РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017Справа №910/14398/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

про стягнення збитків в розмірі 420807,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Руденко Є.Д., за довіреністю;

від відповідача: Максимова В.В., Даниленко О.В., за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» про стягнення 420 807,00 грн. збитків, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 030614-АК від 03.06.2014р. про надання транспортно-експедиційних послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 задоволено позовні вимоги повністю стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» збитки в розмірі 420 807,00 грн. та судовий збір в сумі 6312,11 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 у справі №910/14398/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 скасовано, і справу № 910/14398/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 910/14398/16 передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 справа № 910/14398/16 була прийнята до свого провадження суддею Грєховою О.А., розгляд справи призначено на 10.07.2017.

19.06.2017 від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України надійшла витребувана судом інформація.

05.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та письмові пояснення по суті спору.

10.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано розрахунок суми збитків, додаткові письмові пояснення, та клопотання про здійснення фіксації судового процесу.

У судове засідання 10.07.2017 представники сторін з'явились, представник третьої особи не з'явився.

Враховуючи неявку представника третьої особи в судове засідання, а також з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд відклав розгляд справи на 24.07.2017.

12.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

13.07.2017 представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Також, 20.07.2017 представником відповідача було подано письмові заперечення проти додаткових пояснень та розрахунку суми збитків ТОВ «КАРІ УКРАЇНА».

24.07.2017 представником позивача було подано додаткові письмові пояснення та заява про розподіл судових витрат.

У судове засідання 24.07.2017 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 24.07.2017 надали усні пояснення по суті спору, проти позову заперечили.

Представник третьої особи не з'явився.

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Зважаючи, що неявка повноважних представників третіх осіб не перешкоджає розгляду спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.07.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» (далі - експедитор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (далі - замовник, позивач) було укладено договір на надання транспортно-експедиційних послуг №030614-АК (далі - Договір), за умовами якого експедитор зобов'язується організовувати за заявками (додаток №1) доставку автомобільним транспортом ввірених йому замовником вантажів у пункти призначення та видачу вантажів уповноваженій на отримання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за здійснене перевезення встановлену провізну плату.

У пункті 1.2 Договору зазначено, що у випадку ненадання заявником в заявці будь-якої інформації, що визначена договором, чи іншої інформації, що є істотною для експедитора, останній зобов'язаний зробити запит щодо такої у замовника. Заявки можуть направлятись експедитору листом, по факсу чи в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1.6 Договору підставою для передачі вантажу до перевезення є довіреність (оригінал) від експедитора і документ, що посвідчує особу, на ім'я якої видано довіреність - паспорт.

Згідно з пунктом 1.7 Договору експедитор гарантує, що у нього є всі необхідні на виконання даної діяльності по даному Договору документи, в тому числі дозволи, ліцензії та ін.

У відповідності до 2.8 Договору замовник зобов'язаний правильно оформляти товарно-транспортні документи згідно з вимогами законодавства, а також інші документи, необхідні для здійснення процесу перевезення, вказувати точну назву і адресу вантажоотримувача та місця розвантаження.

До обов'язків експедитора згідно з п. 3.1 Договору відноситься забезпечення перевезення вантажів у відповідності з чинним Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України у строки доставки вантажів, обумовлені у п. 1.5 договору, а також за маршрутами та в обсягах, вказаних у заявці замовника.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що експедитор зобов'язаний після отримання від замовника заявки в невідкладно електронною поштою або факсом підтвердити свою готовність до виконання заявки, або узгодити зміни до заявки, після чого передати замовнику підписану уповноваженою особою заявку, заповнивши зі свого боку необхідні поля, в тому числі номер автотранспортного засобу і прізвище, ім'я та по-батькові водія-експедитора. Експедитор несе ризик наслідків, пов'язаних із затримкою зі свого боку щодо узгодження заявки замовника.

У випадку неможливості виконання заявки замовника в обумовлені строки невідкладно інформувати про це замовника. В останньому випадку строки узгоджуються додатково сторонами. У випадку відсутності інформації від експедитора заявка вважається прийнятою.

Згідно з п. 3.5 Договору експедитор зобов'язаний забезпечити заповнення та підписання зі свого боку всіх товаросупровідних, транспортних, перевізних та інших документів, пов'язаних із перевезенням вантажу.

Експедитор зобов'язаний надати замовнику комплект ТТН після перевезення з усіма необхідними відмітками відправника, експедитора та отримувача вантажу.

