Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" липня 2017 р. Справа № 906/295/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 08.12.2016 №009/16

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. від 04.07.2017 № 504

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (м. Київ) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (смт. Іршанськ Хорошівського району Житомирської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (смт. Іршанськ Хорошівського району Житомирської області)

про стягнення 191 091,48 грн

В судовому засіданні від 20.07.2017 оголошувалась перерва до 10:00 год. 24.07.2017 з викликом сторін..

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 191 091,48 грн, внаслідок невчасного виконання грошового зобов'язання щодо оплати за виконані роботи на підставі договору підряду на проведення гірничих робіт №084509 від 07.05.2015, з яких: 118452,20 грн - пеня, 16133,78 грн - 3% річних та 56505,50 грн - інфляційні втрати.

Представник позивача в судовому засіданні від 20.07.2017 позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, відповідно до відзиву на позовну заяву. Зазначив, що акти здачі-прийняття робіт від 31.01.2016 та від 29.02.2016 фактично були підписані відповідачем 29.07.2016, а тому період нарахування санкцій має бути іншим. Крім того, вказав, що позивачем невірно проведені розрахунки річних та інфляційних втрат, а нарахування пені здійснені поза межами строку позовної давності.

Для здійснення вірного розрахунку позовних вимог, судом було оголошено перерву до 24.07.2017..

24.07.2017 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" просить стягнути з відповідача 187073,97 грн, з яких: 118452,19 грн - пеня, 16133,78 грн - 3% річних та 52488,00 грн - інфляційні втрати.

Враховуючи, передбачені ст.22 ГПК України права позивача, суд приймає зазначену вище заяву до розгляду. Розгляд справи здійснюється в межах заяви про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні від 24.07.2017 підтримала позовні вимоги в межах заяви про зменшення позовних вимог. Вказала, що відповідачем були підписані акти здачі-прийняття робіт, дата підписання яких вказана в самих актах, які після підписання були повернуті позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію викладену у відзиві на позов, щодо нарахування пені просив застосувати строк позовної давності (а.с. 178-185).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (відповідач/замовник) та Державним підприємством "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія") Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (позивач/підрядник) укладений договір підряду на проведення гірничих робіт №084509-МД (а.с. 26-40).

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору: № 1 від 15.05.2015, № 2 від 31.07.2015, № 3 від 01.08.2015, № 4 від 28.12.2015 (а.с. 41-47).

Згідно з п. 1 та п. 2 договору, позивач забезпечував за дорученням відповідача виконання гірничих робіт на кар'єрі відповідача - Ісаківська та Південна ділянка Межирічного родовища ільменіту.

Відповідно до п. 25 договору, розрахунки за виконані роботи повинні здійснюватись на підставі акту виконаних робіт щомісячними платежами.

Відповідно п. 26 договору (в редакції додаткових угод №1,3) який діяв з 07.05.2015 по 27.12.2015, оплата виконаних робіт повинна була здійснюватись на підставі рахунку-фактури протягом 10 днів з дня підписання Акту виконаних робіт відповідачем.

А відповідно п.26 договору (в редакції додаткової угоди № 4) який діяв з 28.12.2015, оплата виконаних робіт повинна була здійснюватись на підставі рахунку-фактури протягом 5 днів з дня підписання Акту виконаних робіт відповідачем.

Так, за весь час дії договору, позивачем було виконано відповідачу робіт на загальну суму 1 474 200,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000754 від 31.07.2015, № ОУ-0000840 від 31.08.2015, №ОУ-0000972 від 30.09.2015, №ОУ-0001096 від 31.10.2015, №ОУ-0001186 від 31.11.2015, №ОУ-0001352 від 31.12.2015, № ОУ-0000116 від 31.01.2016, № ОУ-0000195 від 29.02.2016 (а.с.65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Господарським судом встановлено, що станом на 12.08.2016, заборгованість відповідача перед позивачем за вищезазначеними актами відсутня.

Однак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати заборгованості за виконані роботи, позивач скористався своїм правом та нарахував відповідачу за порушення зобов'язань пеню за період з 23.03.2016 по 06.08.2016 в сумі 118452,19 грн, 3% річних за період з 11.08.2015 по 06.08.2016 в сумі 16133,78 грн та інфляційні втрати за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року в сумі 52488,00 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за виконані роботи, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Пунктом 29 договору встановлено, що за порушення замовником строків здійснення оплати по даному договору, замовник сплачує на корить підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013).

