ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р.Справа № 915/220/13-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Філінюка І.Г., Аленіна О.Ю.

при секретарі судового засідання - Безпалюку А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 р.

по справі № 915/220/13-г

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ

до відповідачів:

1) Українсько - німецького спільного підприємства „Алкор" м. Миколаїв;

2) ОСОБА_3 (Федеративна Республіка Німеччина)

про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину,-

у справі про банкрутство Українсько - німецького спільного підприємства „Алкор" м. Миколаїв

за заявою боржника Українсько - німецьке спільне підприємство „Алкор" м. Миколаїв

кредитори:

1) Фізична особа-підприємець ОСОБА_5

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Герсал"

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич"

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкор ЛТД"

5) Фермерське господарство "Пилипенко В.М."

6) Вільнянська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

7) Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

8) Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області

9) Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" від імені якого діє Філія "Запорізьке регіональне управління Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

10) Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"

11) Товариство з обмеженою відповідальністю "Вільнянськагропродукт"

12) Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Оліс ЛТД"

за участю арбітражного керуючого Козлова Вячеслава Олександровича м. Миколаїв

про банкрутство

за участю представників сторін:

від АТ "Банк "ФІНАНСИ та КРЕДИТ" - Руснак Т.О - за довір.;

від ПАТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" - Дядюренко М.П. - за довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 р. по справі № 915/220/13-г.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, встановленого ст. 102 ГПК України.

До початку судового засідання на електронну скриньку Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання арбітражного керуючого - ліквідатора Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" м. Миколаїв Козлова В. О. про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 календарних днів та про відкладення судового засідання на іншу дату.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, оскільки в матеріалах справи наявні докази відправлення арбітражному керуючому копії апеляційної скарги та доданих до неї документів, зокрема опис вкладення у цінний лист зі штампом підприємства поштового зв'язку від 21.06.2017 р., а також фіскальний чек від тієї ж дати. Адреса, за якою банком здійснене поштове відправлення, відповідає адресі, зазначеній в клопотаннях арбітражного керуючого Козлова В. О.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 р. по справі № 915/220/13-г Українсько-німецьке спільне підприємство "Алкор" м. Миколаїв визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Козлова В. О.

Ухвалою від 10.12.2015 р. місцевий господарський суд визнав грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ до підприємства - банкрута в сумі 13 522 629,97 грн. Вказані вимоги є забезпеченими заставою майна боржника, в т. ч. іпотекою.

В червні 2016 р. Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" м. Миколаїв та громадянки Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_3 про визнання нікчемним правочину, укладеного між підприємством - банкрутом та ОСОБА_3, оформленого актом прийому-передачі нерухомого майна, на підставі протоколу загальних зборів учасників Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" м. Миколаїв від 15.08.2010 р. № 14, в частині відчуження (передачі у власність) нерухомого майна банкрута, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- цеху з виробництва біодизелю з лабораторією інв. № 28 площею 416,2 кв. м. (літ. Б-2);

- складу для зберігання рапсу площею 184,9 кв. м. (літ. Ц);

- складу зберігання шроту рапсу площею 184,6 кв. м. (літ. Ч);

- торгового павільйону площею 60,7 кв. м. (літ. Ш);

- майстерні інв. № 2 площею 120,9 кв. м. (літ. Г);

- цеху з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько - побутового корпусу інв. № № 4 та 39 площею 515,0 кв. м. (літ. А-2);

- складу готової продукції інв. № 15 площею 156,9 кв. м. (літ. В);

- цеху з виробництва сиропу, компресорного цеху інв. № № 22, 25, 26 площею 226,1 кв. м. (літ. Н);

- складу для зберігання соняшника площею 233,9 кв. м. (літ. Ф);

- контрольної вагової соняшникової олії площею 25,3 кв. м. (літ. Х);

- складу для зберігання олії площею 72,6 кв. м. (літ. Н);

- цеху розливу в склотару та складу готової продукції, цеху розливу соняшникової олії та оцту інв. № № 28 та 29 площею 558,3 кв. м. (літ. Б, Б-2);

- цеху з виробництва соняшникової олії інв. № 30 площею 266,4 кв. м. (літ. С-2);

- складу для зберігання насіння соняшника інв. № 31 площею 372,2 кв. м. (літ. Т);

- котельні інв. № 27, площею 135,7 кв. м. (літ. П);

- цеху для гарячої фільтрації масла площею 77,6 кв. м. (літ. Р).

