ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017р. Справа № 914/1385/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівське АТП -14630», м.Львів

До відповідача: Управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, м.Львів

Про визнання недійсним одностороннього правочину

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 -представник

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки , передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов ПАТ «Львівське АТП-14630» до Управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання недійсним одностороннього правочину.

В судовому засіданні 25.07.2017 року судом оглянуто оригінали документів, долучених до матеріалів справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві та матеріалах справи. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що всупереч умовам договору та нормам чинного законодавства відповідач в односторонньому порядку розірвав договір про організацію перевезення пасажирів.

Відповідач в судове засідання участь уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, обґрунтованого відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду, яка надсилалась сторонам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 25.07.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

25.04.2017 року між ПАТ «Львівське АТП -14630» (надалі Перевізник) та Управлінням транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (надалі Організатор) укладено договір № 5А/Т про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування у м.Львові (договір приєднання).

Згідно умов договору, організатор надає перевізникові право надання послуг з перевезення пасажирів на маршруті , які входять до обєкта конкурсу №4, а перевізник зобовязується надавати зазначені послуги населенню у порядку і на умовах, визначених цим Договором у режимі маршрутного таксі, згідно з затвердженим розкладом руху і тарифом, схемою руху автобусного маршруту, схемою розміщення зовнішньої реклами на транспортних засобах.

Даний договір укладений на строк 3 років і діє з 25.04.2017 року по 24.04.2020 року.

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, 05.07.2017 року відповідач адресував позивачу листа вих.. № 2503-вих-2027, яким повідомив про розірвання в односторонньому порядку Договору № 5А/Т від 25.04.2017 року з мотивів, порушення перевізником умов договору.

Позивач з вище зазначених підстав звернувся за захистом своїх прав до господарського суду Львівської області з позовною заявою про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання договору.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Приймаючи рішення у даній справі суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У статті 215 Цивільного кодексу України визначаються загальні правові підстави визнання правочину недійсним. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вже зазначалося раніше, 25.04.2017 року між ПАТ «Львівське АТП -14630» (надалі Перевізник) та Управлінням транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (надалі Організатор) укладено договір № 5А/Т про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування у м.Львові (договір приєднання).

Згідно умов договору, організатор надає перевізникові право надання послуг з перевезення пасажирів на маршруті , які входять до обєкта конкурсу №4, а перевізник зобовязується надавати зазначені послуги населенню у порядку і на умовах, визначених цим Договором у режимі маршрутного таксі, згідно з затвердженим розкладом руху і тарифом, схемою руху автобусного маршруту, схемою розміщення зовнішньої реклами на транспортних засобах.

Строк дії Договору та порядок його розірвання передбачено розділом 9 даного Договору відповідно до якого встановлено , що даний Договір діє до 24.04.2020 року.

Відповідно до п.9.4 Договору, чинність цього Договору припиняється внаслідок : закінчення строку, на який його було укладено або дострокового прийняття організатором рішення про одностороннє дострокове розірвання договору у порядку, передбаченому у пункті 2.1.1.8 цього Договору.

Відповідно до Положень п.2.1.1.8 Договору організатор має право приймати рішення про одностороннє дострокове розірвання Договору у разі: не виділення перевізником протягом двох днів за місяць планової кількості транспортних засобів або зниження регулярності перевезень нижче 90% від кількості планових рейсів за день на будь-якому з маршрутів, зазначених у п.1.1 цього Договору що підтверджується відповідними актами перевірок представників Організатора та Перевізника, або на підставі даних, отриманих від субєкта господарювання, який виконує функції з організації та управління рухом автобусів ( п.2.1.1.8.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листа Управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вих. № 2503-вих-2027 від 05.07.2017 року відповідач повідомив Перевізника про розірвання в односторонньому порядку Договору № 5А/Т від 25.04.2017 року з мотивів, систематичного не виділення планової кількості транспортних засобів на міські автобусні маршрути. При цьому , відповідачем не зазначено маршрутів, на яких не виділялись автобуси, рейсів, які, на його думку, не були виконані, не зазначає дат, коли такі порушення умов договору зі сторони Перевізника мали місце і формують систематичність.

Окрім цього, із тексту зазначеного вище листа вбачається, що інформацію про ніби-то порушення Перевізником умов Договору відповідач одержав не в результаті спільних перевірок, проведених представниками Організатора та Перевізника, як це передбачено умовами п.2.1.1.8.1 Договору, а з невідомих джерел, про які не зазначає і жодним чином не обґрунтовує.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

З огляду на те, що судом не встановлено порушення позивачем зобовязання визначеного умовами договору перевезення, що могло б бути підставою для застосування правових наслідків передбачених ст. 611 ЦК України, а відтак в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину про одностороннє розірвання договору про організацію перевезення суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, та є підставою визнання недійсним одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви, відповідачем суду не подано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення позивачем умов Договору №5А/Т від 25.04.2017 року, в частині дотримання затвердженої схеми руху та розкладу відправлення, виділення планової кількості транспортних засобів, не представлено суду доказів звернення фізичних чи юридичних осіб щодо неналежного надання послуг ПАТ «Львівське АТП-14630» із перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м.Львові, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході розгляду справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення .

Судові витрати слід віднести на відповідачів в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Визнати недійсним односторонній правочин про розірвання Договору №5А/Т від 25.04.2017 року, вчинений Управлінням транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, та визнати право ПАТ «Львівське АТП -14630» як перевізника на надання послуг з перевезення пасажирів на регулярних міських автобусних маршрутах, що передбачене Договором №5А/Т від 25.04.2017 року.

3. Стягнути з Управлінням транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (79012 м.Львів вул.. Ак.Сахарова,2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівське АТП -14630» ( 79019 м.Львів, вул. Городницька,47 ) 1600,00 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.07.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.