх передачі були Любівська спілка пайовиків, яка цілком правомірно передала їх позивачу. Крім того, позивач також зазначає, що він безперервно володіє спірними приміщеннями, оскільки ОСОБА_1 підписавши акт приймання передачі цього майна в липні 2005 року фактично його не приймав та ним ніколи не користувався.

ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 22466 від 11.07.2017 р.) в якому просить суд позов задовольнити, посилаючись на законність та обґрунтованість відповідних вимог позивача.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 23164 від 18.07.2017 р.) в яких наполягає на тому, що він правомірно заволодів спірними приміщеннями в 2001-2004 роках, фактично не передавав його ОСОБА_1 в липні 2005 р., а правомірно користувався ним весь цей час.

Відповідач надав суду додаткові заперечення на позовну заяву (вх. № 23715 від 24.07.2017 р.) в яких, зокрема, зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги суперечать правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові від 12.06.2015 р. по справі № 3-87гс15. Крім того, відповідач наполягає на тому, що право користування позивачем приміщеннями було припинено в 2005 році, оскільки вони були передані ОСОБА_1 згідно з актом приймання-передачі від 01.07.2015 р., та позивачу не поверталися.

На судове засідання 24.07.2017р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, проси суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Треті особи на судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неприбуття на судове засідання не повідомили.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання третіх осіб не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Згідно з архівною довідкою Архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 11.07.2017 р. № 01-38/30 (т. 2 а. с. 99), Протоколом № 1 від 14.12.1950 р. організовано Колгосп ім.. Кірова, с. Любівка. В подальшому згідно з рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу (протокол № 1 від 23.01.1993 р.) колгосп ім.. Кірова був реорганізований в Любівську спілку пайовиків.

У звязку з тим, що Любівська спілка пайовиків не здійснювала господарської діяльності, її членами в 2000 році була створена ліквідаційна комісія.

Протоколом ліквідаційної комісії № 5 від 19.05.2000 р. (т. 2 а.с. 110) з метою зберігання майна та подальшого використання за сільськогосподарським призначенням ОСОБА_2 було призначено уповноваженою особою власників майнових паїв для отримання виділеного майна.

Матеріали справи також свідчать про те, що позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство «Барвінок» зареєстровано 02.04.2001 року, номер запису: 1 000105. Єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником підприємства є громадянин України ОСОБА_2.

ПСП «Барвінок» здійснює сільськогосподарську діяльність, а саме підприємство займається вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний вид діяльності); розведенням овець і кіз; розведенням свиней; розведенням інших тварин та іншими, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як свідчать матеріали справи, згідно з актами прийому передачі від 20.06.2000 року та від 14.08.2000 р. (т. 1 а. с. 30-32) комісія в складі ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків передала уповноваженому від власників майнових паїв ОСОБА_2 будівлі і споруди, а саме: зерносушарку 1992 року введення в експлуатацію, критий тік 1974 р., тік (комбікормовий склад) 1972 р., продовольчий склад 1981 р., благоустрій току 1975 р., огорожу току 1991 р., готель 1985 р., розвантажувальну площадку 1980 р., свинарник 1965 р., свинарник 1983 р., будинок тваринників 1985 року.

Зазначене майно було передано ОСОБА_2 на баланс створеного ним ПСП «Барвінок» протоколом загальних зборів засновників ПСП «Барвінок» від 03.04.2001 р. № 3 (т. 1 а.с . 153-154)

Крім того, згідно з актом прийому передачі основних засобів від 10.06.2004 року (т. 1 а.с. 32), ПСП «Барвінок» прийняв майно, яке знаходилося в оренді у ПСП АФ «Долина», а саме: зерносховище 1969 року , кладову 1964 року, тік 1975 р. , огорожу току 1991 р., автоваги 1979 р., їдальню 1978 р.

Як свідчать матеріали справи, зазначене майно раніше актом приймання-передачі основних засобів від 27.05.2000 р. (т. 2 а.с. 120) було передано комісією в складі ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків на користь ОСОБА_5 засновника ПСП «Долина».

