ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р.Справа № 916/982/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: В.В. Бєляновського, Л.В. Лавриненко

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Первомайського об'єднання управління Пенсійного фонду України Миколаївської області

на рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р.

по справі №916/982/17

за позовом: Первомайського об'єднання управління Пенсійного фонду України Миколаївської області

до відповідача: Одеського національного політехнічного університету

про стягнення матеріальної шкоди в сумі 13 718, 90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року Первомайське об'єднання управління Пенсійного фонду України Миколаївської області звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Одеського національного політехнічного університету про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 13 718, 90 грн.

В обґрунтування позовних вимог Первомайське об'єднання УПФУ Миколаївської області посилалось на протиправність дій Одеського національного політехнічного університету, які виразились в порушенні Порядку №269, а саме, неповідомлення органу Пенсійного фонду України про взяття особи на повне державне утримання, а також у видачі довідки без зазначення фактів, що мають юридичне значення.

З посиланням на ст.ст. 16, 166 ЦК країни, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсійне забезпечення, Порядок перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання затвердженим постановою КМУ від 04.03.2004р. №269, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В запереченнях на позовну заяву відповідач просив суд відмовити Первомайському об'єднанню УПФУ Миколаївської області у задоволенні позовних вимог та зазначив, що університетом надавалась інформація у повному обсязі, виходячи з поставлених позивачем запитаннь, а тому є неправдивими твердження позивача, що видані довідки та лист університету є недостовірними, так як начебто містять неповну інформацію щодо особи на яку призначалась пенсія.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Господарським судом зазначено, що протиправна поведінка та вина з боку відповідача - відсутні.

Судом не прийняті до уваги посилання позивача на недостовірність виданих ОСОБА_1 відповідачем довідок, які в подальшому були пред'явлені Первомайському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Миколаївської області для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника з підстав того, що ОСОБА_1 дійсно навчався (навчається) у певний період на відповідному курсі денного відділення Інституту машинобудування ОНПУ.

За переконанням суду, відповідачем надана інформація у повному обсязі, виходячи з поставлених позивачем запитань.

Суд дійшов висновку, що правові підстави для захисту прав позивача в межах даного спору відсутні, у зв'язку з чим у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 13 718, 90 грн. відмовив в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Первомайське об'єднання УПФУ Миколаївської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. у справі №916/982/17 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи скаржника ґрунтуються на порушеннях господарським судом норм матеріального та процесуального права.

В рішенні суд посилається на норми ЦК України, які регулюють договірні зобов'язання, тоді як у даному випадку мають місце зобов'язання, що виникають на підставі актів законодавства та у зв'язку із завданням матеріальної шкоди.

Рішення суду прийняте із порушенням норм ст. 1166 ЦК України, Порядку перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та їх використання затвердженим постановою КМУ від 04.03.2004р. №269.

На думку скаржника, видача Одеським національним політехнічним університетом довідок про навчання ОСОБА_1 без зазначення факту перебування на повному державному забезпеченні, з якою ОСОБА_1 звернувся до Управління для призначення пенсії, стала причиною нарахування пенсії у розмірі, більшому від обґрунтованого, в чому і полягає протиправність дій Одеського національного політехнічного університету.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2017р. прийнято апеляційну скаргу Первомайського об'єднання УПФУ Миколаївської області до провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2013р. ОСОБА_1, у відповідності до ст.39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", звернувся до Управління ПФУ із заявою про виділення частки пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

До заяви були додані необхідні документи та довідку Одеського національного політехнічного університету від 11.09.2013р. №745, яка підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно навчається на І курсі денного відділення Інституту машинобудування.

В зазначеній довідці також зазначено, що кінцевий термін навчання - 30 червня 2017р.

Управлінням ПФУ розпорядженням від 23.10.2013р. №860204 було призначено пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 01.11.2013р. на підставі заяви від 21.10.2013р. та згідно в порядку ст.ст.9, 36, 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В подальшому, згідно із вимогами законодавства ОСОБА_1 щороку надавав позивачу довідки, видані відповідачем на підтвердження свого навчання за денною формою, а саме: від 18.09.2014 №371, від 14.09.2015 №365, від 22.09.2016 №611.