Відповідно до п. 3.7 Договору експедитор зобов'язаний інформувати водіїв про умови договору та додаткові інструкції, отримані від замовника, яким водії повинні слідувати з метою належного виконання зобов'язань за договором; інформувати замовника про вимушені затримки на шляху прямування автотранспортних засобів, аваріях та інших непередбачуваних обставинах, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу, а також у випадку виникнення події, в результаті якої вантажу завдано збитки, негайно при отриманні такої інформації.

Експедитор зобов'язаний здійснювати контроль за завантаженням та розвантаженням вантажу в кожний транспортний засіб, в тому числі, тягач, причіп (напівпричіп). У разі виявлення в процесі завантаження чи розвантаження будь-яких порушень, в тому числі, виявлених в порядку приймання вантажу згідно п. 3.8 Договору, експедитор зобов'язаний зробити відповідні записи в товарно-транспортній накладній.

За фактом виявлення порушень, експедитор зобов'язаний у негайному порядку інформувати про це замовника по телефону, а також протягом одного робочого дня направити на адресу замовника докладний офіційний лист за даними фактами, підписаний уповноваженою особою експедитора та скріплений його печаткою: електронною поштою (у вигляді сканованого листа) чи по факсу з обов'язковим підтвердженням про отримання. Якщо у експедитора відсутня можливість направити офіційний лист у наведений строк, останній зобов'язаний протягом одного робочого дня повідомити замовнику дані факти простим повідомленням електронною поштою чи по факсу, а офіційний лист направити не пізніше трьох робочих днів вказаним вище способом. У разі відсутності відповідних відміток у товарно-транспортній накладній, а також вказаного листа, відповідальність за відповідні порушення несе експедитор, якщо останнім не буде надано доказів вини замовника (п. 3.9 Договору)

За умовами пункту 3.13 Договору експедитор приймає на себе відповідальність за збереження вантажу під час перевезення.

Пунктом 3.14 Договору визначено, що експедитор зобов'язаний дотримуватись наступних вимог до перевезення вантажу: не залишати вантаж без нагляду під час перевезення; використовувати під час відпочинку тільки цілодобово охоронювані стоянки; на стоянці ставити контейнер таким чином щоб зробити можливим доступ до його дверей; не залишати під час відпочинку в кабіні документи на автомобіль чи вантаж, який перевозиться; перевіряти схоронність пломби на контейнері у випадку відлучення від автомобіля на відстань, за якої візуальний контроль є неможливим та (або) на тривалий час.

У відповідності до п. 4.3 Договору оплата послуг виконується замовником по тарифам та ставкам, погодженим сторонами в результаті проведення електронних торгів на майданчику електронних торгів Cislink. Експедитор при реєстрації на майданчику електронних торгів Cislink зобов'язується дотримуватись всіх умов проведення торгів, які обумовлені на сайті www.cislink.com. За результатами електронних торгів сторони визначають вартість перевезення у конкретному напрямку.

За змістом п. 6.1 Договору ризик випадкової загибелі, втрати чи пошкодження вантажу несе експедитор з моменту передачі вантажу вантажовідправником експедитору до моменту передачі вантажу експедитором замовнику чи наведеному останнім вантажоодержувачу.

Моментом передачі вантажу вантажовідправником експедитору і експедитором замовнику або вказаному ним вантажоодержувачу вважається момент підписання відповідного акта приймання-передачі вантажу або іншого товарного чи товаросупровідного документа.

Згідно з п. 6.2 Договору у випадку втрати або випадкової загибелі вантажу, експедитор зобов'язаний відшкодувати вартість втраченого вантажу з розрахунку його вартості у рахунку продавця.

У випадку пошкодження вантажу експедитор зобов'язаний відшкодувати вартість відновлення вантажу до первинного стану. При цьому вартість відновлення вантажу визначає сертифікований (авторизований) виробником сервісний центр. Витрати з оплати послуг сервісного центру несе експедитор (п. 6.3 Договору).

Експедитор несе відповідальність за несхоронність одиниць вантажу, повне чи часткове пошкодження вантажу, а також за порушення його товарного виду незалежно від вини експедитора, якщо інше не передбачено договором, після прийняття його до перевезення чи видачі уповноваженому представнику вантажоодержувача.

Під несхоронністю вантажу розуміється його повна втрата чи нестача внаслідок розбійного нападу, крадіжки, угону тягача та/або причепу або інших подібних злочинів. Експедитор несене відповідальність за несхоронність вантажу у розмірі його вартості, вказаній у рахунку продавця, у випадку повної чи часткової втрати вантажу. Експедитор несене відповідальність за несхоронність вантажу у розмірі мінімальної роздрібної вартості втраченого товару, встановленої в магазинах м. Дніпропетровська на день виникнення події, в результаті якої вантажу завдано шкоди.