Доказів наявності у Колгоспу ім. Кірова, його правонаступника - Любівської спілки пайовиків, а також у ПСП «Долина», або інших фізичних або юридичних осіб правовстановлюючих документів на майно, що передавалося на користь ОСОБА_2 та створеного ним ПСП «Барвінок» актами прийому передачі основних засобів від 20.06.2000 року, від 14.08.2000 р. та від 10.06.2004 року матеріали справи не містять. За твердженням позивача та ОСОБА_2, зазначені нежитлові будівлі були побудовані Колгоспом ім. Кірова, та перейшли до його правонаступника - Любівської спілки пайовиків в процесі реорганізації Колгоспу ім. Кірова. ПСП «Долина» орендувало частину цих будівель.

Згідно з довідками РКП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» від 06.10.2016 р. (т. 1 а. с. 80-86) на зазначені обєкти нерухомого майна право власності не зареєстровано.

Нежитлові будівлі, які є предметом судового спору, перебуваючи у власності колгоспу ім. Кірова, який подальшому був реорганізований в Любівську спілку пайовиків, не мали адреси, а тому ідентифікація цих будівель проводилася за їх функціональним призначенням та роком побудови, саме таким чином вони були перелічені у актах прийому передачі. Адреса цим нежитловим будівлям була в подальшому присвоєна рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22 (т. 1 а. с. 34).

Таким чином, з моменту передання ОСОБА_2 нежитлових будівель на баланс створеного ним ПСП «Барвінок» протоколом загальних зборів засновників ПСП «Барвінок» від 03.04.2001 р. № 3, а також прийняття від ПСП «Долина» нежитлових будівель за актом прийому передачі основних засобів від 10.06.2004 року, ПСП «Барвінок» фактично заволодів вищезазначеними нежитловими будівлями та до цього часу відкрито та безперервно використовує їх в своїй господарській діяльності.

Всі зазначені нежитлові будівлі рахуються на бухгалтерському обліку ПСП «Барвінок», що підтверджується довідкою останнього від 11.05.2017 р. № 187 (т. 1 а. с. 33).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 23-29), щодо Любівської спілки пайовиків державним реєстратором 26.05.2008 р. за № 3000403 внесено запис про припинення даного субєкта господарювання; щодо ПСП АФ «Долина» державним реєстратором 31.01.2000 р. за № 0000422 внесено запис про припинення даного субєкта господарювання.

Матеріали справи також свідчать про те, що розпорядженням № 27 від 01.07.2005 року (т. 3 а.с. 7) ПСП « Барвінок» передало ОСОБА_1 наступне майно, а саме: критий тік, тік (комбікормовий склад), продовольчий склад, зерносушарку, зерносховище, кладову, будинок тваринників, розвантажувальну площадку, 2 свинарники.

Актом приймання передачі від 01.07.2005 року (т. 3 а. с. 8) ПСП «Барвінок» передав, а ОСОБА_1 прийняв вище вказане нерухоме майно.

За замовленням ОСОБА_1, ТОВ «Будівельно технічна інвентаризація» виготовило технічні паспорти за зазначені приміщення. Крім того, ОСОБА_1 замовив звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж.

03 червня 2015 року, відповідно до рішення ХХХV сесії V1 скликання Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області , ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Першотравнева,31-а в с. Любівка.

Як свідчать матеріали справи, з посиланням на зазначені обставини, та на факт заволодіння зазначеними нежитловими приміщеннями, ОСОБА_1 звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області з позовною заявою до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області (т. 3 а. с. 2-4) в якій просив суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на зазначені вище приміщення..

Крім того, в процесі розгляду зазначеної справи ПСП «Барвінок», в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору також звернувся до суду з позовом в якому просив суд визнати за ним право власності на ці нежитлові приміщення. Зазначені обставини знайшли своє відображення в рішенні Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 р. по справі № 627/938/16-ц (т. 2 а. с. 78-81) .