Пенсія ОСОБА_1 була призначена та виплачувалась на підставі вищенаведених довідок відповідача, які підтверджували факт його навчання в Одеському національному політехнічному університеті на денному відділенні.

З метою підтвердження правомірності даних щодо навчання ОСОБА_1, управлінням ПФУ було направлено запит від 04.07.2016р. №6623/04 до Одеського національного політехнічного університету про підтвердження факту навчання ОСОБА_1 У відповідь на запит, 06.07.2016р. надійшов лист Одеського національного політехнічного університету №1760/07-06 про навчання ОСОБА_1 на 4 курсі денної форми бюджетної основи навчання.

07.03.2017р. у відповідь на запити від 26.01.2017р. №1036/04 та від 15.02.2017р. №1736/04 до управління ПФУ надійшов лист Одеського національного політехнічного університету (вх.№3879/17) про навчання ОСОБА_1 на 4 курсі денної форми навчання бюджетної основи та факт перебування його на повному державному утриманні.

21.03.2017 у відповідь на запит управління ПФУ від 10.03.2017 №2648/04 надійшов лист Одеського національного політехнічного університету (вх.№4691/17) про навчання ОСОБА_1 на 4 курсі денної форми навчання бюджетної основи та факт перебування на повному державному утриманні з 01.09.2013р.

Позивач зазначає, що довідки №745 від 11.09.2013р., №371 від 18.09.2014р., №365 від 14.09.2015р., №611 від 22.09.2016р., які видані Одеським національним політехнічним університетом для призначення пенсії ОСОБА_1 є недостовірними, так як вони містять неповну інформацію щодо навчання ОСОБА_1

Довідки підписані директором інституту та секретарем, лист за підписом начальника відділу кадрів. Документи містять відбиток печатки інституту машинобудування та відділу кадрів Одеського національного політехнічного університету відповідно.

Позивач зазначає, що протягом усього періоду навчання ОСОБА_1 в Одеському національному політехнічному університеті, управління ПФУ не мало жодної інформації про перебування ОСОБА_1 на повному держаному утриманні.

Оскільки, на думку позивача, відповідачем порушено норми Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №269, управлінням ПФУ було приведено розмір пенсії ОСОБА_1 у відповідність з нормами чинного законодавства, а саме, згідно зі ст.48 Закону №1058 з часу призначення пенсії.

Внаслідок проведеного перерахунку утворилася переплата пенсії за період з 01.11.2013р. по 31.03.2017р. в розмірі 13718,90 грн., яка підтверджується довідкою-розрахунком та довідкою про розмір пенсії ОСОБА_1

Позивач вважає, що ненадання відповідачем у триденний строк після взяття особи на повне державне утримання за місцем перебування особи у них на обліку та за місцезнаходженням установи відповідного повідомлення, а також видача Одеським національним політехнічним університетом довідок про навчання ОСОБА_1 без зазначення факту перебування на повному державному забезпеченні, з якою ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ для призначення пенсії, стала причиною нарахування пенсії у розмірі більшому від обґрунтованого.

Нарахування ж надмірного розміру пенсії призвело до необґрунтованих виплат в сумі 13 718,90 грн., які фактично є бюджетними втратами.

За переконанням позивача, в діях відповідача наявний склад правопорушення умов пенсійного законодавства, внаслідок чого завдано шкоди державі від імені якої виступає Первомайське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області.

Протиправність дій Одеського національного політехнічного університету полягає в порушенні Порядку №269, а саме неповідомлення органу Пенсійного фонду України про взяття особи на повне державне утримання, а також у видачі довідки без зазначення фактів, що мають юридичне значення, з якими ОСОБА_1 звертався до управління.

