ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" липня 2017 р.Справа № 924/611/17

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Волиця" Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Волиця

до товариства з обмеженою відповідальністю "Кобулетурі-Україна" м. Хмельницький

про стягнення 922831,66 грн. з яких: 865074,62 грн. - борг, 33133,54 грн. - пеня, 20641,79 грн. - інфляційні нарахування, 3981,71 грн. - 3% річних

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 - представник згідно довіреності від 12.07.2017р.

відповідач: ОСОБА_2 - представник згідно довіреності від 27.07.2017р.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 922831,66 грн. з яких: 865074,62 грн. - боргу, 33133,54 грн. - пені, нарахованої за період з 03.05.2017р. по 26.06.2017р., 20641,79 грн. - інфляційних нарахувань за травень - червень 2017р., 3981,71 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 03.05.2017р. по 26.06.2017р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору на закупівлю молока №19/11/16 від 19.11.2016р., зазначаючи, що позивач протягом дії договору виконував свої зобов'язання відповідно до вимог, встановлених законом та договором. Продукція відповідала діючим стандартам, у період з 19.11.2016р. до 03.05.2017р. вчасно передавалась відповідачу, що підтверджується спеціалізованими товарними накладними. За вищевказаний період відповідач здійснював нерегулярні розрахунки та на момент припинення договору (03.05.2017р.) мав заборгованість перед позивачем у розмірі 1215074,62 грн. за отриману ним продукцію, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2017р. по 03.05.2017р.

Позивач зазначає, що 04.05.2017р. позивачем було вручено відповідачу претензію про стягнення суми заборгованості, у відповідь на яку відповідачем було надано гарантійний Лист №330 від 04.05.2017р., за яким відповідач гарантував погашення заборгованості в повному обсязі до 26.06.2017р.

Протягом 04.05.2017р. - 27.06.2017р. відповідачем було здійснено ще кілька платежів, що підтверджується копіями банківських виписок. Проте, відповідач порушив умови договору та не дотримався наданих гарантій. На момент подання позовної заяви до суду, борг відповідача перед позивачем становить 865074,62 грн., яка підтверджується копіями банківських виписок за період з 04.05.2017р. до 27.06.2017р.

Позивач на суму боргу нарахував 33133,54 грн. пені, а також 20641,79 грн. інфляційних нарахувань та 3981,71 грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Крім того, надав додаткові пояснення від 27.07.2017р. з приводу розбіжностей між договором на закупівлю молока №19/11/16 та вказаному в платіжних виписках №99. Зазначає, що розбіжності в номері є технічною помилкою, платіжні виписки є підтвердженням зарахування коштів за договором на закупівлю молока №19/11/16 від 19.11.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмових поясненнях від 24.07.2017р., додаткових поясненнях від 27.07.2017р. визнає наявність заборгованості за договором на закупівлю молока №19/11/16 від 19.11.2016р. При цьому, просить відмовити в частині стягнення пені, інфляційних втрат та процентів річних, посилаючись на те, що за усною домовленістю за договором була відстрочка платежу та закупівлю молока по завищеним цінам і те, що відповідача не було попереджено про розірвання договору.

Також позивач повідомляє про скрутне фінансове становище ТОВ "Кобулетурі-Україна", тому повне погашення заборгованості перед позивачем призведе до банкрутства товариства. За таких обставин просить суд при прийнятті рішення про стягнення заборгованості стягувати вказану заборгованість рівними частинами терміном на 1 рік.

Частиною ч. 1 ст. 121 ГПК України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, положеннями ст. 121 ГПК передбачено можливість відстрочення або розстрочення виконання судового рішення на стадії виконавчого провадження. За таких обставин, заява відповідача про розстрочення виконання рішення суду є передчасною тому залишається без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

19.11.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Кобулетурі-Україна" (переробник) та ТОВ "Сільськогосподарське товариство "Волиця", (правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Волиця" (виробник) укладено договір на закупівлю молока №19/11/16, за умовами якого виробник зобов'язується передавати у власність переробнику молоко коров'яче незбиране (продукція) в порядку і на умовах, визначених цим договором, а переробник - прийняти таку продукцію та оплатити її. Строки передання продукції виробником переробнику та приймання продукції виробником 1 день (п. п. 1.1, 1.3 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору молоко повинно відповідати вимогам п. 4 цього договору. В разі відповідності якості молока за п. 4 на 1-3 день після проведення лабораторного аналізу, виробнику повертається товарно-транспортна накладна.

Переробник зобов'язаний прийняти продукцію та відповідно умов цього договору визначити кількість та якісні показники продукції (п. 2.6 договору).

Згідно з п. 3.1 договору ціна на молоко встановлюється за домовленістю сторін, що фіксується у протоколі погодження ціни, який є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору показники кількості та якості молока вказується у товарно-транспортній накладній від виробника.

У випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору"), сторона несе відповідальність, визначену чинним в Україні законодавством. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п. п. 6.1, 6.2 договору).

Згідно з п. 7.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до припинення (розірвання) цього договору.

Договір підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток.

У період з 19.11.2016р. по 03.05.2017р. позивачем поставлялася обумовлена договором №19/11/16 продукція, що підтверджується наявними в матеріалах справи спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини. Накладні підписані представниками сторін, скріплені відтисками їх печаток.

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період 01.04.2017р. - 03.05.2017р., складеного між СТОВ "Волиця" і ТОВ "Кобулетурі-Україна", станом на 04.05.2017р. заборгованість СТОВ "Волиця" складала 1215074,62 грн.