Разом з тим, зазначеним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 р. по справі № 627/938/16-ц в позові ОСОБА_1 до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю, третя особа - ПСП «Барвінок» та в позові ПСП «Барвінок» до Любівської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю відмовлено.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, Краснокутський районний суд Харківської області виходив з того, що ОСОБА_1 не був доведений , а ні факт передання майна, а ні його законність, а ні безперервне та добросовісне володіння цим майном протягом строків набувальної давності, як це вимагає ч.1 ст. 344 ЦК України. При цьому, Краснокутський районний суд Харківської області зазначив, що в вході розгляду справи ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу того, що він протягом десяти років, починаючи з 2005 року, безперервно володіє предметом спору (спірними нежитловими приміщеннями. Суд зазначив, що будь яких доказів того що ОСОБА_1 виконує обовязки власника щодо спірного нерухомого майна суду надано не було; те, що зазначені в позовній заяві приміщення використовуються ОСОБА_1В, для задоволення власних потреб не надано; в матеріалах цивільної справи відсутні квитанція про сплату електроенергії, комунальних платежів, чи будь-яких інших платежів , які б могли свідчити про володіння позивачем ОСОБА_1В, спірного майна. Краснокутський районний суд Харківської області в зазначеному вище рішенні також вказав, що законність передачі спірного майна від ПСП « Барвінок» до ОСОБА_1, яке нібито сталося відповідно до розпорядження ПСП «Барвінок» 01.07.2005 року викликає в нього чималі сумніви. Станом на 01.07.2005 року ОСОБА_1 виповнилось лише 16 років, про що свідчить копія паспорту громадянина України наявна в матеріалах справи. Оскільки повна дієздатність особи виникає з 18 років, то суд зазначив, що в нього є сумніви , як ОСОБА_1 міг на законних підставах набути спірне нерухоме майно, та яким чином він здійснював управління всіма нежитловими спорудами. Суд зазначив, що в ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 не доказав законність переходу до нього нежитлових споруд.

За поданою ПСП «Барвінок» апеляційною скаргою, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.04.2017 р. по справі № 627/938/16-ц рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 року скасовано в частині заявленого Приватним сільськогоподарським підприємством «Барвінок» позову про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю, які були заявлені до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області і провадження у справі у цій частині - закрито. Роз'яснено Приватному сільськогоподарському підприємству «Барвінок», що позов в цій частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01.03.2017 року по справі № 627/938/16-ц в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на нежитлові будівлі за набувальною давністю до суду апеляційної інстанції не оскаржувало ся, в звязку з чим, в передбаченому законом порядку набрало законної сили.

В процесі розгляду даної справи ОСОБА_1 фактично визнав той факт, що він ніколи не користувався нежитловими приміщеннями, які начебто були передані йому актом приймання передачі від 01.07.2005 року від ПСП «Барвінок».

Зокрема, у наданих останнім письмових поясненнях (т. 2 а. с. 50) він зазначив, що у липні 2005 р. між ним та ПСП «Барвінок» було складено акт прийому-передачі нежитлових будівель за адресою Харківська область, Краснокутський район, с. Любівка, на території Любівської сільської ради. Це колишнє майно колгоспу ім. Кірова, який у 1993 р. був перейменований у Любівську спілку пайовиків. На той момент вказані нежитлові будівлі не мали адреси, адреса цим нежитловим будівлям була присвоєна рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22. На цей час вказані нежитлові будівлі мають наступну адресу: с. Любівка ,вул. Комарова 14-6; с. Любівка, вул. Комарова 14-в; с. Любівка, вул. Комарова 14-г; с. Любівка, вул. Комарова 14-є; с. Любівка, вул. Комарова 14-ж; с. Любівка, вул. Слобожанська (Кірова) № 172 літери «б, в, г». ОСОБА_1 вказує, що фактично він не прийняв у користування та не набував права власності на ці нежитлові будівлі бо не користувався ними; складаючи акти прийому-передачі на ці нежитлові будівлі він мав на меті володіти та користуватися ними, але оскільки після цього він став інвалідом 2-ої групи він так і не приступав до володіння та користування вказаними будівлями, оскільки не мав ні фінансової ні фізичної можливості їх утримувати. З посиланням на зазначені обставини ОСОБА_1 зазначив, що незважаючи на укладання актів прийому-передачі нежитлових будівель від 01.07.2005 р. вказаним майном продовжувало та продовжує на цей час володіти та користуватись ПСП «Барвінок».

Разом з тим, матеріали даної справи містять лист ОСОБА_1 до ПСП «Барвінок» від 07.07.2005 р. в якому ОСОБА_1 зазначає, що у звязку з неможливістю утримувати майно, прийняте за акт прийому-передачі від 01.07.2015 р., він просить вважати зазначений акт таким, що не набув чинності.

