ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 911/1351/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомлект»

про стягнення 4 622 206,36 грн.

за участю представників сторін:

позивач - 1) Малярчук Ю.Б., предст. за дов. від 08.12.2016 № 2-104д;

2) Цівінська Н.М., предст. за дов. від 08.12.2016 № 2-108д;

відповідач - 1) Мороз А.С., предст. за дов. від 27.04.2012;

2) Шпитко М.М., предст. за дов. від 15.06.2017.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Техкомлект" (відповідач) про стягнення 4 622 206, 36 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування заявлених позивних вимог, ПАТ «Укргазвидобування» посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки автокранів за Договором № УГВ642/11-16 від 01.03.2016 року, що є порушенням п.5.1, 5.2 Договору, п.3 Специфікації №1 від 25.07.2016 року, а тому у відповідності до п. 7.11 просить стягнути з відповідача 2 893 646, 38 грн. пені та 1 728 559, 98 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.05.2017 порушено провадження у справі № 911/1351/17 та призначено до розгляду на 12.06.2017.

Ухвалою суду від 12.06.2017, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподання ним витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено на 03.07.2017.

03.07.2017 відповідачем через канцелярію суду (вх. номер 13251) було подано відзив на позов, з якого вбачається, що він не заперечує проти факту існування прострочки поставки товару, однак звертає увагу, що недотримання строків поставки за Договором зумовлено об'єктивними, незалежними від волі та дій ТОВ «Техкомплект» обставинами, що пов'язані з особливим режимом виробництва та поставки транспортних засобів марки КрАЗ. Також у вказаному відзиві просить суд зменшити розмір неустойки, що стягується до 200 000,00 грн.

На підставі ухвали суду від 03.07.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів; розгляд справи відкладено на 17.07.2017.

14.07.2017 відповідачем до суду були подані додаткові письмові пояснення на поданий раніше відзив, в якому останній додатково вказує на неспіврозмірність заявлених до стягнення штрафних санкцій порівняно з негативними наслідками, які настали для позивача, а відтак з посиланням на приписи ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України просить суд зменшити розмір неустойки до 200000,00 грн. Вказані пояснення долучені до матеріалі справи.

Також відповідачем подано до суду клопотання про призначення судової товарознавчої та транспортно-товарознавчої екпертизи, зокрема, з визначення питань ринкової вартості автомобілів та автокранів, які є предметом Договору, а також вартості матеріального збитку (шкоди) завданої позивачу.

Позивач в судовому засіданні проти призначення експертизи заперечував.

Згідно ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (п. 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Якщо особа подала клопотання про призначення експертизи, а інші особи проти клопотання заперечують, суд вирішує клопотання, виходячи з мотивів заявленого клопотання та необхідності використання спеціальних знань для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку позивача, а також дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які стосуються заявлених позовних вимог та поданих відповідачем заперечень, суд зазначив про відсутність необхідності використання спеціальних знань та підстав для призначення судової товарознавчої, транспортно-товарознавчої експертизи, а також задоволення поданої заяви.

Позивачем через канцелярію суду 17.07.2017 були подані додаткові письмові пояснення з приводу заявленого позову, з урахуванням наданих відповідачем заперечень, які залучені до матеріалів справи.

17.07.2017 сторони в судовому засіданні обґрунтували свої вимоги та заперечення; додаткових доказів сторонами подано не було.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 17.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

01.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» (постачальник) було укладено Договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГВ 642/11-16, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений у Специфікації, що додається до договору і є його невід'ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість Договору вказується у Специфікації.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказуються в Специфікації до договору.

Специфікацією №1 від 01.03.2016 року передбачено поставку: автомобіль (автокран) КС-45729-8-02 на шасі автомобіля MA3-5340 з колісною формулою 4*2 у кількості 1 шт. на загальну суму 2 077 650,00 грн.; автомобіль (автокран) КС-55727-К-11 на шасі автомобіля MA3-6317 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт. на загальну суму 5 125 920,00 грн.; автомобіль (автокран) КС-55727-А-12 на шасі автомобіля MA3-6313 з колісною формулою 6*4 у кількості 7 шт. на загальну суму 17 490 144,00 грн.

Строк поставки товару - 90 робочих днів з моменту отримання письмової заявки від позивача.

В подальшому, 25.07.2016 між сторонами у до договору №УГВ 642/11-16 від 01.03.2016 року підписано додаткову угоду №1, відповідно до умов якої строки поставки товару визначались в додатку №3 «Графік поставки Товару», а саме: до 15.11.2016 року автокран КС-45729 на шасі автомобіля MA3-5340 з колісною формулою 4*2 у кількості 1 шт. на загальну суму 2 077 650,00 грн.; до 30.11.2016 року автокран КС-55727 на шасі автомобіля MA3-631705 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт. на загальну суму 5 125 920,00 грн.; до 30.12.2016 року автокран КС-55727 на шасі автомобіля KpA3-65053 з колісною формулою 6*4 у кількості 7 шт. на загальну суму 17 490 144,00 грн.

Як зазначив позивач, відповідно до акту приймання-передачу товару від 03.03.2017 року №1/89 відповідач поставив автокран КС-55727 на шасі автомобіля MA3-631705 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт. на загальну суму 5 125 920,00 грн., тобто вказана поставка відбулась із порушенням строків, оскільки мала бути виконана до 30.11.2016. Що стосується зобов'язань з поставки товару на суму 19 567 794,00 грн., які мали бути здійснені до 15.11.2016 та до 30.12.2016, то товар на вказану суму взагалі поставлений не був.