Під порушенням товарного вигляду в цілях договору розуміється порушення упаковки відповідного товару. Експедитор несе відповідальність за порушення товарного вигляду в наступних розмірах:

- м'ята упаковка - 10% від вартості відповідного товару, визначеної у відповідності до мінімальної роздрібної вартості товару в м. Дніпропетровськ;

- мокра і (або) рвана упаковка - 20% від вартості відповідного товару, визначеної у відповідності до мінімальної роздрібної вартості товару в м. Дніпропетровськ.

Справність автотранспортних засобів, тари, пломб чи наявність інших непрямих ознак, що свідчать про схоронність вантажу (його пакування), не є підставою для звільнення експедитора від відповідальності (пункти 7.2 - 7.4 Договору).

Пунктом 7.10 Договору сторонами погоджено, що всі неустойки та суми відшкодування збитків по даному Договору сплачуються на вимогу сторони, яка володіє правом на отримання неустойки або суми відшкодування збитків протягом 15 днів з моменту виставлення вищезгаданою стороною відповідної претензії та рахунку на сплату неустойки або на відшкодування збитків. При цьому, претензія має бути визнана іншою стороною у відповідності до розділу 8 даного Договору.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що до подання експедитору у відповідності до п. 9.2 позову, який випливає з обов'язків по даному Договору перевезення, обов'язково пред'явлення к експедитору претензії. Претензії можуть бути пред'явлені протягом 6 місяців з моменту, коли сторони дізнались або могли дізнатись про відповідне порушення. Претензії по сплаті штрафів можуть бути пред'явленні протягом 45 днів. Зазначені строки обчислюються, зокрема від дня видачі вантажу - по претензії про відшкодування за псування, пошкодження або нестачу вантажу.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.1.2015. У випадку якщо за 30 днів до моменту закінчення строку дії даного Договору жодна із сторін по даному Договору на заявить письмово про свій намір припинити дію даного Договору, Договір вважається продовженим на один рік (п. 1.0 Договору).

Відповідно до заявки від 03.03.2016 року №К.3.3.2016, підписаної з боку відповідача та скріпленої печаткою ТОВ «АВТОКАТ», останній зобов'язався перевезти вантаж позивача (взуття в коробах) по маршруту: Олександрія - Кіровоград - Кременчук - Мартусівка. Водієм перевізника вказано ОСОБА_6, марка авто МАN, державний номер тягача НОМЕР_1.

У товарно-транспортній накладній від 03.03.2016 №10004573 зазначено про прийняття до перевезення 74 короби вантажу (взуття, зимові аксесуари) та вказано про те, що до вантажу додано накладну від 03.03.2016 року №UATT00112633 на внутрішнє переміщення, передачу товарів, тари.

З акту від 04.03.2016 №UATT00112633 вбачається, що під час розвантаження товару було встановлено нестачу двадцяти восьми коробів взуття та визначено їх індивідуальні штрих-коди, а також пошкодження чотирьох коробів, які були мокрими та розірваними. Крім того, вказано про відсутність тросу кріплення. Вказаний акт підписано представниками вантажоодержувача та водія транспортного засобу, який здійснював перевезення.

У товарно-транспортній накладній від 03.03.2016 року №10004573 на її зворотному боці зроблено відмітку про втрату частини вантажу, відсутність пломбувального тросу і складання відповідного акту.

У матеріалах справи містяться копії рахунку на оплату №252 від 04.03.2016 року та акту надання послуг від 04.03.2016 року, підписані з боку відповідача та скріплені його печаткою.

ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» звернулось до ТОВ «АВТОКАТ» із претензією №01-15/03-16 від 15.03.2016 про відшкодування вартості нестачі товару на суму 420 807 грн. із доданням двох рахунків-фактур № UAS4100108/1 від 10.03.2016 на суму 6 274 грн. та № ГФІ4100108 від 10.03.2016 на суму 414 533 грн.

ТОВ «АВТОКАТ» надано відповідь на зазначену претензію № 66/16 від 07.04.2016 у якій зазначило, що на виконання умов Договору на надання транспортно-експедиційних послуг № 0303614 від 03.06.2014 та заявки № К 3.3.2016 від 03.03.2016 ТОВ «АВТОКАТ» (експедитор) організував перевезення вантажу зі складу ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» (замовник, вантажовідправник) за адресою: м. Кременчук, вул. Халаменюка, 7А (стрит) до складу ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» (замовник. Вантажоодержувач) за адресою: Бориспільський р-н., с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, 72, вантажу - взуття в коробках, проте відшкодування збитків у розмірі 420 807 грн. задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що вони не підтверджені належним чином.