Як свідчать матеріали справи, ПСП «Барвінок» відкрито та безперервно володіючи спірними приміщеннями, отриманими в 2001-2004 роках від ОСОБА_2І та ПСП АФ «Долина», зверталося до Любівської сільської ради з метою врегулювання майнового питання щодо нерухомого майна, надіславши на адресу останньої лист від 05.10.2009 року № 51. Любівська сільська рада листом від 06.10.2009 року № 296/02-20 довела до відома ПСП «Барвінок», що у звязку з ліквідацією у 2007 році Любівської спілки пайовиків вказане питання залишилось не врегульованим.

Після присвоєння спірним нежитловим будівлям відповідних адрес рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22, на замовлення ПСП «Барвінок» у жовтні 2016 року районне комунальне підприємство «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» провело технічну інвентаризацію та виготовило технічні паспорта на вищезазначені нежитлові будівлі, які є предметами спору. Інвентаризацію проведено Техніком ОСОБА_6, який має кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №001839 виданий міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлового господарства України. В технічних паспортах, згідно архівних даних бюро технічної інвентаризації також зазначено рік побудови. Копії технічних паспортів та фотографії кожного обєкта залучено до матеріалів справи.

Водночас, комунальне підприємство «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ПСП «Барвінок» на кожний обєкт нерухомого майна видало довідку, про те що на зазначені обєкти право власності не зареєстровано.

Комунальним підприємством «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» 06.10.2016 року зроблено технічні висновки про кожний обєкт нерухомого майна щодо їх технічного стану. Стан обєктів визначено як задовільний.

Сертифікованим експертом з Технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_7 (кваліфікаційний сертифікат № 000996 серія АЕ) виконаного на замовлення ПСП «Барвінок» проведено обстеження будівель та складено Звіт про проведення технічного обстеження. Під час технічного обстеження було встановлено готовність нежитлових будівель до експлуатації. Недоліків, які б свідчили про погіршення стану будівель виявлено не було (т. 1 а.с. 107-148).

Сертифікованим оцінювачем Товарної біржі «УРТБ» (кваліфікаційний сертифікат № 00082-х від 09.06.2001 року) на замовлення ПСП «Барвінок» станом на 03.05.2017 року зроблено оцінку нежитлових будівель, про що складено відповідний Звіт (т. 1 а. с. 97-126).

Як свідчать матеріали справи, також ПСП «Барвінок» просило Любівську сільську раду надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки під господарський будівлями, які є предметами судового спору, та дворами, але Рішенням V сесії VII скликання Любівської сільської ради від 30.03.2016 року рекомендовано ПСП «Барвінок» надати право власності на будівлі, які розташовані на земельній ділянці

Всі обєкти нерухомого майна, що є предметом спору зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно, як безхазяйні, про що свідчать залучені до матеріалів справи витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік нерухомого майна (т. 2 а. с. 67-77)

Процедура визнання цього нерухомого майна безхазяйним було розпочато рішенням Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05.07.2016 р.

Згідно з довідкою РКП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» від 11.07.2016 р. № 374, право власності на зазначені нежитлові будівлі не зареєстровані, архівні справи на них відсутні.

З посиланням на добросовісне заволодіння в 2001-2004 роках нежитловими будівлями, відкрите та безперервне володіння та користування ними понад 10 років, ПСП «Барвінок» звернулося до господарського суду з позовом, в якому на підставі ст. 344 ЦК України просить суд визнати за ним право власності за набувальною давність на ці нежитлові будівлі, які ідентифіковано останнім з урахуванням присвоєних їм адрес рішенням виконавчого комітету Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 14.06.2016 р. № 22, а також присвоєних їм номерів та літер РКП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації», а саме на:

- складське приміщення (кладова) літ. Б-1 площею 105,0 кв. м. за адресою: вул. Комарова-№ 14-б село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- складське приміщення (тік-комбікормовий склад) літ. Б-1 площею 526,2 кв. м. за адресою: в Комарова №14-є село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- ферма (свинарник) літ. Б-1 площею 498,2 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-г село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- складське приміщення (зерносушарка) літ. Б-1 площею 262,3 кв.м. за адресою: вул. Комарова № 14-в село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- складське приміщення (зерносховище) літ. Б-1 площею 361,0 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-г село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- критий тік літ. В-1 площею 1002,4 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- складське приміщення (продовольчий склад) літ. Б-1 площею 163,1 кв. м. за адресою: вул. Комарова №14-ж село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- ферма (свинарник) літ. Б-1 площею 831,9 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-в село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- нежитлова будівля (будинок тваринників) літ. Б-1 площею 96,5 кв.м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-б село Любівка Краснокутського району Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

За змістом ст. 3 ЦК України, до загальних засад цивільного законодавства, а водночас і цивільного судочинства, відносяться судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 16 ЦК України, зокрема передбачено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права.

