ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року Справа № 910/19924/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівБарицької Т.Л., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуНаціонального банку України
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 06.04.2017
у справі№910/19924/16 Господарського суду міста Києва
за позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства "Златобанк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаФонд гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання перерахувати грошові кошти
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Голєв Ю.В. - вільний слухач

- відповідача: Лисенко В.О., договір від 10.07.2017

- третьої особи: Костюченко І.В., договір від 01.09.2016

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Златобанк" про зобов'язання перерахувати грошові кошти.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/19924/16 (суддя Босий В.П.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 (у складі головуючого судді Чорної Л.В., суддів Яковлєва М.Л., Разіної Т.І.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Національний банк України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 37, 38, 47-52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п. 1,31 глави 1 розділу ІІІ та п.п. 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 у справі № 910/19924/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанції невірно застосовано норми чинного законодавства, що регулюють порядок та умови задоволення вимог кредитора, вимоги якого забезпечені заставою, так і норми спеціального закону, що регулюють порядок та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку, в частині встановлення права заставодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави в першочерговому порядку з урахуванням процедур, встановлених чинним законодавством або договором.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Третя особа надала відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 05.03.2014 між Національним банком України (кредитор) та ПАТ "Златобанк" (позичальник) був укладений кредитний договір №12, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для забезпечення ліквідності у сумі 670 000 000,00 грн на строк з 05.03.2014 по 26.02.2015 включно.

Додатковими договорами до Кредитного договору сторонами було збільшено суму кредиту до 750 000 000,00 грн та змінено строки сплати процентів за кредитами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "Златобанк" за вказаним договором, сторони уклали:

- договір застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014, предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ "Златобанк" і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 26.02.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 3 082 025 020,89 грн;

- договір застави майнових прав №12/ЗМП/2 від 26.03.2014, предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ "Златобанк" і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 26.03.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 400 691 890,51 грн.

08.04.2014 між Національним банком України (кредитор) та ПАТ "Златобанк" (позичальник) був укладений кредитний договір №34, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит для забезпечення ліквідності у сумі 175 000 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "Златобанк" за зазначеним кредитним договором, сторони уклали:

- договір застави майнових прав №34/ЗМП від 08.04.2014, предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ "Златобанк" і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 08.04.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 868 530 719,79 грн;

- договір застави майнових прав №34/ЗМП/1 від 03.10.2014, предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між ПАТ "Златобанк" і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (боржники); станом на 03.10.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 69 962 025,05 грн.

Згідно п. 2.3.10. кредитних договорів позичальник зобов'язується протягом двох робочих днів після отримання коштів від юридичних та фізичних осіб в погашення (повного або часткового) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надані НБУ в забезпечення, перерахувати в погашення заборгованості за кредитом для збереження ліквідності кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

Відповідно до п. 3.4.6. договорів застави заставодавець зобов'язаний протягом 2 робочих днів після отримання коштів від боржників в погашення (повного або часткового) заборгованості за кредитними договорами перерахувати в погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі не менше 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами І категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами ІІ категорії.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 "Про віднесення ПАТ "Златобанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 № 30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Златобанк", згідно з яким з 14.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Златобанк".

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Златобанк" запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 по 13.05.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 12.05.2015 № 310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Златобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015 № 99 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Златобанк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13.05.2015 до 12.05.2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 18.05.2015 №100 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13.05.2015р. №99 "Про початок процедури ліквідації АТ "Златобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку". Згідно з даним рішенням ліквідація в АТ "Златобанк" здійснюється один рік з 14.05.2015 по 13.05.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 391 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" на два роки до 13.05.2018 включно.

30.06.2015 Національний банк України звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" із заявою про кредиторські вимоги на суму 878 955 477,32 грн.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №210/5 від 03.09.2015 вимоги Національного банку України у розмірі 878 955 173,41 грн були акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Златобанк" до вимог сьомої черги.