У серпні 2016 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення збитків у сумі 420 807 грн., заподіяних внаслідок втрати та пошкодження вантажу під час перевезення на підставі договору на надання транспортно-експедиційних послуг від 03.06.2014 року № 030614-АК.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в сумі 420 807 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 скасовано, і справу № 910/14398/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий господарський суду України, скасовуючи судові акти попередніх судових інстанцій та скеровуючи справу на новий розгляд, у своїй постанові, зокрема, зазначив що, судами попередніх інстанцій достеменно не встановлено правової природи спірного договору, норм матеріального права, які регулюють правовідносини сторін, їх прав та обов'язків, а звідси - умов та обсягу відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Судами обох інстанцій не було досліджено та відображено в судових рішеннях оцінки обставинам організації та проведення позивачем електронних торгів, за результатами яких відповідачем акцептовано пропозицію позивача на перевезення вантажу.

В той же час, суд першої інстанції зробивши висновок про те, що спірне перевезення було здійснено саме відповідачем, виходив з акту виконаних робіт та рахунку на оплату послуг, що свідчать про прийняття до виконання відповідної заявки позивача, однак, не врахував інших обставин, які підлягали дослідженню та правовій оцінці, зокрема, умові договору, за якою підставою для передачі вантажу до перевезення є довіреність (оригінал) від експедитора і документ, що посвідчує особу, на ім'я якої видано довіреність - паспорт.

Натомість, апеляційний господарський суд відхиляючи вказані акт і рахунок як неналежні докази надання послуг за спірним договором у зв'язку з відсутністю в них посилання, які саме послуги надавалися, не дослідив їх повного змісту та не навів оцінки у сукупності з іншими доказами і обставинами справи.

Крім того, залучивши до участі у справі в якості третьої особи ФОП ОСОБА_2, суди не вжили усіх необхідних процесуальних засобів щодо з'ясування ролі цієї особи у відносинах, що мали місце між сторонами спору, та водієм транспортного засобу, який здійснював перевезення вантажу.

До того ж, за наявності заперечення відповідача про відсутність у нього на балансі на час спірного перевезення жодних транспортних засобів, суди не вжили заходів з установлення особи, якій належить автомобіль, що здійснював зазначене перевезення.

Разом з тим, судами не було належно з'ясовано питання статусу відповідача за спірним договором, і зокрема, не було залучено до матеріалів справи статут відповідача та не дано йому правової оцінки в частині зазначеного питання, оскільки перевізником може бути суб'єкт господарювання, метою господарської діяльності якої є переміщення вантажу (пасажирів та багажу) за наявності відповідної ліцензії.

Дійшовши висновку про задоволення позову про стягнення збитків у сумі 420 807 грн., виходячи з вартості товару, визначеної у накладній від 03.03.2016 року № UАТТ00112633 на внутрішнє переміщення, передачу товарів, тари, та з умов договору, що містяться в п.п. 6.2, 6.3, 7.2, 7.3, суд першої інстанції не навів у прийнятому рішенні розрахунків, з яких виходив при задоволені позову, та їх обґрунтування з огляду на наявність суперечливих умов договору щодо визначення розміру збитків.

Судом враховано, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову (ч. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про судове рішення» № 6 від 23 березня 2012 року).

Як вбачається з статуту ТОВ «АВТОКАТ» предметом діяльності товариства зокрема є організація перевезення вантажів та діяльність автомобільного вантажного транспорту:

- організація перевезення вантажів;

- діяльність автомобільного вантажного транспорту;

- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;

- складське господарство;

- допоміжне обслуговування наземного транспорту;

- допоміжне обслуговування водного, залізничного, авіаційного транспорту;

- транспортне оброблення вантажів;

- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що видами діяльності ТОВ «АВТОКАТ» є, зокрема:

- 49.41 Вантажний автомобільний транспорт;

- 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Так відповідно до класифікатору видів економічної діяльності, клас КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» включає усі види перевезень вантажним автомобільним транспортом:

перевезення лісоматеріалів

перевезення великогабаритних вантажів

рефрижераторні перевезення

перевезення великовагових вантажів

перевезення непакованих вантажів (навалом або наливом), включаючи перевезення автоцистернами, у т.ч. збирання молока на фермах

перевезення автомобілів

перевезення відходів і брухту без діяльності щодо їх збирання або утилізації

Цей клас також включає:

оренду вантажних автомобілів з водієм

вантажні перевезення транспортними засобами з використанням людської або тваринної сили

надання послуг водія без власного вантажного автотранспортного засобу

Цей клас не включає:

перевезення лісоматеріалів у межах лісу як частина лісозаготівельної діяльності;

постачання води вантажівками;

послуги терміналів з транспортного оброблення вантажів;

пакувальні роботи, пов'язані з організацією перевезень вантажів;

поштова та кур'єрська діяльність;

транспортування відходів як складова діяльності зі збирання відходів;

В свою чергу, клас 52.29 КВЕД «Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» включає:

експедицію вантажів

організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом

організацію групових або індивідуальних відправлень вантажів (у т.ч. вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій)

видачу й одержування транспортної документації та накладних

діяльність митних брокерів

діяльність суднових брокерів і агентів з фрахтування місць для авіаційних вантажних перевезень

посередництво з фрахту вантажного місця на судні або в літаку

вантажно-розвантажувальні роботи, наприклад, тимчасове пакування задля збереження вантажу під час транзитних перевезень, перепакування, вибірковий контроль та зважування вантажу тощо

Цей клас не включає:

кур'єрську діяльність;

страхування автомобільного, водного, авіаційного транспорту;

діяльність туристичних агентств;

діяльність туристичних операторів;

діяльність, пов'язану зі сприянням туризму.

За приписами статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:

1) банківська діяльність, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

2) надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів);

3) професійна діяльність на ринку цінних паперів, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні";

4) діяльність у галузі телебачення і радіомовлення, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про телебачення і радіомовлення";

5) діяльність у сфері електроенергетики, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про електроенергетику", крім діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом (постачання незалежним електропостачальником), і у сфері використання ядерної енергії, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії";

6) освітня діяльність закладів освіти;

7) виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів";

8) діяльність у сфері телекомунікацій з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про телекомунікації", надання послуг у галузі криптографічного захисту інформації (крім послуг електронного цифрового підпису) та технічного захисту інформації, за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України;

9) будівництво об'єктів IV і V категорій складності - з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про архітектурну діяльність";

10) виробництво лікарських засобів, оптова та роздрібна торгівля лікарськими засобами, імпорт лікарських засобів, (крім активних фармацевтичних інгредієнтів) - з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про лікарські засоби";

11) виробництво та ремонт вогнепальної зброї невійськового призначення і боєприпасів до неї, холодної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду, торгівля вогнепальною зброєю невійськового призначення та боєприпасами до неї, холодною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду; виробництво спеціальних засобів, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, індивідуального захисту, активної оборони та їх продаж;

12) виробництво вибухових матеріалів промислового призначення за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України;

13) надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України;

14) виробництво особливо небезпечних хімічних речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, поводження з небезпечними відходами. Не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб'єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб'єктам господарювання, що мають ліцензію на поводження з небезпечними відходами;

15) медична практика;

16) діяльність банків пуповинної крові, інших тканин і клітин людини згідно з переліком, затвердженим Міністерством охорони здоров'я України;

17) ветеринарна практика;

18) випуск та проведення лотерей;

19) туроператорська діяльність;

20) посередництво у працевлаштуванні за кордоном;

21) промисловий вилов водних біоресурсів за межами юрисдикції України;

22) культивування рослин, включених до таблиці I Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництво, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізація (відпуск), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного Переліку, - з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори";

23) діяльність, пов'язана з розробленням, виготовленням, постачанням спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв'язку та інших технічних засобів негласного отримання інформації (критерії належності та перелік технічних засобів негласного отримання інформації визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки України);

24) перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом;

25) зовнішньоекономічна діяльність відповідно до статті 16 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність";

26) транспортування нафти, нафтопродуктів магістральним трубопроводом;

27) транспортування та розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, його зберігання в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами, та постачання, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом;

28) централізоване водопостачання та водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом;

29) виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом;

30) охоронна діяльність.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом» від № 1001 від 2 грудня 2015 р. затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Зі статті 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, вбачається, що дія цих Ліцензійних умов поширюється на суб'єктів господарювання юридичних та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (далі - господарська діяльність).

Таким чином судом встановлено, що ліцензія необхідна для перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, та відповідно не потрібна для перевезення вантажів автомобільним транспортом в межах території України.

