РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017Справа №910/9127/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9127/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО люкс»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОР-АЛЬЯНС»;

про стягнення 51 183,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кондратенко К.В., довіреність № 125 від 10.07.2017р.

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО люкс» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОР-АЛЬЯНС» (надалі - відповідач) про стягнення 51 183,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладених між сторонами договору № 21/03 від 01.03.2017р. та заявки № 10/2 від 01.03.2017р. у визначений строк не сплатив за перевезення вантажу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 51 183,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2017р. порушено провадження у справі № 910/9127/17 та призначено її розгляд на 13.07.2017р.

04.07.2017р. через відділ діловодства від представника позивача отримано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Присутній в судовому засіданні 13.07.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 08.06.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена у позовній заяві та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2017р. між позивачем, в якості перевізника та відповідачем, в якості експедитора, було укладено договір № 21/03 надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному автомобільному сполученні та по території України.

Відповідно до п.2.3 договору, на кожну транспортно-експедиторську послугу оформлюється транспортне замовлення (заявка0, що складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою експедитора і передається перевізнику.

В пункті 4.1 договору сторони передбачили, що розмір плати за перевезення визначається за згодою сторін та вказується в заявці.

Згідно з умовами п.4.2 договору, розрахунки між сторонами за даним договором проводяться в безготівковому порядку шляхом оплати експедитором виставлених перевізником рахунків протягом 30-ти банківських днів з моменту отримання оригіналів наступних документі: рахунку за виконані послуги; оригіналу CMR з підписом і печаткою вантажоодержувача та датою розвантаження та митних органів; акту виконаних робіт, договору, замовлення; копії CMR з печаткою перевізника; контрольного листа прибуття/відбуття.

Згідно п.4.3 договору, перевізник зобов'язаний виписувати рахунок-фактуру та акт виконаних робіт на день розвантаження, відповідно до записів CMR.

На підставі заявки № 10/2 від 01.03.2017р. (далі - заявка), відповідно до якої позивач зобов'язався здійснити перевезення вантажу по маршруту 84453 Германія-Одеса довірений йому для перевезення вантаж - обладнання, у погоджені сторонами строки та вказані у даній заявці, та поставити його уповноваженій на отримання товару особі (вантажоотримувачу), а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити послуги позивача протягом 10-12 днів після відвантаження по оригінал документів.

Згідно заявки дата завантаження: 06.03.2017р., а дати доставки вантажу: 13.03.2017р. - 14.03.2017р., найменування товару: обладнання, вартість перевезення 1800 євро по курсу НБУ, строк оплати: 10-12 днів після відвантаження за умови отримання оригіналів документів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач здійснив дане перевезення вантажним автомобілем VOLVO AO 6609 AO/ AO 5930 XX вчасно - 13.03.2017р. та без зауважень.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були надані послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні за маршрутом Германія (м. Баден-Баден) - Україна (м. Одеса) загалом на суму 1800 євро, що еквівалентно станом на 13.03.2017р. 51 183,00 грн.

Факт перевезення вантажу підтверджується відповідною міжнародною товарно-транспортною накладною CMR (оригінал якої було досліджено судом у судовому засіданні, а належним чином засвідчена копія долучена до матеріалів справи), а вантажоодержувачем товар було отримано, про що свідчить підпис уповноваженої особи та печатка вантажоодержувача в графі 24 CMR - «вантаж отримано».

Так, на виконання заявки, відповідні документи на оплату було надіслано позивачем відповідачу, що підтверджується експрес-накладною № 3699 від 21.03.2017р., які відповідач отримав 24.03.2017р.

Проте, як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, у порушення взятих на себе зобов'язань надані згідно міжнародної CMR послуги з перевезення вантажу у міжнародному сполученні загалом на суму 51 183,00 грн., відповідачем не оплачені.

У зв'язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача основного боргу в сумі 51 183,00 грн.

Суд враховує, що Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, визначають товарно-транспорту накладну як обов'язковий документ, що має оформлюватись при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 1, 11.1 даних Правил товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів та єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З огляду на викладене, надану позивачем CMR накладну суд приймає в якості належного та допустимого доказу виконання позивачем договору перевезення, укладеного в спрощеній формі.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статті 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1).

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, оцінюючи обставини справи, суд виходить з того, що між сторонами спору склалися правовідносини щодо надання послуг з перевезення вантажу.

Статтею 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання послуг з перевезення вантажу за представленою міжнародною товарно-транспортною накладною та не надано доказів повної оплати послуг на суму 51 183,00 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 51 183,00 грн., підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОР-АЛЬЯНС» (03148, м. Київ, вул. Героїв Космоса, 4; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО люкс» (89667, Закарпатська обл., Мукачівський район, с. Завидово, вул. Кірова, 35; ) основний борг у сумі 51 183 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 18.07.2017р.

Суддя А.І. Привалов