Факт заподіяння шкоди визначається наявним в матеріалах справи розрахунком надмірної виплати коштів управлінням за даними, наданими відповідачем, а тому, вказані обставини знаходяться в причинному зв'язку між протиправністю дій та результатом таких дій - настанням негативного наслідку (переплати пенсії), що в свою чергу і стало підставою для звернення позивача з відповідною позовною заявою до господарського суду Одеської області для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ 21.20.2013р. із заявою про виділення частки пенсії у зв'язку з втратою годувальника з наданням необхідних документів, в тому числі довідки від 11.09.2013р. №745, видану Одеським національним політехнічним університетом про навчання на 1 курсі денного відділення Інституту машинобудування з зазначенням кінцевого терміну навчання - 30 червня 2017р.

Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на всіх членів сім'ї, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія, що розподіляється між ними рівними частками. На вимогу члена сім'ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо.

Відповідно до ч. 4 ст.48 цього закону дітям-сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у зв'язку з втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 відсотків призначеної пенсії у зв'язку з втратою годувальника та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. При цьому частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії, у зв'язку з втратою годувальника, перераховується на банківський рахунок установи, де ця дитина перебуває на повному державному утриманні, і спрямовується виключно на поліпшення умов проживання дітей у цих установах.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів Кабінет Міністрів України постановою від 04.03.2004р. №269 затвердив Порядок перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні та їх використання.

Згідно з п.1 зазначеного Порядку №269 він визначає механізм перерахування Пенсійним фондом України коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному утриманні, та порядок їх використання.

Пунктом 8 цього порядку передбачено, що адміністрація установи відкриває в органах Казначейства, що здійснюють її фінансове обслуговування, спеціальні реєстраційні рахунки для зарахування коштів відповідно до частин третьої і четвертої статті 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" або частин другої і четвертої статті 13 Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", про що повідомляє органу Пенсійного фонду України або органу праці та соціального захисту населення за місцезнаходженням установи.

Порядок №269 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2011р. №1120, яка діяла під час подання ОСОБА_1 позивачу заяви про виділення частки пенсії у зв'язку з втратою годувальника дійсно визначав, що адміністрація установи надсилає у триденний строк після взяття особи на повне державне утримання органам Пенсійного фонду України або органам праці та соціального захисту населення за місцем перебування особи у них на обліку та за місцезнаходженням установи відповідне повідомлення, а саме:

- письмову заяву особи про перерахування установі різниці між сумою призначеної їй пенсії та сумою пенсії, яка виплачується такій особі і непрацездатним членам її сім'ї відповідно до частин першої, другої і абзацу другого частини четвертої статті 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - органові Пенсійного фонду України;

- довідку про вартість утримання особи в установі.

Разом з тим, зі змісту п.2 Порядку №269 витікає, що обов'язок адміністрації установи щодо надсилання у триденний строк після взяття особи на повне державне утримання певних осіб органам Пенсійного фонду України відповідного повідомлення та довідки про вартість утримання виникає за умови отримання письмової заяви від особи, яка перебуває на повному державному утриманні про перерахування відповідним органом Пенсійного Фонду України установі різниці між сумою призначеної їй пенсії та сумою пенсії, яка виплачується такій особі відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 48 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що до навчального закладу не надходила письмова заява ОСОБА_1 про перерахування навчальному закладу різниці між сумою призначеної йому пенсії та сумою пенсії, яка йому виплачується.

Внаслідок цього, частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на банківський рахунок університету не надходила.

Зі змісту п.2 Порядку №269 обов'язок адміністрації установи щодо надсилання у триденний строк після взяття особи на повне державне утримання певних осіб органам Пенсійного фонду України відповідного повідомлення та довідки про вартість утримання виникає за умови, якщо установа претендує на отримання від призначеної певній особі (для цього має передувати письмова заява ОСОБА_1 про перерахування навчальному закладу різниці між сумою призначеної йому пенсії та сумою пенсії, яка йому виплачується).

А тому, посилання позивача на п. 2 Порядку №269, який на його думку порушений адміністрацією навчального закладу, є необґрунтованими в силу того, що відповідно до п.1 цей Порядок визначає лише механізм перерахування Пенсійним фондом України або органами праці та соціального захисту населення коштів установам (закладам), у яких особи перебувають на повному державному, та їх використання за умови отримання від таких осіб письмових заяв про перерахування різниці між сумою призначеної їм пенсії та сумою пенсії, яка їм виплачується, а також у випадку, якщо установи, у яких особи перебувають на повному державному утриманні, отримують від органів Пенсійного фонду частину коштів.