Так, 03.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» було укладено договір на надання транспортно-експедиційних послуг №030614-АК, за умовами якого експедитор зобов'язується організовувати за заявками (додаток №1) доставку автомобільним транспортом ввірених йому замовником вантажів у пункти призначення та видачу вантажів уповноваженій на отримання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за здійснене перевезення встановлену провізну плату.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Виходячи зі змісту наведених норм перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає у наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання.

Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб'єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов'язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.

В той же час, згідно зі ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом ч. 1 ст. 306 ГК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

У частині 4 цієї статті вказано, що допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб'єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб'єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Крім того, з аналізу ч. 1 ст. 929 ЦК випливає, що за предметом договори транспортного експедирування поділяються на договори з виконання послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу, договори з організації виконання таких послуг, а також договори, у яких обов'язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер.

При цьому можливим є укладення різних видів договору транспортного експедирування в залежності від обсягу зобов'язань експедитора. Зокрема, сторони можуть укласти договір про транспортно-експедиційне забезпечення доставки вантажу одержувачу, договір про транспортно-експедиційне забезпечення завезення (вивезення) вантажів на станції залізниць, у порти (на пристані) та аеропорти, а також договір про окремі транспортно-експедиційні операції та послуги.

Дослідивши умови укладеного Договору, судом встановлено, що укладений між сторонами Договір є Договором транспортного експедирування у якому обов'язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер, що узгоджується з ст. 929 ЦК України.

Крім того, зазначене також підтверджується тим, що умовами п. 11.5 Договору сторонами погоджено, що жодна зі сторін не має права передавати свої права та обов'язки по даному Договору третій стороні без письмового підтвердження іншої сторони даного Договору.

За результатами організовано позивачем аукціону, на корпоративну електронну адресу працівника позивача, а саме логіста ОСОБА_7 з електронної адреси оператора аукціонів адміністрації Cislink у відповідності до умов проведення торгів, які зазначено в п. 7.5 «Звіт. Краща ціна» в Інструкції (керівництві) користувача для «Організатора аукціонів» надійшов Звіт за підсумком аукціону із вмістом Параметрів аукціону, звіту «Краща-ціна» та Прайс-листа.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно вищезазначеного Звіту переможцем аукціону на перевезення 03.03.2016 вантажу «Взуття в коробках» в кількості 58 м3 по маршруту «м. Кіровоград - м. Олександрія - м. Кременчук - с. Мартусівка» визначено ТОВ «АВТОКАТ», яке прийняло та акцептувало оферту позивача, погодилось із умовами перевезення та запропонувало позивачу, як організатору аукціону кращу ціну, а саме 6 454 грн.

Так, відповідно до заявки від 03.03.2016 року №К.3.3.2016, підписаної з боку відповідача та скріпленої печаткою ТОВ «АВТОКАТ», останній зобов'язався перевезти вантаж позивача (взуття в коробах) по маршруту: Олександрія - Кіровоград - Кременчук - Мартусівка. Водієм перевізника вказано ОСОБА_6, марка авто МАN, державний номер тягача НОМЕР_1.

У товарно-транспортній накладній від 03.03.2016 №10004573 зазначено про прийняття до перевезення 74 короби вантажу (взуття, зимові аксесуари) та вказано про те, що до вантажу додано накладну від 03.03.2016 року №UATT00112633 на внутрішнє переміщення, передачу товарів, тари.

В свою чергу, заперечення відповідача стосовно того, що зазначене перевезення здійснювалось не Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» з огляду на відсутність у заявці печатки та підпису заявника, суд відхиляє, з огляду на наступне.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що експедитор зобов'язаний після отримання від замовника заявки в невідкладно електронною поштою або факсом підтвердити свою готовність до виконання заявки, або узгодити зміни до заявки, після чого передати замовнику підписану уповноваженою особою заявку, заповнивши зі свого боку необхідні поля, в тому числі номер автотранспортного засобу і прізвище, ім'я та по-батькові водія-експедитора. Експедитор несе ризик наслідків, пов'язаних із затримкою зі свого боку щодо узгодження заявки замовника.

У випадку неможливості виконання заявки замовника в обумовлені строки невідкладно інформувати про це замовника. В останньому випадку строки узгоджуються додатково сторонами. У випадку відсутності інформації від експедитора заявка вважається прийнятою.

Заявка №К.3.3.2016р. від 03.03.2016р., скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ», що за погодженими сторонами умовами Договору свідчить про її прийняття.

