ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 липня 2017 р. Справа № 918/365/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення збитків в порядку регресу в сумі 793 881,94 грн.

За участю представників:

від позивача: представник ОСОБА_4;

від відповідача: не з'явився.

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - Позивач або ФОП ОСОБА_2) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (надалі - Відповідач або ФОП ОСОБА_3) в якому просить стягнути з останньої суму збитків в розмір 793 881,94 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив наступне.

Відповідно до акту № 165 здачі - приймання робіт (надання послуг) від 08.10.2015 р. перевізник ФОП ОСОБА_2 у відповідності до Договору № 055 від 21.04.2015 р. на перевезення вантажів, автомобілем державним номером НОМЕР_5, виконав перевезення організоване Експедитором по маршруту м. Кутно (Польша) - м. Київ. Перевезення виконане якісно і в термін передбачений договором. Зауважень та претензій до якості перевезень немає.

Однак, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01.03.2017 р. по справі № 924/1875/15 було встановлено: зі сторони перевізника - відповідача (ФОП ОСОБА_2) мало місце недоставлення вантажу до митниці призначення та недоставлення вантажу до замовника перевезення (власника вантажу, вантажоодержувача) - ТОВ "Белтім Полімери", що згідно положень чинного законодавства та міжнародних договорів України є втратою вантажу. При цьому згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред'явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим. Крім того, відповідачем не дотримано і вимог ст. 14 Конвенції щодо запитування інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем та щодо вжиття заходів, які він вважає найбільш придатними в інтересах особи, яка має право розпоряджатись вантажем. У зв'язку з цим, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Белтім Полімери" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вектр і КО", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, було задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Белтім Полімери" 746226,83 грн. (сімсот сорок шість тисяч двісті двадцять шість гривень 83 коп.) збитків, 10211,43 грн. (десять тисяч двісті одинадцять гривень 43 коп.) 5% річних, 37443,68грн. (тридцять сім тисяч чотириста сорок три гривні 68 коп.) відшкодування сплаченого судового збору, а всього 793 881,94 грн.

25 травня 2017 p., виконуючи рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 березня 2017 р. по справі № 924/1875/15 та недопущенню додаткових витрат, Позивачем було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Белтім Полімери" 793 881,94 грн. збитків відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 01 березня 2017 р. по справі № 924/1875/15.

Відтак, посилаючись на ст. 22, ст. 1191 ЦК України та статті 224, 225, 228 ГК України, звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача, в порядку регресу як винної особи, майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні 25.07.2017 року підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 25.07.2017 року повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення № 950, яке наявне в матеріалах справи.

Керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу, без відзиву відповідача, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представника позивача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Белтім Полімери" м. Київ та компанією FLEMING CORPORATION LLP 06.07.2015р. укладений контракт купівлі-продажу № 060715-FLEMING-OTP, на виконання якого позивачем перераховані грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 221 від 14.07.2015р. та випискою з особового рахунку.

Згідно Інвойсу № 100854892 від 07.10.2015 року сторони контракту узгодили відвантаження товару позивачу на загальну суму 28820,00 доларів США.

Між ТОВ "Белтім Полімери" (замовник) та ФОП ОСОБА_5 укладено договір-заявку на транспортування вантажу автомобільним транспортом від 06.10.2015р., згідно умов якого перевізник зобов'язується доставити ввірений йому відправником вантаж до місця призначення та передати його уповноваженій особі, а замовник зобов'язується здійснити оплату перевезення вантажу. Вважається, що перевізник виконав зобов'язання по перевезенні вантажу з моменту передачі вантажу вантажотримувачу і отриманні відмітки в СМR, повну відповідальність за збереження і цілісність вантажу несе перевізник до моменту вивантаження вантажу (передачі вантажотримувачу). Згідно умов договору здійснюється перевезення вантажу (полімерів у мішках) масою 22 т здійснюється автомобілем Рено НОМЕР_5; водій ОСОБА_6; тел. НОМЕР_6, фірма відправник SABIC Sales Europe BV; адреса та час завантаження Польща, вул. Голендерська, 3 99-3 Кутно 07-08.10.15р. 8-00; Митний перехід Рава-Руська; митниця призначення Львівська обл., смт. Запитів, вул. Київська, 236, митний термінал "Запитів"; адреса розвантаження складі ТОВ "Белтім-Полімери" в межах 50-ти км від терміналу; отримувач товару "Белтім-Полімери" ОСОБА_6, НОМЕР_7. При цьому в реквізитах договору ФОП ОСОБА_5 названа "експедитором".