За змістом ст. 316-317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з п. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В п. п. 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам було роз'яснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

В пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам було роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Тобто, підставами для задоволення позовних вимог за вказаною нормою є саме обставини визначенні в ній.

Як свідчать матеріали справи, ПСП «Барвінок» протягом 2001-2004 років добросовісно заволодів спірними нежитловими приміщеннями, отримавши їх від свого засновника ОСОБА_2 згідно з протоколом загальних зборів засновників ПСП «Барвінок» від 03.04.2001 р. № 3, а також прийнявши їх від ПСП АФ «Долина» за актом прийому передачі основних засобів від 10.06.2004 року.

Посилання Любівської сільської ради на те, що ні ОСОБА_2, на ПСП «АФ «Долина» не мали права передавати ці приміщення ПСП «Барвінок» суд вважає безпідставними, оскільки в силу положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В даному випадку, правочини щодо передачі майна ОСОБА_2 до ПСП «Барвінок» згідно з протоколом загальних зборів засновників ПСП «Барвінок» від 03.04.2001 р. № 3 а також щодо передачі майна від ПСП АФ «Долина» до ПСП «Барвінок» за актом прийому передачі основних засобів від 10.06.2004 року не визнані судом недійсними, а їх недійсність прямо не встановлена законом, а тому ці право чини є правомірними.

Крім того, в силу зазначеного положення Закону, також є правомірними право чини щодо передачі майна від комісії в складі ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків уповноваженому від власників майнових паїв ОСОБА_2 згідно з актами прийому передачі від 20.06.2000 року та від 14.08.2000 р.

Суд також враховує, що з моменту передачі спірного майна жодна особа, в т.ч. Любівська спілка пайовиків, ПСП АФ «Долина», Любівська сільська рада не заявляли про незаконність дій ОСОБА_2 щодо прийняття майна, та передачу його до ПСП «Барвінок», а також дій про прийняття майна від ПСП АФ «Долина» до ПСП «Барвінок», не оскаржували таких дій, не ініціювали питання щодо визнання недійсним таких правочинів.

До того ж, як свідчать матеріали справи, протоколом ліквідаційної комісії Любівської спілки пайовиків № 5 від 19.05.2000 р. (т. 2 а.с. 110) ОСОБА_2І, було призначено уповноваженою особою власників майнових паїв, з метою зберігання цього майна та подальшого використання за с/г призначенням.

На спірні приміщення, що були передані ОСОБА_2 згідно з актами прийому передачі від 20.06.2000 року та від 14.08.2000 р. та в подальшому передані останнім до ПСП «Барвінок», а також на спірні приміщення, прийняті ПСП «Барвінок» від ПСП АФ «Долина» ніколи не існувало правовстановлюючих документів, що підтверджується довідкою РКП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» від 06.10.2016 р. Фактичним власником цих приміщень була Любівська спілка пайовиків, яка отримала його від колгоспу ім. Кірова в результаті реорганізації останнього. Станом на дату прийняття цього рішення всі обєкти нерухомого майна, на які ПСП «Барвінок» просить визнати за ним право власності, зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно як безхазяйні (ст. 335 ЦК України)

Крім того, згідно з п. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Крім того, суд також вважає безпідставними вимоги Любівської сільської ради про відмову в позові (з посиланням на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові по справі № 3-87гс15) оскільки спірне майно не має без титульного статусу, в т.ч. з тих підстав, що воно перебуває на балансі ПСП «Барвінок», та нібито передавалося на підставі певних домовленостей.

В силу відповідних положень Цивільного кодексу України (Книга 3) титульне володіння характеризується наявністю правової підстави певного юридичного факту, який визнається достатнім для набуття права володіння.

Однак, матеріали справи не містять та Любівською сільською радою не надано суду жодного доказу наявності між Любівською спілкою пайовиків та ПСП «Барвінок», а так само між ПСП АФ «Долина» та ПСП «Барвінок» будь-яких договірних відносин або інших домовленостей в рамках яких і відбувалася передача майна до ПСП «Барвінок», та про умови передачі такого майна.

