Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" липня 2017 р. Справа № 906/412/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - дов. від 18.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (м. Славута Хмельницької області)

до Приватного акціонерного товариства "Житомирське Шляхово-будівельне управління №19" (м. Житомир)

про стягнення 598833,53 грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 26.07.2017 о 10:00 з викликом сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 598 833,53 грн з яких: 566 175,22 грн основного боргу, 3474,61 грн пені та 7102,87 грн 3% річних нарахованих за період з 07.11.2016 по 04.05.2017; 22 080,83 грн інфляційних за період з січня по березень 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив покладені на нього зобов'язання передбачені договором поставки № 4/16 від 31.03.2016, укладений між ТОВ "Укрінтех" та Приватним акціонерним товариством "Житомирське шляхово-будівельне управління №19" в особі директора ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду від 18.07.2017 у справі №906/412/17 визнано вважати належним відповідачем у справі № 906/412/17 Приватне акціонерне товариство "Житомирське Шляхово-будівельне управління №19"(10025, м. Житомир, вул. Корольова, 21-Б, ),оскільки позивачем у позовній заяві помилково вказано найменування відповідача як "Публічне акціонерне товариство "Житомирське Шляхово-будівельне управління №19" замість найменування "Приватне акціонерне товариство "Житомирське шляхово-будівельне управління №19"

20.07.2017 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 402404,56 грн, з яких: 302949,60 грн основного боргу, 45879,10 грн пені, 10180,79 грн 3% річних за період з 07.11.2016 по 26.07.2017 та інфляційних втрат за період з січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 43395,07 грн. Також, просив повернути судовий збір в сумі 2946,43 грн у зв'язку зі зменшенням позовних вимог.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Враховуючи викладене, суд прийняв зазначену вище заяву до розгляду, як заяву про зменшення позовних вимог.

Розгляд справи здійснюється в межах заяви про зменшення позовних вимог.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 84).

26.07.2017 представник відповідача надав суду письмові заперечення з розрахунком заборгованості 3 % річнихю (95,96).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 302 949,60 грн визнав, подав контррозрахунок 3% річних. Щодо нарахування пені заперечив у повному обсязі, з підстав викладених у запереченнях від 26.07.2017. Зокрема зазначив, що у примірнику договору від 31.03.2016 наявного в матеріалах справи, оригінал якого відсутній у відповідача, відсутній пункт 5.4, на який посилається позивач у позовній заяві. Наголосив, що згідно договору поставки № 4/16 від 31.03.2016 сторонами не передбачено обов'язку покупця сплачувати пеню за прострочення платежу, відтак відсутні підстави для її нарахування. Вказав, що такої думки притримується ВГСУ у постанові від 13.05.2014 по справі № 910/20279/13.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

31.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (постачальник/ позивач) та Приватним акціонерним товариством "Житомирське шляхо-будівельне управління № 19" (покупець/відповідач) укладено договір поставки № 4/16 (а.с. 11-12).

Відповідно п.1.1 договору, продавець зобов'язався поставити бітум нафтовий дорожній марки 60/90, 90/130, 70/100, бітум нафтовий 60/90 Код УКТ ЗЕД 27132000 за ціною згідно додатками або рахунками, які є невід'ємною частиною договору, а покупець прийняти і сплатити вищезгаданий товар.

Відвантаження товару здійснюється протягом 3-х робочих днів після надходження передоплати на р/р продавця, або по факту отримання продукції якщо на це є письмова згода продавця (п. 2.2 договору).

Відповідно п. 4.1 договору, покупець здійснює 50% передоплату товару, згідно з виставленим рахунком, 50% протягом 16 календарних днів з дня отримання товару.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє до березня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п. 7.1 договору).

Так, на виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 817949,60 грн, що підтверджується накладними № 89 від 07.11.2016, № 91 від 17.11.2016, № 125 від 25.11.2016, № 92 від 25.11.2016, № 94 від 05.12.2016 та довіреністями № 120 від 07.11.2016, № 125 від 25.11.2016, № 128 від 05.12.2016 (а.с. 13-19).

В результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за отриманий товар, станом на 04.05.2017 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 502949,60 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків (а.с. 79).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем, згідно заяви від 20.07.2017, становить 302949,60 грн (а.с. 88-91).

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 23.05.2017 на суму 502949,60 грн (а.с. 78-79), здійснив погашення заборгованості в сумі 200000,00 грн (а.с.107-108) та представник відповідача визнав суму боргу в сумі 302949,60 грн.

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 302 949,60 грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

За порушення умов договору, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 07.11.2016 по 26.07.2017 в сумі 10180,79 грн та інфляційних втрат за період з січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 43395,07 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно п. 3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються о к р е м о за кожен період часу, протягом якого діяв в і д п о в і д н и й індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає м і с я ц ь.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови).

Враховуючи вищевикладене, господарським судом здійснено перерахунок інфляційних втрат зсічня 2017 по червень 2017 та 3% річних за період прострочення з 24.11.2016 по 20.07.2017 (день звернення до суду з заявою про зменшення позовних вимог).