Вищезазначені обставини, на думку позивача, є підставою для застосування в порядку цивільного та господарського законодавства, а також п. 7.11 Договору штрафних санкцій, шляхом стягнення з відповідача 1 728 559, 98 грн. штрафу та 2 893 646, 38 грн. пені.

У письмовому відзиві на позов та поданих додаткових поясненнях, відповідач проти факту існування прострочки поставки товару не заперечував, однак зазначив, що недотримання строків поставки зумовлено незалежними від волі та дій ТОВ «Техкомплект» обставинами, а тому сума неустойки, яка є предметом позову є неспіврозмірною та завищеною в порівнянні з негативними наслідками, які настали для позивача, у зв'язку з чим просить суд зменшити розмір штрафу та пені, що стягуються до 200 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення. Зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст.193 ГК України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно господарського законодавства України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, а також про що не заперечує відповідач, прострочка поставки товару не у встановлені договором строки дійсно мала місце. При цьому, він стверджує, що порушення строків відбулось з незалежних від його волі причин.

Однак, зазначені доводи не приймаються судом до уваги, оскільки кожна із сторін відповідає за своїми власними зобов'язаннями. В даному випадку, такий обов'язок за умовами Договору від 01.03.2016 був покладений на відповідача, як особу зобов'язану своєчасно поставити обумовлений договором товар (автокрани).

Зважаючи на те, що строки поставки товару були визначені сторонами в Специфікації № 1 до Договору, які погоджені уповноваженими представниками сторін без заперечень, однак, умови Договору в частині своєчасності поставки товару відповідачем виконані неналежним чином, звернення позивача до суду з вимогою про застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафних санкцій є правомірним.

Так, згідно норм господарського законодавства, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором ( ч.2 ст. 193, ч. 1 ст.216 та ч. 1 ст.218 ГУ України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із п.7.11. Договору, у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару у строки визначені у Специфікації до Договору, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Посилаючись на одночасне нарахування відповідачеві поряд як пені так і штрафу, позивач посилається на норми ч. 2 ст. 231 ГК України, якою встановлено, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів зобов'язань, що також, на його думку, не суперечить нормам ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України.

Однак, суд не погоджується з даною позицією позивача та зазначає наступне:

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 7.11 передбачено застосування пені та штрафу, як видів цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару у визначені строки.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне здійснення поставки свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості одночасного стягнення пені та штрафу за один вид порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15.

Відповідно до ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на вказані обставини, суд прийшов до висновку, що в задоволенні штрафу в розмірі 1 728 559, 98 грн. слід відмовити та з відповідача підлягає до стягнення лише пеня за несвоєчасну оплату товару.

Згідно поданого позивачем розрахунку пені, остання підлягає стягненню з відповідача в розмірі 2 893 646, 38 грн., нарахування якої здійснено у відповідності до п. 7.11 Договору, виходячи із ставки - 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Зважаючи на те, що розмір пені, як вид відповідальності за порушення негрошового зобов'язання умов Договору (несвоєчасного поставлення товару) встановлений виходячи із ставки 0,1%, за погодженням сторін, здійснивши власний розрахунок пені за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга-Закон" у відповідності до поданих позивачем періодів, суд встановив, що заявлені до стягнення 2 893 646,38 грн. пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 893 646,38 грн. пені. В іншій частині суд відмовляє.

При цьому, судом проаналізовано подане клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій до 200 000,00 грн., яке обґрунтоване винятковими обставинами незалежними від волі ТОВ «Техкомплект», що пов'язані з особливим режимом виробництва та поставки транспортних засобів іншими виробниками автокранів, а також неспіврозмірною сумою, заявлених до стягнення штрафних санкцій поряд із негативними наслідками, які настали для позивача.

Як визначає ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до приписів пункту 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України.

Тобто, зазначені норми містять право суду зменшити розмір неустойки лише за виняткових обставин.

Як встановлено судом, та про що зазначалось вище, підставами для звернення позивача до суду стало неналежне виконання відповідачем умов Договору щодо своєчасної поставки товару.

При цьому, як пояснив представник позивача, та вбачається з самого тексту договору (п. 1.3), відповідач гарантував, що товар, який є предметом Договору, належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язання перед будь-яким фізичними та юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Виходячи з вищевикладеного, на момент укладення Договору, а саме 01.03.2016 року, автомобілі (автокрани) повинні були бути у наявності ТОВ «Техкомплект», оскільки відповідно до п.7 Специфікації до Договору, відповідач є виробником товару, а твердження відповідача про наявність складної економічно-політичної ситуації, що склалася в країні та затримка поставки ТОВ «ТД АвтоКрАЗ» та ВАТ «МАЗ» не приймаються судом як виняткові обставини, за яких можливе застосування приписів ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК щодо зменшення неустойки.

До того ж, суд звертає увагу, що заявлені позивачем до стягнення 4 622 206, 36 грн. штрафних санкцій були задоволені судом лише в сумі 2 893 646,38 грн.

Таким чином, виходячи з інтересів сторін, зокрема, позивача, який розраховував на належне виконання відповідачем умов договору, а також відповідача, який не здійснив своєчасну поставку, ступеню виконання зобов'язання, причин невиконання зобов'язання, а також часткового задоволення позовних вимог та стягнення неустойки вдвічі меншої, ніж заявлено позивачем, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зменшення неустойки до 200 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 43/2, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) - 2 893 646 (два мільйони вісімсот дев'яносто три тисячі шістсот сорок шість) грн. 38 коп. пені, 43 404 (сорок три тисячі чотириста чотири) грн. 70 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 21.07.2017.

Суддя О.В. Щоткін