ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року Справа № 916/1784/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
Корнілової Ж.О.?головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
на рішення та постанову Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017
у справі№ 916/1784/16 Господарського суду Одеської області
за позовомДепартаменту комунальної власності Одеської міської ради
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаОдеської обласної організації партії "Реформи і порядок", Одеська міська рада
про за участю від позивача: від відповідача: від третьої особи:розірвання договору оренди, виселення та стягнення 8373,72 грн., Бондар О.В., ОСОБА_1 , не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 у справі № 916/1784/16 (у складі колегії суддів: Смелянець Г.Є.головуючого, Желєзної С.П., Шаратова Ю.А.) припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення із Одеської обласної організації партії "Реформи і порядок" 9937,72 грн. основного боргу та 1480,61 грн. пені. Рішення суду в цій частині мотивовано тим, що відповідачем сплачено борг з орендної плати та пеню під час розгляду справи у місцевому господарському суді. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, посилаючись на відсутність правових підстав для розірвання договору оренди та виселення з орендованого приміщення.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 916/1784/16 (у складі колегії суддів: Поліщук Л.В.?головуючого, Аленіна О.Ю., Туренко В.Б.) рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 у справі № 916/1784/16 Господарського суду Одеської області залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувсь до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 916/1784/16 Господарського суду Одеської області в частині розірвання договору оренди та виселення з орендованого приміщення скасувати, і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради та Одеською обласною організацією партії "Реформи і порядок" 21.11.2001 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 18а/1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: вул. Катериниська, 6 підвал, загальною площею 214,64 кв.м.

Відповідно до п. 1.2. строк дії договору оренди становить з 21.11.2001 по 21.11.2006

Додатковим погодженням № 1 від 14.12.2006 до договору площу орендованого приміщення зменшено із 214,64 кв.м. до 63,6 кв.м. та продовжено строк дії договору оренди до 21.10.2007 (а.с. 16).

В подальшому до договору оренди сторонами внесено зміни щодо площі орендованого приміщення, орендної плати та строків дії договору, про що між сторонами договору укладено відповідні додаткові погодження, а саме: № 2 від 09.07.2007, № 3 від 30.12.2008, № 4 від 17.09.2009, № 5 від 21.11.2011, якими внесено зміни щодо найменування орендодавця "Департамент комунальної власності Одеської міської ради", № 6 від 18.12.2014, внесено зміни щодо строку дії договору оренди до 21.09.2017 та внесено змінено розмір орендної плати з 18.12.2014 в сумі 699,67 грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції).

У розділі 2 договору сторонами передбачено умови щодо порядку розрахунків. Орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та рішення сесії Одеської міської ради від 31.10.2000 № 1665-ХХІІІ "Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси" (п. 2.1. договору).

Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до умов п. 5.3. договору, у разі невнесення орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, договір підлягає розірванню згідно із чинним законодавством.

Пунктом 7.6. договору сторонами погоджено, що договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилається на те, що із вересня 2014 року відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі сплачено орендну плату, внаслідок чого у відповідача станом на 01.01.2016 утворилась заборгованість 2353,68 грн., а з січня 2016 року по червень 2016 року включно орендну плату не сплачено відповідачем.

Господарськими судами встановлено, що відповідачем під час розгляду справи у місцевому господарському суді сплачено борг з орендної плати та пеню.

Враховуючи зазначене, судова колегія Вищого господарського суду України погоджується із висновками господарських судів про припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення із відповідача боргу із орендної плати та пені на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У ч.ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарськими судами встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору встановлено, що у разі несплати орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, договір підлягає розірванню згідно із чинним законодавством.

Орендну плату за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2016 року відповідачем сплачено 16.08.2016. Відповідачем протягом 3-х місяців не сплачено орендну плату, що в силу умов укладеного між сторонами договору надає позивачу право на розірвання договору оренди.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до довідки Військової частини пп В2970 від 11.04.2016 № 1649 про участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України капітан ОСОБА_1 у період з 13.03.2015 по 26.09.2015, з 22.02.2016 по 14.04.2016 брав безпосередню участь в АТО в районі/районах проведення АТО в м. Бахмуті Донецької області оперативного тактичного угрупування „Донецьк (а.с. 127).

З виданого головою партії В.В. Тартак № Р-02 від 29.01.2015 розпорядження вбачається, що останнім у зв`язку із мобілізацією його до лав Збройних сил України призначено на період його відсутності заступника голови партії Горба В.В. виконуючим обов`язки голови партії, починаючи із 01.02.2015.

Виконуючий обов`язки голови партії Горб В.І. 15.03.2016 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № 446339 від 16.03.2016.

Господарські суди дійшли до правильного висновку, що відповідач не мав реальної можливості здійснити у встановлений договором строк оплату за користування орендованим приміщенням.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-75цс13, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; встановити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Доказів у підтвердження своїх доводів щодо істотного порушення відповідачем умов договору оренди позивачем не надано, тому господарські суди дійшли до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору та виселення.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 916/1784/16 Господарського суду Одеської області прийняті із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 916/1784/16 Господарського суду Одеської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 916/1784/16 Господарського суду Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №916/1784/16 Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.