Крім того, у пункті 1.2 Договору зазначено, що у випадку ненадання заявником в заявці будь-якої інформації, що визначена договором, чи іншої інформації, що є істотною для експедитора, останній зобов'язаний зробити запит щодо такої у замовника. Заявки можуть направлятись експедитору листом, по факсу чи в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, заявка на здійснення окремого перевезення подається саме замовником на акцептування експедитору, а отже, у даному випадку наявність підпису та печатки останнього свідчить про прийняття замовлення до виконання та достатність для експедитора інформації, яка вказана в заявці для належного виконання своїх зобов'язань.

Крім того, у заявці визначено водієм транспортного засобу ОСОБА_8, а компанією перевізником саме Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ», що також було відображено і у відповідній товарно-транспортній накладній.

Суд також враховує, що про прийняття до виконання та здійснення перевезення за означеною накладною саме відповідачем, також свідчать надані суду рахунок на оплату №252 від 04.03.2016 та акт надання послуг №237 від 04.03.2016, які скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ», та відповідна податкова накладна. При цьому, вартість послуг, яка вказана в акті та рахунку, в повному обсязі відповідає тій, що зазначена у заявці на перевезення вантажу.

В свою чергу, суд критично ставиться до твердження відповідача щодо помилкового податкового обліку господарської операції за означеними документами та коригування податкової звітності у майбутньому, оскільки фактично доказів погодження контрагентом такого коригування не представлено, а наданий розрахунок коригування кількісних та вартісних показників взагалі не містить підпису уповноваженої особи та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ».

Судом також прийнято до уваги, що у відповіді №66/16 від 07.04.2016 на претензію №01-15/03-16 від 15.03.2016, складеній Адвокатським об'єднанням «Адвокатська фірма «Статус», яке у відповідності до листа №238 від 05.04.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» та на підставі довіреності №3 від 06.04.2016 уповноважено на надання відповіді на претензію, останнім підтверджено обставини щодо організації та здійснення перевезення за заявкою №К.3.3.2016р. від 03.03.2016.

Беручи до уваги вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» відповідної заявки до виконання.

Відповідно до заявки №К.3.3.2016 від 03.03.2016 та товарно-транспортної накладної №10004573 від 03.03.2016 спірне перевезення здійснювалось тягачем марки МАN, державний номер знак НОМЕР_1.

Судом здійснено було витребувано у Міністерства внутрішніх справ України інформацію щодо власників транспортного засобу МАН д.н.з. НОМЕР_2 та напівпричепа д.н.з НОМЕР_3 та отримано відповідь від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України з якої вбачається, що власником транспортного засобу МАН д.н.з. НОМЕР_2 та напівпричепа д.н.з НОМЕР_3 є фізична особа ОСОБА_2.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, відповідачем не подано суду жодного доказу на підтвердження надання позивачем згоди на залучення відповідачем до виконання умов даного Договору третіх осіб, як і не надано доказів на підтвердження укладення із третіми особами Договорів на виконання умов даного Договору.

Разом з тим, відповідно до заявки №К.3.3.2016 від 03.03.2016 водієм перевізника вказано ОСОБА_6.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 не мав права керування транспортним засобом МАН д.н.з. НОМЕР_2 та напівпричепа д.н.з НОМЕР_3, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП. А тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 керував вищевказаним транспортним засобом на законних підставах, як водій відповідача.

Протилежного сторонами суду не доведено.

В свою чергу, доводи відповідача про те, що він не уповноважував ОСОБА_6 на приймання вантажу до перевезення, що на думку відповідача підтверджується відсутністю такої довіреності, спростовується матеріалами справи, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1.6 Договору підставою для передачі вантажу до перевезення є довіреність (оригінал) від експедитора і документ, що посвідчує особу, на ім'я якої видано довіреність - паспорт.

Однак, з товарно-транспортної накладної №10004573 від 03.03.2016 вбачається, що ОСОБА_6 був водієм від імені ТОВ «АВТОКАТ» на підставі довіреності.

Більше того, за умовами Договору передбачено, що замовник має саме перевірити наявність підстав для передачі вантажу, проте обов'язку на отримання довіреності умови Договору не містять.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем за вищезазначеною заявкою було прийнято обов'язки експедитора, які одночасно мають виконавчий та організаційний характер, що узгоджується з умовами та правовою природою Договору та Заявки та було виконано спірне перевезення.

Так, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

У відповідності до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Разом з тим, відповідно до ст. 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

шкідливий результат такої поведінки (збитки);

причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

З акту від 04.03.2016 №UATT00112633 вбачається, що під час розвантаження товару було встановлено нестачу двадцяти восьми коробів взуття та визначено їх індивідуальні штрих-коди, а також пошкодження чотирьох коробів, які були мокрими та розірваними. Крім того, вказано про відсутність тросу кріплення. Вказаний акт підписано представниками вантажоодержувача та водія транспортного засобу, який здійснював перевезення.