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 ГК України, оскільки інше не передбачено договором №084509-МД від 07.05.2015.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності щодо нарахованої пені, господарським судом було здійснено перерахунок пені з врахуванням строку позовної давності. Пеня, яка підлягає стягненню становить 6527,21 грн за період з 31.03.2016 по 06.08.2016 по заборгованості за актом від 29.02.2016.

Відповідно п. 4 ст, 267 ЦК України, слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, в задоволенні решти пені в сумі 111924,98 грн слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунками.

Відповідно п. 3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються о к р е м о за кожен період часу, протягом якого діяв в і д п о в і д н и й індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає м і с я ц ь.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови).

Враховуючи вищевикладене, господарським судом здійснено перерахунок інфляційних втрат.

Інфляційні втрати, які підлягають стягненню становлять 38709,20 грн, а саме:

- за актом від 30.09.2015: за листопад 2015 в сумі 1920,00 грн; за грудень 2015 в сумі 672,00 грн; за січень 2016 в сумі 864,00 грн; за лютий 2016 в сумі -384 грн; за березень 2016 в сумі 960 грн;

- за актом від 31.10.2015: за грудень 2015 в сумі 672,00 грн; за січень 2016 в сумі 864,00 грн; за лютий 2016 в сумі -384,00 грн; за березень 2016 в сумі 960,00 грн;

- за актом від 30.11.2015: за січень 2016 в сумі 864,00 грн; за лютий 2016 в сумі -384,00 грн; за березень 2016 в сумі 960,00 грн;

- за актом від 31.12.2015: за лютий 2016 в сумі -384,00 грн; за березень 2016 в сумі 960,00 грн;

- за актом від 31.01.2016: за березень 2016 в сумі 6720,00 грн; за квітень 2016 в сумі 23520,00 грн; за травень 2016 в сумі 672,00 грн; за червень 2016 в сумі -1344,00 грн; за липень 2016 в сумі -672,00 грн.

- за актом від 29.02.2016: за квітень 2016 в сумі 1754,00 грн; за травень 2016 в сумі 50,40 грн; за червень 2016 в сумі -100,80 грн; за липень 2016 в сумі -50,40 грн.

Згідно здійсненого перерахунку 3% річних, які проведені судом по кожному акту окремо, 3% річних які підлягають стягненню становлять:

- за актом від 30.09.2015: за період з 11.10.2015 по 24.04.2016 в сумі 1551,93 грн;

- за актом від 31.10.2015: за період з 11.11.2015 по 24.04.2016 в сумі 1307,33 грн;

- за актом від 30.11.2015: за період з 11.12.2015 по 24.04.2016 в сумі 1070,62 грн;

- за актом від 31.12.2015: за період з 06.01.2016 по 24.04.2016 в сумі 865,57 грн;

- за актом від 31.01.2016: за період з 06.02.2016 по 11.08.2016 в сумі 10355,41 грн;

- за актом від 29.02.2016: за період з 06.03.2016 по 11.08.2016 в сумі 656,85 грн.

Отже, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню становить 15807,71 грн.

Враховуючи викладене в частині стягнення 326,07 грн 3% річних та 13778,80 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Твердження відповідача, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2016 та від 29.02.2016 фактично були підписані відповідачем 29.07.2016 не приймаються судом до уваги, оскільки примірники актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) поданих позивачем, оригінали яких були оглянуті судом, свідчать про підписання останніх відповідачем без заперечень та зауважень.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 6527,21 грн пені, 15807,71 грн річних та 38709,20 грн інфляційних. В решті позову відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (12110, Житомирська область, Хорошівський район, смт. Іршанськ, вул. Шевченка, 1-а, код 30597936) на користь Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3, код 36716128) в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (12110, Житомирська область, Хорошівський район, смт. Іршанськ, вул. Шевченка, 1, код 39391950):

- 6527,21 грн пені;

- 15807,71 грн річних;

- 38709,20 грн інфляційних;

- 915,66 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.07.17

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу.