номер провадження справи 32/74/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017 Справа № 908/1360/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вік Оіл Плюс" (69065, м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, 26-А, кв. 41)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 1471872,67 грн.

Суддя Колодій Н.А.

Представники:

від позивача: Деревянко Д.В. (дов. № 03.07 від 03.07.17)

від відповідача: не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача суми 1471872,67 грн., з яких: сума 568779,70 грн. - основний борг, сума 73143,77 грн. - пеня, сума 408585,89 грн. - 25% річних, сума 421363,31 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.07.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1360/17, судове засідання призначено на 19.07.2017р.

19.07.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги, зазначивши, зокрема, про наступне. На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 0047 від 04.03.2011р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 620905,96 грн. Відповідач, в свою чергу, оплату за отриманий товар здійснив частково в розмірі 52126,26 грн. Несплаченою залишилась сума 568779,70 грн. У зв'язку з чим, на підставі ст. 625 ЦК України, ст.ст. 93, 230, 232 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача суму 568779,70 грн. основного боргу, суму 73143,77 грн. пені, суму 408585,89 грн. - 25% річних та суму 421363,31 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані документи та письмовий відзив не надав. Про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, ухвала суду направлялась на адресу вказану в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2011р. між ТОВ "Вік Оіл Плюс" (постачальник, позивач у справі) та ФОП ОСОБА_2 (покупець, відповідач) був укладений договір поставки нафтопродуктів № 0047, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну партію товару (п. 1.1).

Згідно з п. 2.1 договору постачання товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/або актами приймання-передачі, товарно транспортними накладними), які підписані представниками обох сторін.

Пунктом 3.2. договору сторони визначили, що покупець зобов'язується оплатити повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), протягом 20 робочих днів з дати здійснення поставки товару.

Відповідно до п. 6.1 договору він набирає чинності з дати його укладання ті діє до 31.12.2011р., а в частині розрахунків до їх повного проведення. Строк дії договору неодноразово продовжувався. Так, додатковою угодою від 25.12.2011р. строк дії договору продовжено до 31.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 620905,96 грн.

Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними № РН-0000214 від 30.04.2014р. на суму 46278,98 грн., № РН-0000229 від 06.05.2014р. на суму 62038,48 грн., № РН-0000230 від 07.05.2014р. на суму 3051,23 грн., № РН-000231 від 08.05.2014р. на суму 10171,21 грн., № РН-0000232 від 12.05.2014р. нас уму 3051,23 грн., № РН-0000245 від 13.05.2014р. на суму 2034,16 грн., № РН-0000246 від 14.05.2014р. на суму 6611,22 грн., № РН-0000247 від 15.05.2014р. на суму 10171,21 грн., № РН-0000248 від 16.05.2014р. на суму 3051,23 грн., № РН-0000249 від 19.05.2014р. на суму 7119,83 грн., № РН-0000250 від 20.05.2014р. на суму 3051,23 грн., № РН-0000262 від 22.05.2014р. на суму 3051,23 грн., № РН-0000263 від 26.05.2014р. на суму 35599,31 грн., № РН-0000264 від 27.05.2014р. на суму 27020 грн., № РН-0000267 від 30.05.2014р. на суму 27020 грн., № РН-0000270 від 02.06.2014р. на суму 27020 грн., № РН-0000272 від 02.06.2014р. на суму 80352,61 грн., № РН-0000275 від 04.06.2014р. на суму 27020 грн., № РН-0000284 від 06.06.2014р. на суму 27020 грн., № РН-0000293 від 10.06.2014р. на суму 27020 грн., № РН-0000297 від 13.06.2014р. на суму 26923,50 грн., № РН-0000300 від 16.06.2014р. на суму 26923,50 грн., № РН-0000317 від 17.06.2014р. на суму 10171,21 грн., № РН-0000319 від 23.06.2014р. на суму 33759 грн., № РН-0000333 від 25.06.2014р. на суму 10171,21 грн., № РН-0000334 від 27.06.2014р. на суму 5085,53 грн., № РН-0000342 від 01.07.2014р. на суму 26923,50 грн., № РН-0000370 від 04.07.2014р. на суму 5085,53 грн., № РН-0000392 від 10.07.2014р. на суму 26923,50 грн., № РН-0000433 від 24.07.2014р. на суму 5085,53 грн., № РН-0000580 від 09.09.2014р. на суму 3061,50 грн., № РН-0000684 від 20.10.2014р. на суму 3039,29 грн., які підписані та скріплені печатками обох сторін, та товарно-транспортними накладними.

Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, оплату за отриманий товар здійснив частково в розмірі 52126,26 грн. Несплаченою залишилась сума 568779,70 грн.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів належного виконання зобов'язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором поставки нафтопродуктів № 0047 від 04.03.2011р. в розмірі 568779,70 грн. підтверджується матеріалами справи. Також матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків, в якому відповідач визнає заборгованість в розмірі 568779,70 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 568779,70 грн. боргу за поставлений товар є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 73143,77 грн. за загальний період з 03.06.2014р. по 08.04.2015р.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасної оплати (не оплати) за цим договором, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожен день прострочення, від суми невиконаного грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт порушення грошових зобов'язань відповідачем є доведеним. Перевіривши розрахунок пені, суд задовольняє ці вимоги в сумі 73143,77 грн. (не виходячи за межі зазначеного позивачем максимального розміру пені).

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 408585,89 грн. - 25% річних, як вбачається з розрахунку, нарахування річних здійснено позивачем за загальний період з 03.06.2014р. по 20.06.2017р., та суму 421363,31 грн. інфляційних втрат за загальний період з червня 2014р. по червень 2017р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

З приписів розділу 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вбачається, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Умовами п. 3.2.1 договору сторони передбачили, що у випадку порушення строку оплати, встановленого п. 3.2 договору, відповідач на вимогу позивача окрім штрафних санкцій (оплата пені, згідно п. 4.1) зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також згідно із ст. 625 ЦК України - 25% річних від суми боргу.

Нарахування 25% річних за користування чужими грошовими коштами є обґрунтованими, законними та відповідають умовам договору. Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що розрахунок 25% річних в сумі 408585,89 грн. здійснено позивачем вірно.

Пунктом 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, судом встановлено, що період нарахування втрат визначено позивачем невірно, без врахування вказівок ВГСУ викладених у пленумі №14 від 17.12.2013р.

За таких обставин, суд коригує розрахунок втрат від інфляції, нарахування таких витрат здійснюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Так, інфляційні повинні нараховуватися з липня 2014р., суму ж інфляційних суд залишає в заявленому позивачем розмірі.

Таким чином, вимоги про стягнення суми 408585,89 грн. - 25% річних та суми 421363,31 грн. інфляційних втрат задовольняються в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентиф. номер НОМЕР_1;) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вік Оіл Плюс" (69065, м. Запоріжжя, вул. Дудикіна, 26-А, кв. 41; ) суму 568779 (п'ятсот шістдесят вісім тисяч сімсот сімдесят дев'ять) грн. 70 коп. основного боргу, суму 73143 (сімдесят три тисячі сто сорок три) грн. 77 коп. пені, суму 408585 (чотириста вісім тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 89 коп. - 25% річних, суму 421363 (чотириста двадцять одна тисяча триста шістдесят три) грн. 31 коп. інфляційних втрат, суму 22078 (двадцять дві тисячі сімдесят вісім) грн. 10 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.07.2017р.

Суддя Н.А. Колодій