Навпаки, Любівська спілка пайовиків та ПСП АФ «Долина» (яка за твердженнями представника ПСП «Барвінок» та ОСОБА_2 орендувала майно Любівської спілки пайовиків, яке в 2004 р. передала до ПСП «Барвінок») в 2007 - 2008 роках були припинені. При цьому, в процесі припинення останніх, будь-яких вимог щодо повернення ПСП «Барвінок» приміщень, отриманих в 2001-2004 роках не заявлялось.

Перебування спірних приміщень на балансі ПСП «Барвінок» в силу положень ст. 34 ГПК України не засвідчують факт, що спірне майно не має без титульного статусу як про це зазначає Любівська сільська рада.

За таких обставин, суд приходить до висновку про добросовісність набуття та правомірність володіння ПСП «Барвінок» спірними нежитловими приміщеннями.

При цьому, ПСП «Барвінок» володіло спірними нежитловими приміщеннями відкрито, та не приховувала зазначеного факту. Про зазначені обставини також була обізнана Любівська сільська рада.

Факт обізнаності останньої про зазначені обставини та безперервності використання ПСП «Барвінок» нежитлових будівель також підтверджується численними листами Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 26.10.2006 року № 182/02-20, від 18.06.2007 року № 127/02-20, від 24.09.2008 року № 228/02-20, від 28.09.2009 року № 271/02-20, від 05.11.2010 року № 328/02-20, від 12.07.2011 року № 278/02-20, від 02.08.2012 року №304/02-20, від 28.09.2016 р № 353/02-25, в яких остання вимагала від ПСП «Барвінок» сплати Земельного податку за користування земельними ділянками, на яких знаходяться спірні приміщення. Зазначені вимоги Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про сплати земельного податку ПСП «Барвінок» виконував, та в повному обсязі сплачував до відповідного бюджету цей податок.

Суд зазначає, що ці листи надходили до ПСП «Барвінок» з 2006 р., тобто понад 10 років. У цих листах було зазначено, що Любівська сільська рада пропонувала сплатити земельний податок, оскільки ПСП «Барвінок» використовує землю (1,83 га) під господарськими будівлями на території Любівської сільської ради. Окрім спірних будівель ПСП «Барвінок» не використовує ніякі інші господарські будівлі на території Любівської сільської ради, про що свідчить довідка останньої № 353/02-25 від 28.09.2016 р. (т. 1 а. с. 186)

Крім того, як свідчать матеріали справи, з метою електрифікації зазначених будівель, ПСП «Барвінок» уклало з АК «Харківобленерго» договір на постачання електроенергії № 57230 від 16.07.2004 р., та в подальшому додаткову угоду про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії від 30.03 2012 р.

Згідно з додатком № 3.1 «Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію» до договору, за ПСП «Барвінок» обліковується такі прилади обліку:

1 .Електролічильник № 113537, місце розташування с. Любівка вул. Комарова (бувший господарський двір Любівської спілки пайовиків на якому знаходяться складські приміщення)

2. Електролічильник № 021995, місце розташування с. Любівка вул. Слобожанська (Кірова).

3. Електролічильник № SN35926, місце розташування с. Любівка вул. Слобожанська (Кірова).

4. Електролічильник № 014306, місце розташування с. Любівка вул. Слобожанська (Кірова).

Вищезазначені прилади обліку були встановлені у 2004 році під час укладання між ПСП «Барвінок» та «Харківобленерго» Договору про постачання електричної енергії № 57230 від 16.07.2004 р.

Електролічильник № 113537 розташований на будівлі, якій у 2016 р. присвоєно адресу вул. Комарова № 14-є с. Любівка Краснокутського району Харківської області та згідно Договору про постачання електричної енергії № 57230 від 16.07.2004 р. обліковується за ПСП «Барвінок».

Електролічильник № 014306 розташований на будівлі, якій у 2016 р. присвоєно адресу вул. Слобожанська, № 172-6 с. Любівка Краснокутського району Харківської області та згідно Договору про постачання електричної енергії № 57230 від 16.07.2004 р. обліковується за ПСП «Барвінок».