Між ФОП ОСОБА_5 (експедитор) та ТОВ "Вектр і КО" (перевізник) укладено договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 05.10.2015р., згідно умов якого: маршрут м. Кутно (Польща) - м. Львів (Україна); вантаж - сировинна маса до 22 т., об'єм 86; вантажовідправник SABIC Sales Europe BV; вантажоодержувач торговий дім "Белтім Полімери"; платник СПД ФО ОСОБА_5; адреса завантаження м. Кутно, вул. Голендерська, 3; адреса розмитнення м. Запитів, вул. Київська, 236, адреса розвантаження - м. Львів Торговий дім "Белтім Полімери". Визначено, що перевізник в особі власника автотранспорту відповідає за збереження вантажу безпосередньо перед його власником з моменту завантаження до моменту розвантаження; марка автомобіля RENAULT MAGNUM 430 д.н. НОМЕР_8, Причіп/напівпричіп НОМЕР_9, водій ОСОБА_6, тел. НОМЕР_6.

06.10.2015р. між ТОВ "Вектр і КО" (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (експедитор) укладено договір на транспортно-експедиційні послуги, за умовами якого (п.1.1 договору) замовник замовляє, а експедитор надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень. Відповідно до п. 1.3 договору конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці замовника і узгоджуються з експедитором. Згідно п. п. 5.1, 5.2 договору в разі порушення зобов'язань за даним договором сторона несе відповідальність визначену даним договором, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах 1956р. та діючим законодавством України. Згідно п. 5.11 договору експедитор несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, які не міг запобігав і усунення яких від нього не залежало. Експедитор несе відповідальність за збереження вантажу: при міжнародних перевезеннях - відповідаю до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах, при внутрішніх перевезеннях - відповідно до Статуту автомобільного транспорту УРСР.

Між ТОВ "Вектр і КО" (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (перевізник) укладено договір-заявку про виконання автотранспортного перевезення без дати та номера, у якій окрім інших умов зазначено: маршрут - м. Кутно (Польща) - м. Київ (Україна); вантаж- сировина маса до 22 т. об'єм 86; вантажовідправник - SАВIС SALES Еurope BV; вантажоодержувач - ТОВ "Вектр і КО"; платник - ТОВ "Вектр і КО"; адреса завантаження м. Кутно вул. Холендерська 3; адреса розмитнення м. Київ (узгодження з вантажоодержувачем), адреса розвантаження - м. Київ (узгодження з вантажоодержувачем). Визначено, що перевізник в особі власника автотранспорту відповідає за збереження вантажу безпосередньо перед його власником з моменту завантаження до моменту розвантаження; перевізник здає вантаж згідно з домовленістю з вантажоодержувачем. Марка автомобіля RENAULT MAGNUM 430 д.н. № НОМЕР_8, Причіп/напівпричіп НОМЕР_9, водій ОСОБА_6, тел. НОМЕР_10.

21.04.2015р. між ФОП ОСОБА_3 (експедитор) та ФОП ОСОБА_2 (перевізник) укладено договір транспортного експедування при перевезеннях вантажів у міжнародному та міжміському сполученні №055. За умовами п.1.1 договору експедитор, будучи довіреною особою перевізника та діючи за його дорученням, за даним договором здійснює пошук і підбір вантажовласників (вантажовідправників/ вантажоодержувачів або їх довірених осіб) з метою забезпечення транспортних засобів перевізника експортно-імпортними вантажами для виконання перевезень в міжнародних сполученнях.

Між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем перевізником ОСОБА_2 підписано транспортну заявку на перевезення вантажу від 02.10.2015р. як додаток до договору на перевезення. За умовами заявки перезівник - ФОП ОСОБА_2, марка і держ. номер автомобіля РЕНО НОМЕР_5, дані про водія - ОСОБА_6 НОМЕР_3, НОМЕР_11; адреса завантаження NIJHOF-WAASSINK Sp.Z o POLSKA. ul. Intermodalna 3, 99-300 Kutno; адреса розвантаження Київ; митне відправлення- згідно ЦМР; митне прибуття- головний термінал "Лиски", 02092 м. Київ, вул. Довбуша, 22; вага, інформація про вантаж- поліпропілен 22т; дата і час завантаження- 06-07.10.2015; дата прибуття- 09.10.2015; погранперехід- Ягодин. Згідно п.1 заявки перевізник гарантує страхування відповідальності автоперевезення вантажів ( СMR-страхування) для даного перевезення з лімітом повної відповідальності за вантаж. Згідно п. 7 заявки, обов'язковою умовою повної оплати: є надання виконавцем експедитору оригіналів: договору, заявки, рахунку-фактури, акта виконаних робіт (2шт.), ТТН/СMR з мокрою печаткою перевізника та відміткою про розвантаження (2 екземпляри).