У товарно-транспортній накладній від 03.03.2016 року №10004573 на її зворотному боці зроблено відмітку про втрату частини вантажу, відсутність пломбувального тросу і складання відповідного акту.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, вантаж, наданий ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» до перевезення ТОВ «АВТОКАТ» належав ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» на праві власності та був придбаний останнім на підставі Контракту № KR-UA/1202/22 укладеного 22.02.2012 із компанією Warome Limited (Гонконг) та ввезений на територію України на підставі вантажно-митних декларацій, копії яких наявні в матеріалах справи.

Отже, враховуючи обсяг відповідальності транспортного експедитора за Договором, приймаючи до уваги наведені вище обставини, господарський суд дійшов висновку про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» умов укладеного між сторонами правочину в частині збереження вантажу та належної організації перевезення, що у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

Так, згідно з п. 6.2 Договору у випадку втрати або випадкової загибелі вантажу, експедитор зобов'язаний відшкодувати вартість втраченого вантажу з розрахунку його вартості у рахунку продавця.

Експедитор несе відповідальність за несхоронність одиниць вантажу, повне чи часткове пошкодження вантажу, а також за порушення його товарного виду незалежно від вини експедитора, якщо інше не передбачено договором, після прийняття його до перевезення чи видачі уповноваженому представнику вантажоодержувача.

Під несхоронністю вантажу розуміється його повна втрата чи нестача внаслідок розбійного нападу, крадіжки, угону тягача та/або причепу або інших подібних злочинів. Експедитор несене відповідальність за несхоронність вантажу у розмірі його вартості, вказаній у рахунку продавця, у випадку повної чи часткової втрати вантажу. Експедитор несене відповідальність за несхоронність вантажу у розмірі мінімальної роздрібної вартості втраченого товару, встановленої в магазинах м. Дніпропетровська на день виникнення події, в результаті якої вантажу завдано шкоди.

Під порушенням товарного вигляду в цілях договору розуміється порушення упаковки відповідного товару. Експедитор несе відповідальність за порушення товарного вигляду в наступних розмірах:

- м'ята упаковка - 10% від вартості відповідного товару, визначеної у відповідності до мінімальної роздрібної вартості товару в м. Дніпропетровськ;

- мокра і (або) рвана упаковка - 20% від вартості відповідного товару, визначеної у відповідності до мінімальної роздрібної вартості товару в м. Дніпропетровськ.

Справність автотранспортних засобів, тари, пломб чи наявність інших непрямих ознак, що свідчать про схоронність вантажу (його пакування), не є підставою для звільнення експедитора від відповідальності (пункти 7.2 - 7.4 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на відшкодування збитків, завданих внаслідок втрати 28 коробів вантажу та псування чотирьох коробок, позивачем було складено рахунки-фактури №UAS4100108/1 від 10.03.2016 (псування коробок) на суму 6274 грн. та №UAS4100108 від 10.03.2016 (недостача) на суму 414 533 грн.

В свою чергу, в процесі розгляду справи, позивачем було подано суду детальний розрахунок суми збитків.

Здійснивши власний перерахунок з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, перевіривши його на відповідність матеріалам справи, судом встановлено, що він є вірним.

При цьому, судом прийнято до уваги, що вартість втраченого вантажу та розрахунок розміру збитків внаслідок псування упаковки було визначено заявником виходячи з вартості товару, визначеної у накладній №UATT00112633 від 03.03.2016р. на внутрішнє переміщення, передачу товарів, тари, на яку, як вказувалось вище, міститься посилання у товарно-транспортній накладній як на документ, який слідує разом з вантажем.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача, наведені ним в процесі розгляду справи, повністю спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року N 7 у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судовий збір, сплачений позивачем за подання касаційної скарги підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з задоволенням позовних вимог.

В свою чергу судовий збір сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

Оскільки позов підлягає задоволенню, витрати понесені відповідачем у цій справі по оплаті послуг адвокатської фірми покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКАТ» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, будинок 6, офіс 808; ідентифікаційний код: 39120932) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Пастера, будинок 4; ідентифікаційний код: 37989494) збитки у розмірі 420 807 (чотириста двадцять тисяч вісімсот сім) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 5 124 (п'ять тисяч сто двадцять чотири) грн. 13 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 312 (шість тисяч триста двадцять) грн. 11 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 7 574 (сім тисяч п'ятсот сімдесят чотири) грн. 53 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 31.07.2017.

Суддя О.А. Грєхова