Акт підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їх печаток.

04.05.2017р. позивачем надіслано відповідачу претензію, у якій позивач просив сплатити 1215074,62 грн. заборгованості. Отримання 04.05.2017р. представником відповідача претензії підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача - ОСОБА_2 на претензії.

04.05.2017р. відповідач направив позивачу гарантійний лист №330 від 04.05.2017р., у якому гарантував погашення заборгованості в розмірі 1215074,62 грн. в повному обсязі до 26.06.2017р., зазначаючи, що в термін з 10.05.2017р. до 26.06.2017р. погашення заборгованості буде здійснювати частинами.

У період з 17.05.2017р. до 15.06.2017р. відповідачем сплачено за договором №19/11/16 350000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку.

Враховуючи, що відповідач не в повному обсязі оплатив вартість переданої йому продукції, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за договором на закупівлю молока №19/11/16 від 19.11.2016р.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2016р. між сторонами укладено договір на закупівлю молока №19/11/16, який за своєю правовою природою є договором купівлі продажу з елементами договору поставки. Відповідно до умов даного договору, позивач зобов'язався передавати у власність відповідачу продукцію в порядку і на умовах, визначених цим договором, а відповідач - прийняти таку продукцію та оплатити її.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 265 ГК України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов договору не допускається.

Як слідує з матеріалів справи, позивач на виконання зобовязань за договором здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1215074,62 грн., що підтверджується спеціалізованими товарними накладними на перевезення за період з 19.11.2016р. по 03.05.2017р., а також актом звіряння взаємних розрахунків, які підписані представниками позивача та відповідача, скріплені відтисками їх печаток.

Судом беруться до уваги положення ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 19.08.2014р. №3-78гс14, від 30.09.2014р. № 3-121гс.).

Також судом враховується позиція Вищого господарського суду України, викладена в Інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу. Зокрема, ВГС України зазначено, що якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011).

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 № 9/252-10).

З огляду на вищевикладене, позивач зобов'язаний був здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару.

З виписок по рахунку позивача за період з 17.05.2017р. до 15.06.2017р. вбачається, що відповідачем сплачено у вказаний період за договором №19/11/16 суму 350000,00 грн.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов'язань щодо оплати одержаного товару належним чином не виконав, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 865074,62 грн., що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Тому вимоги позивача про стягнення боргу в розмірі 865074,62 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку позивача, останнім правомірно нараховано 3% річних в розмірі 3981,71 грн. за період з 03.05.2017р. по 27.06.2017р. Розрахунок здійснено в межах можливих нарахувань на мінімальну заборгованість, яка існувала, в розмірі 865074,62 грн. Тому заявлена до стягнення сума 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3.1 вказаної постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013р. інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат з урахуванням норм чинного законодавства, в межах можливих нарахувань на мінімальну заборгованість, яка існувала, в розмірі 865074,62 грн. Таким чином, заявлена до стягнення сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 33133,54 грн., нарахованої за період з 03.05.2017р. по 26.06.2017р. на суму заборгованості в розмірі 865074,62 грн.

Відповідно до 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.231 ГК України, згідно якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи, що пеня як різновид неустойки є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання, що передбачено ч. 1 ст. 546 ЦК України, правочин щодо неустойки повинен був бути вчинений у письмовій формі.

Як убачається з договору №19/11/16 від 19.11.2016р., в останньому відсутні положення щодо визначення відповідальності сторін, зокрема відповідача, за несвоєчасний розрахунок за товар у вигляді пені, а також не містить положення про визначення розміру такої неустойки.

Не надано позивачем також будь-якого іншого письмового правочину між ним та відповідачем, який передбачав би неустойку за невиконання зобов'язання щодо поставки товару та її розмір.

За таких обставин в частині стягнення пені в сумі 33133,54 грн., нарахованої за період з 03.05.2017р. по 26.06.2017р. необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення 865074,62 грн. - боргу, 20641,79 грн. - інфляційних нарахувань за травень - червень 2017р. та 3981,71 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 03.05.2017р. по 26.06.2017р. є правомірними, підтверджені наявними у справі доказами, ґрунтуються на приписах чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У частині стягнення 33133,54 грн. - пені, нарахованої за період з 03.05.2017р. по 26.06.2017р. належить відмовити в позові.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Волиця" Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Волиця до товариства з обмеженою відповідальністю "Кобулетурі-Україна" м. Хмельницький про стягнення 922831,66 грн. з яких: 865074,62 грн. - борг, 33133,54 грн. - пеня, 20641,79 грн. - інфляційні нарахування, 3981,71 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Кобулетурі-Україна" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Розсоша, Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка (км 38+500-39+800), ) на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Волиця" (Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Волиця, вул. Шевченка, 39, ) 865074,62 грн. (вісімсот шістдесят п'ять тисяч сімдесят чотири гривні 62 коп.) боргу, 3981,71 грн. (три тисячі дев'ятсот вісімдесят одна гривня 71 коп.) 3% річних, 20641,79 грн. грн. (двадцять тисяч шістсот сорок одна гривня 79 коп.) інфляційних нарахувань; 13345,47 грн. (тринадцять тисяч триста сорок п'ять гривень 47 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Повне рішення складено 27.07.2017р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 5 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Волиця" (30627, Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Волиця, вул. Шевченка, 39); 3,4 - відповідачу, товариство з обмеженою відповідальністю "Кобулетурі- Україна" (29021, м.Хмельницький, вул. Кирпоноса, 11); 4 (31362, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Розсоша, Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка (км 38+500- 39+800).