РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/9619/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД»
до про Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» стягнення 149 644 грн. 55 коп.
Представники:

від Позивача: Стеценко О.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Білан Р.О. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 149 644 грн. 55 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017 року у справі №910/22989/16, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗАРД" 680 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 107 622 грн. 96 коп. - пені, 51 266 грн. 64 коп. - інфляційних втрат, 6 903 грн. 28 коп. - 3% річних, 12 687 грн. 15 коп. - судового збору. Як зазначає Позивач, вказане рішення суду не виконано Відповідачем до теперішнього часу. Таким чином, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору та рішення суду, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» пеню у розмірі 91 875 грн. 39 коп., 3% річних у розмірі 10 169 грн. 16 коп., інфляційні у розмірі 47 600 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9619/17, судове засідання призначено на 05.07.2017 року.

05.07.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 15.06.2017 року не виконав.

В судовому засіданні представник позивача подав документи виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 15.06.2017 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо нарахування пені відповідно до вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.07.2017 року відкладено на 26.07.2017 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

10.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою просив суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» пеню у розмірі 23 094 грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 12 516 грн. 54 коп., інфляційні у розмірі 60 652 грн. 86 коп.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Що стосується заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» про зменшення розміру позовних вимог від 25.07.2017 року, Суд зазначає.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд зазначає, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")

Враховуючи вищевикладене, Суд приймає Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» про зменшення розміру позовних вимог від 25.07.2017 року до розгляду.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

29.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАЗАРД" (охорона) та Державним підприємством "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" (замовник) укладено Договір №ХЗ-1/О про надання послуг по охороні (далі по тексту - Договір), за умовою якого (п. 1 розділу 1 Договору) Замовник передає, а Охорона приймає під охорону Об'єкт та його відокремлені приміщення (будівлі), перераховані у дислокації (додаток 1 до договору) і позначені у план-схемі (далі - дислокація) Об'єкта, що охороняється (далі - Об'єкт).

Пунктом 1 розділу 7 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об'єкта нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017 року у справі №910/22989/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗАРД" 680 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 107 622 грн. 96 коп. - пені, 51 266 грн. 64 коп. - інфляційних втрат, 6 903 грн. 28 коп. - 3% річних, 12 687 грн. 15 коп. - судового збору.

На виконання рішення суду від 24.01.2017 року, 14 лютого 2017 року Господарським судом м. Києва видано Наказ №910/22989/16.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказане рішення суду не виконано Відповідачем до теперішнього часу. Таким чином, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору та рішення суду, Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» пеню у розмірі 23 094 грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 12 516 грн. 54 коп., інфляційні у розмірі 60 652 грн. 86 коп. з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.07.2017 року, яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №ХЗ-1/О про надання послуг по охороні від 29.07.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017 року у справі №910/22989/16, яке набрало законної сили, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗАРД" 680 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 107 622 грн. 96 коп. - пені, 51 266 грн. 64 коп. - інфляційних втрат, 6 903 грн. 28 коп. - 3% річних, 12 687 грн. 15 коп. - судового збору.

На виконання рішення суду від 24.01.2017 року, 14 лютого 2017 року Господарським судом м. Києва видано Наказ №910/22989/16.

Відповідно до норм статей 598 - 609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. В той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017 року у справі №910/22989/16, яке набрало законної сили, було встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором №ХЗ-1/О про надання послуг по охороні від 29.07.2015 року по оплаті наданих послуг з охорони за червень 2016 року - липень 2016 року та факт наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість зі сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором №ХЗ-1/О про надання послуг по охороні від 29.07.2015 року становила 680 000 грн. 00 коп., що є підставою для нарахування Відповідачу 3% річних та інфляційних за період прострочки виконання ним грошового зобов'язання саме з 13.12.2016 року, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017 року у справі №910/22989/16 стягнуто 3% річних та інфляційні за загальний період з 08.07.2016 року по 12.12.2016 року.

При цьому Суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі №3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11.

При зверненні до суду з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.07.2017 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року у розмірі 12 516 грн. 54 коп. та інфляційні у розмірі 60 652 грн. 86 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати за Договором №ХЗ-1/О про надання послуг по охороні від 29.07.2015 року по оплаті наданих послуг з охорони за червень 2016 року - липень 2016 року за загальний період прострочки з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року у розмірі 12 516 грн. 54 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до норм статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу за період прострочки виконання боржником його грошового зобов»язання в зв»язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних у розмірі 60 652 грн. 86 коп. за загальний період прострочки з 13.12.2016 р. по 24.07.2017 р. підлягають задоволенню у повному розмірі.

Також, Позивач з урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.07.2017 року, яка прийнята Судом до розгляду, просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 13.12.2016 р. по 08.02.2017 р. у розмірі 23 094 грн. 03 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 1 розділу 7 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об'єкта нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено Судом, рішенням Господарського суду м. Києва від 24.01.2017 року у справі №910/22989/16, яке набрало законної сили, було стягнуто з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАЗАРД" 107 622 грн. 96 коп. пені за зобов'язаннями червня 2016 року за період з 08.07.2016 р. по 12.12.2016 р., за зобов'язаннями липня 2016 року за період з 08.08.2016 р. по 12.12.2016 р.

Таким чином, Позивачем вірно здійснено розрахунок пені відповідно до приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому вірним періодом нарахування пені за зобов'язаннями червня 2016 року є з 08.07.2016 р. по 08.01.2017 р., а за зобов'язаннями липня 2016 року - з 08.08.2016 р. по 08.02.2017 р.

При цьому, ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України, ст. 230 ГК України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, та яка може обчислюватись, зокрема, у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Таким чином, у зв'язку з несплатою Відповідачем заборгованості з оплати наданих послуг, що свідчить про односторонню відмову від виконання зобов'язання, яка договором чи законом не передбачена та має наслідком застосування господарських санкцій, встановлених п. 1 розділу 7 Договору №ХЗ-1/О про надання послуг по охороні від 29.07.2015 року.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за загальний період з 13.12.2016 р. по 08.02.2017 р. у розмірі 23 094 грн. 03 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком Позивача та з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочення з 13.12.2016 р. по 08.02.2017 р. у розмірі 23 094 грн. 01 коп.

Таким чином, з Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» підлягає стягненню 3% річних у розмірі 12 516 грн. 54 коп., інфляційні у розмірі 60 652 грн. 86 коп., пеня у розмірі 23 094 грн. 01 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Підприємство із забезпечення нафтопродуктами» (01054, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДМИТРІВСЬКА, будинок 18/24, Ідентифікаційний код юридичної особи 03482347) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАЗАРД» (01001, м.Київ, ПРОВУЛОК МУЗЕЙНИЙ, будинок 4, офіс 4-1, Ідентифікаційний код юридичної особи 39447394) 3% річних у розмірі 12 516 (дванадцять тисяч п'ятсот шістнадцять) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп., інфляційні у розмірі 60 652 (шістдесят тисяч шістсот п'ятдесят дві) грн. 86 (вісімдесят шість) коп., пеню у розмірі 23 094 (двадцять три тисячі дев'яносто чотири) грн. 01 (одна) коп. та судовий збір у розмірі 1 599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 99 (дев'яносто дев'ять) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28 липня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин