ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2017 р. Справа № 922/1542/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. №01-16юр/6010 від 15.08.2016 (копія у справі)

відповідача ОСОБА_2, дов. №130 від 29.12.2016 (копія у справі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерної компанії Харківобленерго (вх. № 2049 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 12 червня 2017 року по справі №922/1542/17

за позовом Акціонерної компанії Харківобленерго, м. Харків

до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, м. Харків

про стягнення коштів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року до господарського суду Харківської області звернулась АК «Харківобленерго» з позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 2402,68 грн. пені та 3% річних в сумі 499,94 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі №922/1542/17 (суддя Погорелова О.В) позов задоволено частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь Акціонерної компанії Харківобленерго 21,75 грн. 3% річних та 11,99 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерна компанія Харківобленерго звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 у справі №922/1542/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції невірно застосував норми як матеріального (а саме ст. ст. 526, 625 ЦК України, Правил користування електричною енергією) так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Відповідач, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Представник відповідача в ході судового засідання висловив свою думку по справі, просив рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 29.04.2011 між АК «Харківобленерго» (постачальник - позивач по справі) та Головним територіальним управлінням юстиції в Харківській області (споживач - відповідач по справі) був укладений договір про постачання електричної енергії №2-0979С, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку № 3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2.1 договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), Правилами улаштування електроустановок (далі - ПУЕ), іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов'язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Умовами п.п. 2.3, 2.3.3, 2.3.4 договору передбачене зобовязання відповідача своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків". А також здійснення оплати за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно вимог ПКЕЕ та умовами цього договору.

Так, пунктами 1-2 вказаного додатку до договору №2 «Порядок розрахунків» від 13.03.2015 встановлено, що розрахунковий період встановлено споживачу з 25 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Споживач кожного останнього дня розрахункового періоду самостійно проводить зняття показів розрахункових приладів та надає постачальнику звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії за встановленою формою (додаток до договору №9 "Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії"). Якщо розрахункові прилади обліку споживача встановлені на підставі постачальника, зняття показань цих розрахункових приладів обліку здійснюється персоналом споживача та постачальника в останній день розрахункового періоду; ці показання фіксуються в додатку №5А «Двосторонній акт фіксації показань приладів обліку на об'єктах РЕМ» до договору про постачання електричної енергії. Інспектор РВЕ повідомляє споживачу точний час проведення зняття показань. У разі відсутності споживача при проведенні зняття показань приладів обліку "Двосторонній акт фіксації показань приладів обліку на об'єктах РЕМ" вважається дійсним за наявності підписів представників РЕМ (РРЕМ) та РВЕ скріпленими відповідними печатками.

Звіт про обсяги переданої субспоживачу електричної енергії ним узгоджується з основним споживачем. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.

В розділі 4 спірного договору сторони закріпили відповідальність сторін, зокрема закріпили право постачальника вимагати сплату пені, 3% річних та індексу інфляції в разі внесення платежів, передбачених п. п. 2.3.3-2.3.4, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків". Сума пені нараховується споживачу з 1-го дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком (ч. 8, 9 п. 8.1 ПКЕЕ) (пункт 4.2.1 договору).

Крім того, у пункті 6 додатку №2 до договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу; - 3% річних з простроченої суми.

Згідно з п. 4.5 додатку №2 до договору, споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Пунктом 5 вказаного додатку №2 встановлено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі встановленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додатком №20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО Харківенергозбут рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Рахунки на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок) та на оплату реструктуризованої заборгованості надаються постачальником електричної енергії одночасно. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Даний договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011. При цьому, договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.4 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справи, позивач зазначив, що ним, як постачальником, було виконано взяті на себе зобовязання за спірним договором постачання у повному обсязі, та здійснено у період з жовтня 2014 року по березень 2017 року станом на 01.04.2017 відпуск електричної енергії споживачу у повному обсязі.

Відповідач же, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання по договору щодо своєчасної оплати поставного товару порушив, а саме: рахунки за спожиту електричну енергію за період з жовтня 2014 по березень 2017 сплачені ним з порушенням 10-ти денного строку з дня його отримання, встановлених договором, в звязку з чим позивач нарахував останньому для сплати 2402,68 грн. пені за грудень 2016 року, лютий 2017 року і березень 2017 року та 499,94 грн. 3% річних за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що Порядком КЕЕ визначено, що розрахунковий період встановлено споживачу з 25 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Сплата наданих послуг надається відповідачем не інакше як на підставі акту виконаних робіт. За твердженнями споживача, вимога позивача по стягненню з відповідача пені за вказані місяці є безпідставною та необґрунтованою, такою що повністю суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки виплати у вказані місяці проводились з дотриманням зазначених у Порядку строків.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, зазначив, що Порядком проведення розрахунків встановлено, що розрахунковий період встановлено споживачу з 25 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Додані до матеріалів копії рахунків та платіжних доручень свідчать про те, що рахунок за листопад 2016 року у сумі 75564,02 грн. та 1021,03 грн. було виставлено відповідачу 05.12.2016 та сплачено останнім 08.12.2016 платіжними дорученнями №2050, №2051; рахунок за січень 2017 року у сумі 64029,53 та 800,29 грн. було виставлено відповідачу 13.03.2017 та сплачено останнім 14.03.2017 платіжними дорученнями №242 та №243; рахунок за лютий 2017 року у сумі 61988,11 грн. 922,55 грн. та було виставлено відповідачу 13.03.2017 та сплачено останнім 14.03.2017 платіжними дорученнями №204, №381.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд зробив висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за вказані місяці є безпідставною та необґрунтованою, оскільки виплати у вказані місяці проводились відповідачем з дотриманням зазначених у договорі та Порядку строків та відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 2402,68 грн. Щодо позовних вимог стосовно стягнення з підприємства відповідача 3% річних на користь позивача в сумі 499,94 грн., то суд першої інстанції задовольнив їх частково лише в сумі 21,75 грн. з урахуванням наведених умов договору щодо строків оплати поставленого товару.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