При цьому 08.10.2015 р. між перевізником ОСОБА_2 та експедитором ФОП ОСОБА_3 складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 165, згідно якого згідно з договором № 055 від 21.04.2015р. на перевезення вантажів перевізник ФОП ОСОБА_2 автомобілем д. н. НОМЕР_5 виконав перевезення організоване експедитором по маршруту м. Кутно (Польща) - м. Київ, перевезення виконане якісно і в термін передбачений договором, зауважень та претензій до якості перевезень не має.

Відповідачем ФОП ОСОБА_2 здійснено міжнародне перевезення вантажу, а саме, відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR AVC-2002 від 07.10.2015 року, у якій відправником вантажу зазначена фірма SABIC SALES EUROPE B.V., одержувачем вантажу - Belteam Polymers LTD (п. 2 CMR), місце розвантаження вантажу - Kiev, Ukraine (п. 3. CMR), місцем та датою завантаження вантажу - Kutno, Poland 07.10.2015, перевізник Auto/Cont.id: НОМЕР_5. Штемпелі на накладній CMR AVC - 2002 від 07.10.2015р. містять інформацію про дату проходження товару через митний контроль у митниці - "Ягодин", а саме, 08.10.2015р.

Між ТОВ "Белтім Полімери", ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_2 підписувався цілий ряд господарських договорів, зокрема, між ТОВ "Белтім Полімери" та ФОП ОСОБА_5 договір-заявка на транспортування вантажу автомобільним транспортом від 06.10.2015р. (який за правовою природою містить елементи договору перевезення), між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ "Вектр і КО" договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 05.10.2015р. (який за правовою природою містить елементи договору транспортного експедирування), між ТОВ "Вектр і КО" та ФОП ОСОБА_3 договір на транспортно-експедиційні послуги від 06.10.2015р. (який за правовою природою є змішаним договором і містить елементи договору перевезення та договору транспортного експедирування) з наявністю договору-заявки про виконання автотранспортного перевезення без дати та номера, між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 договір транспортного експедирування при перевезеннях вантажів у міжнародному та міжміському сполученні № 055 від 21.04.2015р. (який за правовою природою містить елементи договору транспортного експедирування) з транспортною заявкою на перевезення вантажу від 02.10.2015р. як додаток.

Судом не приймаються до уваги твердження Позивача про виконання саме цих договорів при здійсненні ним перевезення, оскільки згідно з ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Натомість незважаючи на те, що між ТОВ "Белтім Полімери" та ФОП ОСОБА_5 укладено договір-заявку на транспортування вантажу автомобільним транспортом від 06.10.2015р., ТОВ "Белтім Полімери" не ввіряла ФОП ОСОБА_5 належний вантаж, не отримував вантаж і ТОВ "Вектр і КО", у т.ч. по договору-заявці про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 05.10.2015р. з ФОП ОСОБА_5

Щодо виконання договорів ТОВ "Вектр і КО" та ФОП ОСОБА_3 на транспортно-експедиційні послуги від 06.10.2015р. та договору між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 транспортного експедування при перевезеннях вантажів у міжнародному та міжміському сполученні №055 від 21.04.2015р., то останні також не стосуються вантажа ТОВ "Белтім Полімери", оскільки у договорі-заявці про виконання автотранспортного перевезення без дати та номера до договору між ТОВ "Вектр і КО" та ФОП ОСОБА_3 зазначено про те, що вантажоодержувачем вантажа є ТОВ "Вектр і КО".

Всі вищенаведені обставини встановлені рішенням господарського суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року у справі №924/1875/15 за позовом ТОВ "Торговий дім "Белтім Полімери" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, за участю, зокрема, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_3, а відтак не потребують повторного доказування.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 01.03.2017 року по справі № 924/1875/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Белтім Полімери" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 756438,26 грн., у т.ч. 746226,83 грн. збитків та 10211,43 грн. 5% річних, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - ОСОБА_5, ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю „Вектр і КО", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Белтім Полімери" 746226,83 грн. (сімсот сорок шість тисяч двісті двадцять шість гривень 83 коп.) збитків, 10211,43 грн. (десять тисяч двісті одинадцять гривень 43 коп.) 5% річних, 37443,68грн. (тридцять сім тисяч чотириста сорок три гривні 68 коп.) відшкодування сплаченого судового збору.