Стосовно довідок наданих позивачем №745 від 11.09.2013р., № 371 від 18.09.2014р., №365 від 14.09.2015р., №611 від 22.09.2016р., які на думку позивача видані ОСОБА_1 для призначення пенсії та є недостовірним слід зазначити наступне:

- вищезазначені довідки, які надавалися ОСОБА_1 засвідчували факт його навчання на відповідному курсі денного відділення Інституту машинобудування Одеського національного політехнічного університету з зазначенням того, що довідка видана "за місцем вимоги". Тобто, такі довідки на вимогу будь-якого студента університет зобов'язаний видавати незалежно від того, з якою метою вони запитуються і лише засвідчують факт навчання такого студента у навчальному закладі.

- зазначені довідки не видавались відповідачем для пред'явлення Первомайському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Миколаївської області для призначення пенсії ОСОБА_1 Отримані довідки ОСОБА_1, які засвідчують його статус в навчальному закладі у певний період, має право використовувати на власний розсуд та надавати (пред'являти) в будь-яку установу без відома навчального закладу, який йому їх видав.

- відповідно до п.2-3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005р. №22-1, до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу та інші документи, в тому числі довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", навчаються за денною формою навчання.

З врахуванням наведеного, посилання позивача на недостовірність та неповноту інформації в виданих ОСОБА_1 відповідачем довідок, які в подальшому були пред'явлені Первомайському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Миколаївської області для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника є необґрунтованими, адже вищезазначені довідки лише посвідчують, що ОСОБА_1 дійсно навчався (навчається) у певний період на відповідному курсі денного відділення Інституту машинобудування ОНПУ.

В матеріалах справи також наявний лист відповідача від 06.07.2016р. №1760/07-06, який на думку позивача є недостовірним та містить неповну інформацію.

04.07.2016р. позивач звернувся до відповідача з листом №6628/04, в якому просив повідомити про термін навчання в Одеському національному політехнічному університеті пенсіонера ОСОБА_1 та у разі відрахування повідомити дату и номер наказу та зазначити рішення екзаменаційної комісії, якщо вище зазначена особа закінчила навчання.

Листом від 06.07.2016р. №1760/07-06, відповідач повідомив, що ОСОБА_1 зарахований студентом першого курсу денної форми бюджетної основи навчання з 01.09.2013р. наказом №333-с від 11.08.2013р. та на час надання відповіді є студентом 4 курсу денної форми бюджетної основи навчання.

При цьому, у зазначеному листі позивач не ставив запитання щодо знаходження або незнаходження ОСОБА_1 на повному або частковому державному утриманні, тому твердження позивача, що видані довідки та лист університету від 06.07.2016р. №1760/07-06 є недостовірними, так як вони начебто містять неповну інформацію щодо навчання ОСОБА_1 - є необґрунтованими та недоведеними.

Поряд з цим, у відповідності до п.2-3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника надається довідка вищого навчального закладу про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", навчаються за денною формою навчання, що фактично було зроблено ОСОБА_1 та що фактично підтверджувалось відповідачем у довідках, виданих ОСОБА_1 на його вимогу.

Згідно ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Натомість, Пункт 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачає, що всі документи з оформлення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації.

За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника, що фактично ОСОБА_1 і було зроблено. Стосовно посилань скаржника як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі на положення ст. 1166 ЦК України, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків. У відповідності з приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин повинен відшкодувати спричинені ним збитки суб'єкту, права чи законні інтереси якого були порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата чи пошкодження її майна, а також неотримання доходів, які управнена сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання іншою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи предмет спору, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Позивачем під час судового розгляду справи не доведено факту протиправності дій та вини відповідача.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм та матеріалів справи, колегія суддів відхиляє доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, які фактично зводяться до переоцінки доказів, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що позивачем не доведено наявності факту завдання збитків протиправними діями відповідача.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної шкоди відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Первомайського об'єднання управління Пенсійного фонду України Миколаївської області залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. у справі №916/982/17 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Лавриненко