В силу частини 1 статті 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання , що ним використовується.

Відповідно до статті 14 Цивільного Кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до пункту 2.3.3 договору споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Як вже зазначалось, згідно з пункту 5 додатку №2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що виконання договірного зобов'язання №2-0979С від 29.04.2011 відповідачем невід'ємно пов'язано із виконанням спеціальних нормативно-правових актів, а саме: Правилами користування електричною енергією Порядку постачання електроенергії споживачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2005 (далі - ПКЕЕ) та Правилами улаштування електроустановок (далі - ПУЕ).

Відповідно до пункту 5.1. ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Даними правилами визначено термін розрахункового періоду, згідно якого - це період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюються відповідні розрахунки.

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору (п. 6.1 ПКЕЕ).

Як визначено пунктом 6.11 ПКЕЕ остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, розрахунковий період не визначає строк оплати за отримані споживачем рахунки. Строк оплати визначається відповідно до п. 5 додатку №2 до основного договору, тобто протягом 5-ти операційних днів з дня отримання рахунку.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем виставлених рахунків до сплати за всі види нарахування за спірний період, а саме:

- рахунок за використану електричну енергію за січень 2017 року на суму 64029,53 грн. було виставлено та отримано 27.01.2017 головним спеціалістом ГТУЮ в ХО ОСОБА_3, про що свідчить копія з книги реєстрації видачі рахунків та сплачено відповідачем 15.03.2017 платіжним дорученням №242;

- рахунок за використану електричну енергію за листопад 2016 року на суму 75140,65 грн. було виставлено та отримано 30.11.2016 головним спеціалістом ГТУЮ в ХО ОСОБА_4, про що свідчить копія з книги реєстрації видачі рахунків та сплачено відповідачем 08.12.2016 платіжним дорученням №2050 (а.с. 37, 39);

- рахунок за використану електричну енергію за лютий 2017 року на суму 61988,11 грн. було виставлено та отримано відповідачем 28.02.2017, про що свідчить копія з книги реєстрації видачі рахунків та сплачено відповідачем 15.03.2017 платіжним дорученням №244.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт, що рахунки за спожиту енергію за період з жовтня 2014 року по березень 2017 сплачені з порушенням строків встановлених договором, а саме з перевищенням 5ти операційних днів з дня отримання рахунка. Отже, судом першої інстанції було невірно застосовано визначення «розрахункового періоду», встановлено пунктом 1 додатку №2 до спірного договору.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Таку ж відповідальність за неналежне виконання умов договору сторони визначили у розділі 4, згідно якого, як вже зазначалось, постачальник отримав право вимагати сплату пені, 3% річних та індексу інфляції в разі внесення платежів, передбачених п. п. 2.3.3-2.3.4, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків".

Колегія суддів, перевіривши розрахунок суми боргу станом на 01.04.2017 зазначає, що він є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позовна вимога про стягнення пені з підприємства відповідача в сумі 2402,68 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглядаючи вимоги про стягнення річних, апеляційний господарський суд також дослідив наданий позивачем розрахунок, вважає, що позивач встановив вірний період, за які вказані суми повинні нараховуватись та вважає, що вимога стосовно стягнення з підприємства відповідача 3% річних в сумі 499,94 грн. є також такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню в звязку з наявністю фактів, які є підставою для часткового скасування рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі № 922/1542/17.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 2 статті 103, пунктом 1 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії Харківобленерго задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі № 922/1542/76 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м.Харків, вул.Петровського, 16, р/р 4513 ГУ ІКСУ у Харківській області, МФО 851011 ) на користь Акціонерної компанії «Харківобленнерго» (61037, м.Харків, вул.Плеханівська, 149, п/р НОМЕР_1 ПАТ «Мегабанк», МФО 351629, ) 2402,68 грн. пені, 478,19 грн. 3% річних, 1588,00 грн. судового збору за подання позовної заяви, 1760,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарського суду Харківської області видати наказ.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Медуниця О.Є.