Сплата за спожиту електроенергію проводилася ПСП «Барвінок» щомісячно та своєчасно відповідно до Договору про постачання електричної енергії № 57230 від 16.07.2004 р., тобто на протязі вже 13 років.

До укладання Договору про постачання електричної енергії № 57230 від 16.07.2004р. між ПСП «Барвінок» та Харківобленерго сплату за використану електроенергію, яка постачалась у ці будівлі здійснювала Любівська спілка пайовиків (колишній колгосп ім. Кірова).

Зазначені обставини підтверджуються листом Краснокутського районного відділення «Харківенергозбут» № 46Е/33-340 від 19.06.2017р. (т. 2 а. с. 22).

Таким чином, зазначені обставини також засвідчують той факт, що ПСП «Барвінок» безперервно володіє спірним нерухомим майном протягом 13 останніх років.

Суд також зазначає, що матеріали справи містять докази вжиття ПСП «Барвінок» щодо утримання спірних нежитлових будівель та їх поліпшення, а саме чеки, накладні, видаткові накладні, інші документи (т. 2 а.с. 23-49), згідно з якими ПСП «Барвінок» купував будівельні матеріали з вищезазначеною метою в період з 2003 по 2016 роки. За твердженням ПСП «Барвінок», загальна вартість витрат на утримання та поліпшення приміщень за весь час користування склала 523112,52 грн., що складає 27% від загальної вартості цього майна.

Крім того, як свідчать матеріали справи, нежитлові будівлі ферма (свинарник) літ. «Б-1» площею 498,2 кв.м. та ферм; (свинарник) літ. «Б-1» площею 831,9 кв.м. використовуються ПСП «Барвінок» для утримання та розведення худоби (вівці та свині), що є видом діяльності підприємства. У звязку з цим, ПСП «Барвінок» отримано в Департаменті екології та природних ресурсів Харківської обласної адміністрації Дозвіли на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, отримано Висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи в державній санітарно-епідеміологічній службі щодо відповідності ферм санітарно-епідеміологічним нормам та на протязі більш ніж 10 років ПСП «Барвінок» сплачує екологічний податок (т. 1 а.с. 182-185)).

Таким чином, з моменту передання ОСОБА_2 нежитлових будівель на баланс створеного ним ПСП «Барвінок» протоколом загальних зборів засновників ПСП «Барвінок» від 03.04.2001 р. № 3, а також прийняття від ПСП АФ «Долина» нежитлових будівель за актом прийому передачі основних засобів від 10.06.2004 року, ПСП «Барвінок» добросовісно заволодів вищезазначеними нежитловими будівлями та до цього часу відкрито та безперервно використовує їх в своїй господарській діяльності більше ніж 13 років.

При цьому, суд також вважає безпідставними посилання Любівської сільської ради на те, що право користування спірними приміщеннями у ПСП «Барвінок» було припинено у 2005 році, оскільки останні були нібито передані ОСОБА_1 розпорядженням № 27 від 01.01.2005 р. та актом приймання-передачі від 01.07.2015 р.

По-перше, зазначені обставини щодо фактичного володіння ОСОБА_1 спірними будівлями з моменту їх прийняття за актом приймання-передачі від 01.07.2015 р. Любівською сільською радою всупереч вимогам ст. 32-34 ГПК України жодним чином не доведені, а остання до того ж шляхом надсилання відповідних листів про сплату земельного податку фактично визнавала що користувачем спірних приміщень є саме ПСП «Барвінок».

По-друге, вищевказані доводи Любівської сільської ради спростовуються встановленими в даному рішенні обставинами, які в силу положень ст. ст. 32-34, 36 ГПК України засвідчують той факт, що саме ПСП «Барвінок» користувався спірними приміщеннями з моменту їх прийняття в 2001-2004 роках.

По-третє, у наданих ОСОБА_1 письмових поясненнях (т. 2 а. с. 50) останній зазначив, що з підписанням акту приймання-передачі від 01.07.2015 р. фактично він не прийняв у користування та не набував права власності на ці нежитлові будівлі бо не користувався ними; що складаючи акти прийому-передачі на нежитлові будівлі він мав на меті володіти та користуватися ними, але оскільки після цього він став інвалідом 2-ої групи він так і не приступав до володіння та користування вказаними будівлями, оскільки не мав ні фінансової ні фізичної можливості їх утримувати; що незважаючи на укладання актів прийому-передачі нежитлових будівель від 01.07.2005 р. вказаним майном продовжувало та продовжує на цей час володіти та користуватись ПСП «Барвінок».