Крім вимоги про визнання правочину нікчемним, позовна заява Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ містить вимогу про застосування наслідків нікчемності правочину, а саме про повернення спірного майна у власність Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" м. Миколаїв.

В обґрунтування своїх вимог Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ посилалось на те, що на підставі іпотечних договорів від 26.08.2008 р. № 461/07іп/08, від 24.10.2007 р. № 1350/071ІП/07, від 07.08.2007 р. № 7.3-57/6.6-88/05-2005/Іп-1 та від 23.06.2008 р. № 291/071ип/08, укладених з Українсько-німецьким спільним підприємством "Алкор" м. Миколаїв, банк є іпотекодержателем спірного майна.

В порушення вимог ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" Українсько-німецьке спільне підприємство "Алкор" м. Миколаїв здійснило відчуження цього майна на користь ОСОБА_3 без згоди іпотекодержателя шляхом оформлення виходу ОСОБА_3 зі складу учасників підприємства - банкрута та повернення її долі у статутному капіталі підприємства у вигляді спірного майна.

Посилаючись на приписи ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", а також вимоги ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ наполягає на тому, правочин щодо передачі (відчуження) нерухомого майна, що є предметом іпотеки банку, є нікчемним з моменту його вчинення та не створює жодних правових наслідків для ОСОБА_3, в т. ч. не призводить до переходу до неї права власності на спірне майно.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 р. по справі № 915/220/13-г Публічному акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву кредитора по суті, погодився з доводами Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ про протиправне відчуження Українсько-німецьким спільним підприємством "Алкор" м. Миколаїв майна, яке перебувало в іпотеці банку, на користь громадянки Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_3, що є порушенням ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку".

Разом із тим, відмовляючи Публічному акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого ст. ст. 256 та 257 ЦК України, для захисту прав та охоронюваних інтересів зацікавленої особи.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ оскаржило її до Одеського апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі кредитор наполягає на помилковості висновку суду першої інстанції про те, що про порушення свого права банк дізнався ще 28.01.2013 р. і саме з цього дня починається обчислення строку позовної давності.

Банк наполягає на тому, що в силу приписів ч. 3 ст. 261 ЦК України обчислення строку позовної давності в даному випадку має відбуватися з дня, коли почалося виконання нікчемного правочину.

Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ зауважує на тому, що поза увагою місцевого господарського суду залишилась та обставина, що заявлені вимоги банку передбачають різне обчислення строків позовної давності:

- за вимогою про визнання правочину нікчемним перебіг строку позовної давності обчислюється за загальним правилом - ч. 1 ст. 261 ЦК України;

- за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину строк позовної давності обчислюється з дня, коли почалося його виконання - ч. 3 ст. 261 ЦК України.

Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ наполягає на тому, що (цитати): "із ухвали Господарського суду Запорізької області від 28.01.2013 р., якою припинено провадження у справі № 5009/4614/12 про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" м. Миколаїв, і на яку послався суд першої інстанції, вбачається, що представник банку у своїх поясненнях лише припустив, що право власності на іпотечне майно зареєстроване за ОСОБА_3, що підтверджувалося довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витребуваною судом у справі № 5009/4614/12. При цьому питання щодо переходу або не переходу права власності на іпотечне майно до ОСОБА_3 не досліджувалося, документів, які б підтверджували, на підставі якого правочину право власності перейшло до ОСОБА_3, у матеріалах справи № 5009/4614/12 на було.

Із витребуваної судом довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач лише міг дізнатися про заміну запису щодо власника іпотечного майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та документ, який посвідчував таке право власності Сердюк Н (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 267357 від 14.03.2011 р.). При цьому, в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, власником іпотечного майна значився і до цього часу значиться боржник, Українсько-німецьке спільне підприємство "Алкор" м. Миколаїв, тому на момент постановлення ухвали Господарського суду Запорізької області від 28.01.2013 р. про припинення провадження у справі № 5009/4614/12 Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ не могло знати про правочин, яким порушено його права іпотекодержателя".