Судами встановлено, що станом на 01.09.2016 АТ "Златобанк" протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку перерахувало Національному банку України 12 718 626,76 грн згідно кредитного договору №12 від 05.03.2014 та 123 025,00 грн по кредитному договору №34 від 08.04.2014.

На рахунок відповідача від юридичних та фізичних осіб (боржників банку) надійшли грошові кошти у розмірі 88 125 451,50 грн.

Звертаючись із позовом, позивач наполягає, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не здійснила погашення заборгованості у сумі 75 283 799,74 грн, чим порушила права скаржника.

Судами попередніх інстанцій, з позицією яких погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, відмовлено позивачеві у задоволені позовних вимог.

Відповідно до статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким, згідно статті 1 вказаного закону, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (п. 3 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Статтею 45 вищезазначеного Закону встановлено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відомості про ліквідацію банку повинні містити:

1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується;

2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації банку;

4) інформацію про місце та строк прийняття вимог кредиторів.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частинами 1-6 статті 49 вказаного Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно частин 1, 3, 4 статті 52 вказаного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Таким чином задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду.

Отже, вірним є твердження судів попередніх інстанцій, що, оскільки Національний банк України включений до реєстру вимог кредиторів у сьому чергу, стягнення 75 283 799,74 грн підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої Законом.

Доказів оскарження позивачем в судовому порядку рішення Фонду про віднесення його кредиторських вимог до сьомої черги відповідно до вимог статті 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" матеріали справи не містять.

Пунктом 2.21 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 №2, встановлено, що уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку зобов'язана обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти (крім коштів у якості відшкодування витрат Фонду на утримання та продаж заставленого майна банку, розрахованих відповідно до нормативно-правових актів Фонду), що надійшли від: реалізації майна (майнових прав), переданого в іпотеку (заставу); погашення заборгованості за кредитами банку, майнові права за якими передано в заставу; погашення цінних паперів, переданих в заставу; погашення заборгованості за іншими забезпеченими зобов'язаннями банку.

Такі кошти перераховуються уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку в рахунок погашення зобов'язань банку за кредитами після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що вимоги Національного банку України забезпечені заставою, а тому мають бути задоволені у першу чергу.

Суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись в порядку, визначеному спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтею 52 цього Закону, оскільки застосування цього Закону є пріоритетним по відношенню до Закону України "Про заставу".

Окрім того, статтею 52 Закону України "Про заставу" передбачено, що при одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Однак, пунктом 3.4.6 договорів застави встановлено, що заставодавець зобов'язаний протягом 2 робочих днів після отримання коштів від боржників в погашення (повного або часткового) заборгованості за кредитними договорами перерахувати в погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі не менше 35 % від суми отриманої в погашення за кредитами І категорії якості, та 25 % від суми, отриманої в погашення за кредитами ІІ категорії якості.

Відповідно до п. 11 постанови Правління Національного банку України №91 від 24.02.2014 "Про затвердження Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності" банк зобов'язаний протягом двох робочих днів після отримання коштів від юридичних та фізичних осіб у погашення (повного або частково) заборгованості за основним боргом за кредитами, майнові права за якими надані Національному банку в забезпечення, перерахувати в погашення заборгованості за кредитом для збереження ліквідності банку в сумі не менш ніж 35% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами I категорії якості, та 25% від суми, отриманої в погашення заборгованості за кредитами II категорії якості.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що стягнення коштів банку, який перебуває в стані припинення, поза процедурою та порядком, встановленими положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим, оскільки введення у банку тимчасової адміністрації та ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

У постанові від 21.12.2016 у справі № 333/4924/15ц Верховний Суд України дійшов висновку, що стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів. Таким чином, в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог до банку здійснюється в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, а також, що погашення вимог кредитора в порушення статті 52 Закону, не допускається.

Виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, з урахуванням того, що господарські суди у порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно і повно дослідили подані сторонами докази, усім доводам надали обґрунтовану та належну правову оцінку, проаналізували відносини сторін та правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків судів, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових актів у справі № 910/19924/16.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2017 у справі № 910/19924/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я Т.Л. Барицька

С у д д я А.М. Демидова