УХВАЛА

31.07.2017Справа № 910/20504/16

За скаргоюДержавного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»
на діїВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
у справі№ 910/20504/16
за позовомПриватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля»
доДержавного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаДержавного підприємства «Донвуглереструктуризація»
простягнення 6 453 200,71 грн.
Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
позивача:Кочева В.А.;
відповідача:Брицька Н.В.;
третьої особи:не з'явився;
ВПВР:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення 6 453 200,71 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.2017 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля» заборгованість у розмірі 4 996 812,13 грн., пеню у розмірі 1 023 527,34 грн., інфляційні у розмірі 320 330,29 грн., 3% річних у розмірі 112 530,95 грн. та судовий збір у розмірі 96 798,01 грн.

09.02.2017 на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

16.05.2017 до канцелярії суду надійшла скарга Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій скаржник просив суд визнати незаконним рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника від 03.05.2017 у виконавчому провадженні № 53703329, визнати недійсною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника від 03.05.2017 у виконавчому провадженні № 53703329.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2017 вказану скаргу призначено до розгляду на 12.06.2017.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 12.06.2017 та 21.06.2017 розгляд скарги відкладався на 21.06.2017 та 31.07.2017 відповідно.

Представник позивача в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті скарги, заперечила проти її задоволення, 20.06.2017 через канцелярію суду подала заперечення на скаргу.

В судове засідання представник відповідача (скаржника) з'явилась, надала пояснення по суті скарги, підтримала її та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, а його пояснення по суті скарги були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

07.04.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№53703329 по виконанню наказу господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/20504/16.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

03.05.2017 у зазначеному виконавчому провадженні, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Скаржник не погоджується з даною постановою та вказує на незаконність накладення арешту, оскільки державним виконавцем не враховано того, що боржник є державним підприємством, а відповідно до Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств.

Позивач заперечує проти скарги, у зв'язку з тим, що під дію Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» підпадає конкретно визначене в цьому законі майно, а не все майно, що знаходиться у боржника, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Статутом Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» передбачене, що воно засноване на державній власності відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.06.2014 № 3568 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (п. 1.1 Статуту).

Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п. 4.2 Статуту).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13 лютого 2002 року № 01-8/152 «Про Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» зазначено, що до об'єктів нерухомого майна слід відносити майно, пов'язане із землею - будівлі, споруди, квартири, підприємства (їх структурні підрозділи) як цілісні майнові комплекси, а також інше майно, віднесене законодавством до нерухомого. До інших засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, слід відносити лише ті майнові активи, які обліковуються як необоротні згідно з положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 2 «Баланс», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 №87 (з подальшими змінами і доповненнями).

При цьому за змістом статті 2 Закону мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, про що зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2003 р. № 11-рп/2003, справа № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України (конституційності) Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (справа про мораторій на примусову реалізацію майна).

Крім того, мораторій на застосування примусової реалізації відповідно до Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» поширено на всі об`єкти нерухомого майна як основні засоби виробництва незалежно від того, чи забезпечують вони на момент його реалізації ведення виробничої діяльності підприємства, чи ні (висновок Верховного суду України, викладений в ухвалі від 15 лютого 2012 року у справі за позовом ДП «Державний проектно-конструкторський інститут збагачувального устаткування»).

Системний аналіз положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» дає підстави для висновку про те, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві неправомірно накладено арешт на все майно боржника, оскільки боржник є державним підприємством, у віданні якого, в тому числі, перебуває майно, що підпадає під дії цього закону.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а саме в частині визнання недійсною постанови про накладення арешту на майно боржника, що підпадає під дію Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

2. Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03.05.2017 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 53703329 в частині накладення арешту на майно Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», що підпадає під дію Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

3. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Суддя В.П. Босий