"Публічному акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ тривалий час дійсно не було відомо, на підставі якого саме правочину ОСОБА_3 отримала таке Свідоцтвопро право власності, оскільки жодних документів, (включаючи саме Свідоцтво про право власності та документи, на підставі яких воно було видане) ОСОБА_3 та Українсько-німецьке спільне підприємство "Алкор" м. Миколаїв на підтвердження вчинення правочину до банку (іпотекодержателю) не надавали".

"Лише після отримання представником Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ відкритої інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема із ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.03.2016 р. у справі № 314/4239/14-а, представниками банку було встановлено, що Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 14.03.2011 р. було оформлене Виконавчим комітетом Вільнянської міської ради на підставі рішення цього комітету від 10.03.2011 р. № 71 "Про оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3", у зв'язку з виходом її зі складу засновників Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор", на підставі рішення загальних зборів учасників Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор", оформленого протоколом від 15.08.2010 р. № 14, та на підставі акту прийому - передачі нерухомого майна".

Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ наполягає на тому, що, з огляду на викладені обставини, про порушення своїх прав воно дізналося лише з 10.03.2016 р., тобто після ознайомлення з ухвалою Вищого адміністративного суду України по справі № 314/4239/14-а.

Банк наполягає також на тому, що місцевий господарський суд взагалі не досліджував причини пропуску строку позовної давності позивачем і необґрунтовано послався на відсутність заяви/клопотання про поновлення такого строку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення присутніх в судовому засіданні представників Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ та Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" м. Київ, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 10.12.2015 р. Господарський суд Миколаївської області визнав грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ до Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" м. Миколаїв в сумі 14 921 054,62 грн., з яких 13 522 629,97 грн. - вимоги, забезпечені заставою майна боржника, у тому числі іпотекою, відповідно до укладених між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ та Українсько-німецьким спільним підприємством "Алкор" іпотечних договорів від 26.08.2008 р. № 461/071in/08, від 24.10.2007 р. № 1350/071ІП/07, від 07.08.2007 р. № 7.3-57/6.6-88/05-2005/Іп-1 та від 23.06.2008 р. № 291/071ип/08.

За умовами цих договорів Українсько-німецьке спільне підприємство "Алкор" передало в іпотеку Публічному акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ нерухоме майно - будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 (літери за планом земельної ділянки Б'-2, Ц, Ч, Ш, А-2, В, Г, Н, Ф, X, Н', Б, Б-2, С, Т, П, Р).

Рішенням Загальних зборів учасників Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор", оформленим протоколом від 10.08.2010 р. № 14, боржник за актом приймання-передачі нерухомого майна передав у власність ОСОБА_3 нерухоме майно, у тому числі й те, яке є предметом іпотеки відповідно до укладених між кредитором та боржником іпотечних договорів, а саме:

- цех з виробництва біодизелю з лабораторією інв. № 28 площею 416,2 кв. м (літ. Б'-2);

- склад для зберігання рапсу площею 184,9 кв. м (літ. Ц);

- склад зберігання шроту рапсу площею 184,6 кв. м (літ. Ч);

- торговий павільйон площею 60,7 кв. м (літ. Ш);

- майстерня інв. № 2 площею 120,9 кв. м (літ. Г);

- цех з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько-побутовий корпус інв. № № 4 та 39 площею 515,0 кв. м (літ. А-2);

- склад готової продукції інв. № 15 площею 156,9 кв. м (літ. В);

- цех з виробництва сиропу, компресорний цех інв. № 22, 25 та 26 площею 226,1 кв. м (літ. Н);

- склад для зберігання соняшника площею 233,9 кв. м (літ. Ф);

- контрольну вагову соняшникової олії площею 25,3 кв. м (літ. X);

- склад для зберігання олії площею 72,6 кв. м (літ. Н');

- цех розливу в склотару та склад готової продукції, цех розливу соняшникової олії та оцту інв. № 28 та № 29 площею 558,3 кв. м (літ. Б, Б-2);

- цех з виробництва соняшникової олії інв. № 30 площею 266,4 кв. м (літ. С-2);

- склад для зберігання насіння соняшника інв. № 31 площею 372,2 кв. м (літ. Т);

- котельню інв. № 27 площею 135,7 кв. м (літ. П);

- цех для гарячої фільтрації масла площею 77,6 кв. м (літ. Р).