Позивач зазначає, що на виконання вказаного рішення останнім сплачено кошти в сумі 793 881,94 грн., що підтверджується квитанцією № 1265D91В33 від 25.05.2017 р., платник - ОСОБА_2, отримувач - ТОВ "ТД "БЕЛТІМ ПОЛІМЕРИ", призначення платежу - ФОП ОСОБА_2 сплата збитків відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 01.03.2017 р. по справі № 924/1875/15.

Як вбачається з вказаного рішення, під час судового розгляду справи № 924/1875/15, судом встановлено та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Белтім Полімери" доведено неправомірність дій саме ФОП ОСОБА_2. Зокрема, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що зі сторони перевізника - відповідача мало місце недоставлення вантажу до митниці призначення та недоставлення вантажу до замовника перевезення (власника вантажу, вантажоодержувача) - ТОВ "Белтім Полімери", що згідно положень чинного законодавства та міжнародних договорів України є втратою вантажу. При цьому згідно з ч. 1 ст. 20 Конвенції той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред'явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим. Крім того, перевізником не дотримано і вимог ст. 14 Конвенції щодо запитування інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем та щодо вжиття заходів, які він вважає найбільш придатними в інтересах особи, яка має право розпоряджатись вантажем. Обгрунтованим є посилання позивача на те, що саме у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача ТОВ "Белтім Полімери" нанесені вищезазначені збитки. При цьому із міжнародної товарно-транспортної накладної CMR AVC-2002 від 07.10.2015 року відповідач безсумнівно повинен був знати, що одержувачем вантажу є Belteam Polymers LTD (п. 2 CMR). Однак, перевізником не доведено відсутності вини. При цьому судом також враховується, що згідно з п. 1 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Випадки звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу визначені п. п. 2, 4 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, за якими перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу сталася внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Тобто, судовим рішенням, під час розгляду справи № 924/1875/15, встановлено, що саме у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача - ФОП ОСОБА_2 нанесено збитки ТОВ "Белтім Полімери".

Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 звернувся в господарський суд Рівненскої області з позовом до ФОП ОСОБА_3, в якому просить суд стягнути з останньої в порядку регресу суму сплачених збитків в розмірі 793 881,94 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Так, в силу статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Частиною 1, 2 статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов'язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб'єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю (ст. 228 ГК України).

Вказаною статтею встановлено право учасника господарських відносин, який вже відшкодував збитки, стягнути такі відшкодовані збитки з третіх осіб, що фактично їх спричинили, у порядку регресу. Інститут регресних вимог і в господарському законодавстві покликаний захистити інтереси особи, яка в силу певних обставин відшкодувала збитки, що фактично були спричинені третіми особами. Важливість цієї норми обумовлена тим, що в господарському законодавстві учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, тобто тягар доведення відсутності своєї вини покладений на особу, яка порушила зобов'язання, оскільки його вина презумується.

Право на стягнення відшкодованих збитків в порядку регресу виникає з того моменту, коли учасник господарських відносин відшкодував збитки потерпілій стороні замість третьої особи, тому регресне зобов'язання розглядається як похідне від іншого зобов'язання. У регресних зобов'язаннях як загальне правило діє принцип повного відшкодування збитків. Третя особа відповідає перед учасником господарських відносин у тому обсязі, в якому збитки фактично відшкодовані, тобто обсяг регресної вимоги повинен відповідати розміру виплаченого відшкодування. Але законом може бути встановлений інший обсяг, який може бути як вище, так і нижче тих сум, що були виплачені потерпілому. Якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Право на регресну (зворотну) вимогу до кожного з решти боржників має боржник, який один виконав обов'язок із солідарного відшкодування збитків, тому така вимога розглядається вже же не як солідарна, а як регресна, оскільки стосовно до решти боржників він стає кредитором.

Отже, з аналізу означених правових норм випливає, що відшкодування збитків, як міра відповідальності за завдану шкоду, можлива виключно за умови наявності факту порушення господарського зобов"язання внаслідок неправомірних дій або бездіяльності боржника, які утворюють склад його вини.

За загальним правилом збитки це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке повя'зане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, тощо. У разі заподіяння збитків потерпіла сторона повинна довести наявність таких збитків, їх розмір, протиправну поведінку боржника у справі, що призвела до їх виникнення, та причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками.