Також, суд враховує черговість погашення боргу відповідачем з призначенням платежу "попередня оплата" вказаних у платіжних дорученнях № 1903 від 07.11.2016, № 1908 від 16.11.2016, № 1937 від 30.11.2016, № 1952 від 19.12.2016.

3% річних які підлягають стягненню становлять:

- по заборгованості по накладній № 89 від 07.11.2016: на суму 102372,00 грн за період з 24.11.2016 по 19.04.2017 в розмірі 1236,00 грн; на суму 47372,00 грн за період з 21.04.2017 по 25.04.2017 в розмірі 15,57 грн; на суму 17372,00 грн за період з 26.04.2017 по 18.06.2017 в розмірі 75,68 грн

- по заборгованості по накладній № 91 від 17.11.2016: на суму 85848,80 грн за період з 04.12.2016 по 18.06.2017 в розмірі 1389,51 грн; на суму 3220,80 грн за період з 19.06.2017 по 05.07.2017 в розмірі 04,24 грн;

- по заборгованості по накладній № 92 від 25.11.2016: на суму 94434,80 грн (яка визначена судом як попередня оплата) за період з 12.12.2016 по 18.12.2016 в розмірі 54,18 грн, на суму 64434,80 грн (яка визначена судом як попередня оплата) за період з 19.12.2016 по 05.07.2017 в розмірі 1048,44 грн; на суму 106214,00 грн за період з 12.12.2016 по 05.07.2017 в розмірі 1797,89 грн, на суму 73869,90 грн за період з 06.07.2017 по 20.07.2017 в розмірі 85,00 грн;

- по заборгованості по накладній № 94 від 05.12.2016: на суму 229080,00 грн за період з 22.12.2016 по 20.07.2017 в розмірі 3972,30 грн.

Отже, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню становить 6888,36 грн.

Інфляційні втрати, які підлягають стягненню становлять 40438,22 грн, а саме:

- по заборгованості по накладній № 89 від 07.11.2016: на суму 102372,00 грн за січень 2017 в сумі 1126,09 грн; за лютий 2017 в сумі 1023,72 грн; за березень 2017 в сумі 1842,70 грн; на суму 17372,00 грн за квітень 2017 в сумі 156,35 грн; за травень 2017 в сумі 225,84 грн;

- по заборгованості по накладній № 91 від 17.11.2016: на суму 85848,80 грн за січень 2017 в сумі 944,34 грн; за лютий 2017 в сумі 858,49 грн; за березень 2017 в сумі 1545,28 грн; за квітень 2017 в сумі 772,64 грн; за травень 2017 в сумі 1112,13 грн; на суму 3220,80 грн за червень 2017 в сумі 51,53 грн;

- по заборгованості по накладній № 92 від 25.11.2016: на суму 94434,80 грн (яка визначена судом як попередня оплата) за січень 2017 в сумі 708,78 грн; за лютий 2017 в сумі 644,35 грн; за березень 2017 в сумі 1159,83 грн; за квітень 2017 в сумі 579,91 грн; за травень 2017 в сумі 837,65 грн; за червень 2017 в сумі 1030,96 грн; на суму 106214,00 грн за січень 2017 в сумі 1168,35 грн; за лютий 2017 в сумі 1062,14 грн; за березень 2017 в сумі 1911,85 грн; за квітень 2017 в сумі 955,93 грн; за травень 2017 в сумі 1380,78 грн; за червень 2017 в сумі 1699,42 грн;

- по заборгованості по накладній № 94 від 05.12.2016: на суму 229080,00 грн за січень 2017 в сумі 2519,88 грн; за лютий 2017 в сумі 2290,80 грн; за березень 2017 в сумі 4123,44 грн; за квітень 2017 в сумі 2061,72 грн; за травень 2017 в сумі 2978,04 грн; за червень 2017 в сумі 3665,28 грн.

Враховуючи викладене в частині стягнення 501,98 грн 3% річних та 2956,85 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Щодо нарахованої позивачем пені за період з 07.11.2016 по 26.07.2017 в сумі 45879,10 грн господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. У свою чергу, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Законом передбачена обов'язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань (ч.1 ст.547 ЦК України), наслідком недодержання якої є нікчемність правочину (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Відповідно п.5.1 договору за невиконання зобов'язань за даною угодою, сторони несуть відповідальність відповідно чинного законодавства України.

Оскільки сторонами не було передбачено у спірному договорі відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення строків оплати отриманого ним товару, відтак господарський суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованої позивачем пені.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Відповідач доказів сплати боргу суду не надав, суму основного боргу визнав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 302949,60 грн боргу; 40 438,22 грн інфляційних; 6 888,36 грн річних. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 22, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Житомирське Шляхово-будівельне управління №19" (10025, м.Житомир, вул. Корольова, 21Б, код 03449947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Садова, 17/51, код 30160715):

- 302 949,60 грн боргу;

- 40 438,22 грн інфляційних;

- 6 888,36 грн річних;

- 5 296,00 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.07.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід.)