В подальшому зазначене рішення загальних зборів учасників Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" та акт прийому-передачі нерухомого майна стали підставою для прийняття Виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області рішення від 10.03.2011 № 71, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на нерухоме майно, в тому числі і щодо якого виник цей спір.

Факт реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірне майно підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30.03.2016 р. № 56301970.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 р. № 898-IV (зі змінами та доповненнями) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 ст. 9 цього Закону прямо передбачено, що іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи і ця обставина встановлена місцевим господарським судом, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ відповідної згоди не надавало.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Таким чином, недійсність правочину щодо відчуження переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя прямо встановлена Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а частиною 2 цієї статті передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків окрім тих, що пов'язані з його недійсністю, а в ч. 1 ст. 236 ЦК та ст. 207 ГК України закріплено, що нікчемний правочин або правочин (господарське зобов'язання), визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи приписи наведених норм, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що правочин щодо передачі (відчуження) нерухомого майна, що є предметом іпотеки Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ, оформлений актом прийому-передачі нерухомого майна, є нікчемним з моменту його вчинення та не створює жодних правових наслідків, у тому числі не призводить до переходу права власності від Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" до ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною.

Враховуючи те, що іпотека є окремим видом застави, яка в силу приписів глави 49 ЦК України має на меті забезпечення виконання зобов'язань (в даному випадку зобов'язань за укладеними між банком та Українсько-німецьким спільним підприємством "Алкор" кредитними договорами), місцевий господарський суд дійшов правильно висновку про те, що майнові інтереси Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ є порушеними та підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. п. 2.3 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. N 10 якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.12.2012 р. за заявою ініціюючого кредитора, Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ, порушено провадження у справі № 5009/4614/12 про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор". Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.01.2013 р., залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.04.2013 р., припинено провадження у справі № 5009/4614/12 про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор", оскільки вимоги ініціюючого кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника.

Зі змісту ухвали Господарського суду Запорізької області від 28.01.2013 р. вбачається, що представником ініціюючого кредитора, Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ, в судовому засіданні надані пояснення про те, що заставного майна, яким забезпечені вимоги боржника за кредитними зобов'язаннями, не вистачає для погашення вимог банку, крім того, частина заставного майна передана у власність ОСОБА_3 в якості долі у статутному фонді при виході зі складу учасників товариства - боржника.

Таким чином, станом на 28.01.2013 р. Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ було обізнано про правочин, який порушує його права.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відлік перебігу строку позовної давності має здійснюватися саме з 28.01.2013 р., а тому в силу приписів ст. 257 ЦК України строк, в межах якого Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ могло звернутися до суду з відповідним позовом, закінчився 28.01.2016 р. (фактичне звернення відбулось лише в червні 2016 р.).

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що обчислення строку позовної давності має відбуватися з 10.03.2016 р., тобто з дати винесення Вищим адміністративним судом України ухвали від 10.03.2016 р. по справі № 314/4239/14-а, зі змісту якої банк дізнався про обставини спірного правочину, оскільки вже станом на 28.01.2013 р. Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ мало можливість реалізувати наявне у нього в силу приписів ч. 5 ст. 216 ЦК України право на звернення до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Місцевий господарський суд обґрунтовано не прийняв до уваги і доводи банку про те, що в силу ч. 3 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності щодо застосування наслідків нікчемного правочину ще не розпочався.

Так, відповідно присів наведеної норми перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 30.03.2016 р. № 56301970 рішення про державну реєстрацію права власності на спірні об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_3 прийнято 17.01.2011 р., тобто станом на цю дату спірний правочин вважається виконаним, а тому строк позовної давності закінчився ще 17.01.2014 р.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд в силу ч. 5 ст. 267 ЦК України мав визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і захистити порушене право Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ, оскільки жодної поважної причини пропуску цього строку банк не навів.

З огляду на викладені обставини, ухвала Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 р. є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 85, 91, 93, 99, 101-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 р. по справі № 915/220/13-г залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" м. Київ - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 24.07.2017 р.

Головуючий суддя: Лавриненко Л.В.

Судді: Аленін О.Ю.

Філінюк І.Г.