По-четверте, матеріали даної справи містять лист ОСОБА_1 до ПСП «Барвінок» від 07.07.2005 р. в якому ОСОБА_1 зазначає, що у звязку з неможливістю утримувати майно, прийняте за акт прийому-передачі від 01.07.2015 р., він просить вважати зазначений акт таким, що не набув чинності. Таким чином, навіть якщо припустити що ОСОБА_1 дійсно фактично приймав спірне майно, це майно в подальшому знову перейшло в користування ПСП «Барвінок». З моменту написання листа до моменту звернення ПСП «Барвінок» до суду з позовом по даній справі минуло більше ніж 10 років, що є достатнім для застосування до спірних правовідносин положень ст. 344 ЦК України.

По-пяте, станом на 01.07.2005 року ОСОБА_1 виповнилось лише 16 років, про що свідчить копія паспорту громадянина України наявна в матеріалах справи. Оскільки повна дієздатність особи виникає з 18 років, то у суду є сумніви, що ОСОБА_1 міг на законних підставах набути спірне нерухоме майно, та здійснювати управління всіма нежитловими спорудами.

По-шосте, при винесенні рішення від 01.03.2017 р. по справі № 627/938/16-ц Краснокутський районний суд Харківської області зокрема вказав, що ОСОБА_1 наполягаючи на визнанні за ним права власності на спірні приміщення не довів а ні факт передання майна, а ні його законність, а ні безперервне та добросовісне володіння цим майном протягом строків набувальної давності, як це вимагає ч.1 ст. 344 ЦК України. Суд зазначив, що будь яких доказів того що ОСОБА_1 виконує обовязки власника щодо спірного нерухомого майна суду надано не було.

При прийнятті рішення суд також враховує, що всі обєкти нерухомого майна, що є предметом спору по даній справі зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно, як безхазяйні, про що свідчать залучені до матеріалів справи витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік нерухомого майна (т. 2 а. с. 67-77). Процедура визнання цього нерухомого майна безхазяйним було розпочато рішенням Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 05.07.2016 р. Крім того, згідно з довідкою РКП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» від 11.07.2016 р. № 374, право власності на зазначені нежитлові будівлі не зареєстровані, архівні справи на них відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність ПСП «Барвінок» належними та допустимими доказами фактів наявності обставин з якими закон (ст. 344 ЦК України) повязує можливість визнання права власності на майно за набувальною давністю, в т.ч. що спірне майно (нежитлові приміщення) може бути об'єктом набувальної давності; добросовісності набуття та володіння; відкритості володіння; давності володіння та його безперервності; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову, та визнання за ПСП «Барвінок» права власності на спірні нежитлові приміщення за набувальною давністю в порядку, визначеному ст. 328, 344 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору суд вважає за необхідне покласти на позивача незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 80, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за Приватним сільськогосподарським підприємством Барвінок (адреса: 62030, Харківська обл.., Краснокутський район, с. Колонтаїв, вул. Центральна, 107; ) право власності на нежитлові будівлі, а саме на:

- складське приміщення (кладова) літ. Б-1 площею 105,0 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-б село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- складське приміщення (тік-комбікормовий склад) літ. Б-1 площею 526,2 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- ферма (свинарник) літ. Б-1 площею 498,2 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-г село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- складське приміщення (зерносушарка) літ. Б-1 площею 262,3 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-в село Любівка Краснокутського району Харківської області;

- складське приміщення (зерносховище) літ. Б-1 площею 361,0 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-г село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- критий тік літ. В-1 площею 1002,4 кв. м. за адресою: вул. Комарова № 14-є село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- складське приміщення (продовольчий склад) літ. Б-1 площею 163,1 кв. м. за адресою: вул. Комарова №14-ж село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- ферма (свинарник) літ. Б-1 площею 831,9 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, №172-в село Любівка, Краснокутського району, Харківської області;

- нежитлова будівля (будинок тваринників) літ. Б-1 площею 96,5 кв. м. за адресою: вул. Слобожанська, № 172-б село Любівка, Краснокутського району, Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.2017 р.

Суддя ОСОБА_8