Так, юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є закон, а фактичною- вчинення цивільного правопорушення. Тому особа підлягає цивільно-правовій відповідальності за наявності сукупності умов, які створюють склад цивільного правопорушення, а саме: протиправність поведінки, шкода, причинний звязок між ними та вина особи, що заподіяла збитки. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, для розгляду спору по суті, господарському суду необхідно встановити факт наявності чи відсутності здійснення позивачем вказаних вище витрат, наявності чи відсутності вини відповідача, причино-наслідковий звязок між такими витратами та діями/бездіяльністю відповідача (його виною).

За приписами ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Проте, діючим законодавством обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розміром покладено саме на позивача.

Позивачем ні у позовній заяві, ні у додаткових поясненнях жодним чином не обгрунтовується в чому полягає протиправна поведінка Відповідача і який причинний зв'язок між такою поведінкою та збитками Позивача.

Натомість рішенням Господарського суду Хмельницької області від 01.03.2017 р. по справі № 924/1875/15 було встановлено що договір ТОВ "Вектр і КО" та ФОП ОСОБА_3 на транспортно-експедиційні послуги від 06.10.2015р., договір між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 транспортного експедування при перевезеннях вантажів у міжнародному та міжміському сполученні №055 від 21.04.2015р. не стосуються вантажу ТОВ "Белтім Полімери", оскільки у договорі-заявці про виконання автотранспортного перевезення без дати та номера до договору між ТОВ "Вектр і КО" та ФОП ОСОБА_3 зазначено про те, що вантажоодержувачем вантажу є ТОВ "Вектр і КО" і що ФОП ОСОБА_2 перевезення за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR AVC-2002 від 07.10.2015р. не здійснював на виконання саме цих договорів.

При цьому не приймаються до уваги посилання позивача на те, що вказане перевезення здійснювалось ним на виконання договору-заявки та договору транспортного експедування при перевезеннях вантажів у міжнародному та міжміському сполученні № 055 від 21.04.2015р., укладеного між ним та ФОП ОСОБА_3, відповідно вантаж було вивантажено за адресою, зазначеною останньою та його уповноваженим представникам. Зазначені доводи спростовуються тим, що міжнародна товарно-транспортна накладна від 07.10.2015р. в силу ст.ст.4 та 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником, містить всі необхідні вищезазначені відомості щодо місця розвантаження товару та вантажоодержувача. Відтак вивантаження позивачем товару за іншою адресою, невідомим особам, а не одержувачу -ТОВ "Белтім Полімери", є порушенням взятих на себе зобов'язань щодо здійснення міжнародного автомобільного перевезення вантажу, перевізником якого є позивач.

Жодних належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 ГПК України, зокрема, розписки чи довіреності, в підтвердження того, що вантаж, який перевозився позивачем за СMR AVC-2002 від 07.10.2015 р, був отриманий уповноваженими особами ТОВ "Белтім Полімери", суду не надано. Міжнародна товарно-транспортна накладна СМR АVС -2002 від 07.10.2015р. не містить відміток про місце, особу та дату отримання вантажу позивачем.

Щодо пояснень позивача про те, що всі дії стосовно його переміщень по території України та вказівок щодо місця розвантаження, особи відповідальною за отримання вантажу він отримував по телефону, не можуть свідчити про відсутність вини перевізника, оскільки його дії вчинені без жодних документальних підтверджень та без пересвідчення в належності особи - представника саме ТОВ "Белтім Полімери" як вантажоодержувача, який зазначений в СMR AVC-2002.

При цьому посилання позивача про вручення вантажу ТОВ "Вектр і КО" не приймаються судом до уваги, оскільки судом у судових засіданнях не встановлено правової підстави, на якій спірний вантаж належить ТОВ "Вектр і КО", печатка якого міститься у СMR AVC-2002, так як встановлено належність вантажу, що перевозився, ТОВ "Белтім Полімери".

Враховуючи вищевикладене, Позивачем - ФОП ОСОБА_2 не доведено належними доказами наявності всіх елементів для застосування до ФОП ОСОБА_3 такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, зокрема наявності протиправної поведінки Відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, а відтак така відповідальність не настає.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 4-7 цього ж Кодексу судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ж до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 в позовній заяві, є не обґрунтованими, безпідставними, не доведеними належними доказами, а відтак позов останнього не підлягає задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано "28" липня 2017 року.

Суддя Марач В.В.