УХВАЛА

28.07.2017Справа № 910/10374/17

За позовомCLIFFORD ALLIANCE LP
доПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні:
позивача1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
відповідача:2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни
3. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
4. ОСОБА_1
провизнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню
за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
доПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
провизнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

не викликалися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді господарського суду міста Києва знаходилася справа №910/10374/17 за позовом CLIFFORD ALLIANCE LP до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", за участю третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни, про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню.

Позовні вимоги за вказаними позовами обґрунтовані тим, що виконавчі написи приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни, вчинені 22.05.2017 на кредитному договорі №876/31/1 від 04.11.2014 та зареєстровані в реєстрі за №№779, 780, було вчинено з порушення приписів чинного законодавства України, у зв'язку з чим позивач та третя особа з самостійними вимогами на предмет спору вказують на наявність правових підстав для визнання їх недійсними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2017 прийнято до провадження справу №910/10374/17 та призначено її до розгляду на 09.08.2017.

Як вбачається із матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову за змістом якої просить вжити заходи до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих написів приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни, вчинених 22.05.2017 на кредитному договорі №876/31/1 від 04.11.2014 та зареєстровані в реєстрі за №№779, 780, які знаходяться на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчих проваджень №54007213 та №54007317.

Заява третьої особи з самостійними вимогами мотивована тим, що за час вирішення спору оскаржувані виконавчі написи може бути виконано, що унеможливить захист порушених прав позивача у визначений ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спосіб та досягнення мети звернення з даним позовом до суду навіть у випадку задоволення позову.

Суд вважає, що вказана заява позивача підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: - накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; - забороною відповідачеві вчиняти певні дії; - забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; - зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" встановлено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є встановлення наявності або відсутності підстав для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягає виконанню.

При цьому, як на підставу звернення з відповідними позовами позивачем та третьою особою з самостійними вимогами вказується на те, що оскаржувані виконавчі написи були вчинені за наявності порушень приписів ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п.п. 1-4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, за відсутності факту безспірності заборгованості в рахунок погашення якої їх вчинено, яка в свою чергу вже була стягнута відповідачем за виконавчими написами, вчиненими 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. та зареєстрованими в реєстрі за №704 та №705, на іпотечному договорі №876/31/1-3, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2041, за змістом яких в рахунок погашення заявленої банком спірної заборгованості пропонувалося звернути стягнення на належне ТОВ "ТЛК "Арктика" майно, тобто, з вчинення оскаржуваних виконавчих написів може призвести до подвійного стягнення з ТОВ "ТЛК "Арктика" одних і тих самих коштів, що суперечить приписам Конституції України.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній день оскаржувані виконавчі написи стали підставою для відкриття 23.05.2017 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчих проваджень №54007213 та №54007317 з їх виконання, які в подальшому було приєднано до зведеного виконавчого провадження №53999200.

Суд відзначає, що приписи ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", які встановлюють вичерпний перелік підстав зупинення виконавчих дій, не містять такої підстави як оскарження виконавчого документу до суду, а вказують лише на обов'язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, на підставі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Тобто, звернення до суду з позовом про визнання оскаржуваних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв'язку із порушенням приписів закону при їх вчиненні, не нівелює обов'язку державного виконавця вчинити примусові дії з їх виконання в порядку та в межах строків, визначених Законом України "Про виконавче провадження", що свідчить про обґрунтованість посилань заявника на можливе їх виконання (стягнення визначених коштів) за час вирішення даного спору в суді.

В той же час, заявником наголошується на тому, що визначена оскаржуваними виконавчими написами заборгованість вже була стягнута Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчих проваджень №53731207 та №53995297, відкритих на підставі виконавчих написів, вчинених 27.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. та зареєстрованих в реєстрі за №704 та №705, на іпотечному договорі №876/31/1-3, посвідченому 04.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованому в реєстрі за №2041, за змістом яких в рахунок погашення відповідної заборгованості пропонувалося звернути стягнення на належне ТОВ "ТЛК "Арктика" майно, наслідком чого стало отримання відповідачем свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів про реалізацію предмета іпотеки від 24.05.2017, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. за реєстровим номером 2178, та реєстрація за ним права власності на належне ТОВ "ТЛК "Арткика" майно.

Відтак, обґрунтованим є посилання на те, що невжиття заходів до забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення стягнення за оскаржуваними виконавчими написами може зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог, адже у разі повного виконання спірних виконавчих написів таке задоволення позову не призведе до фактичного відновлення прав та інтересів, з метою захисту яких позивач та третя особа з самостійними вимогами і звернулися з відповідним позовом до суду, оскільки запропоновані до стягнення за ними кошти вже будуть стягнуті і з метою їх повернення заявнику доведеться знову звертатися до суду з новими позовами та витрачати додаткові кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Вказаними нормами закону передбачено, що власник має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, є заходи забезпечення виконання рішення суду.

Так суд зазначає, що стягнення коштів у зв'язку із вчиненням державним виконавцем виконавчих дій щодо виконавчих написів нотаріуса, правомірність яких оскаржується, по суті, зводиться до можливості позбавлення власника свого права власності на майно - грошові кошти, у випадку встановлення судом обставин щодо неправомірності вчинення відповідних виконавчих написів.

Враховуючи те, що на час розгляду справи розпочато процедуру виконання спірних виконавчих написів, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, вжиття заходів забезпечення позову в даній справі відповідає ст. 67 Господарського процесуального кодексу України.

Суд відзначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Оцінюючи ефективність обраного позивачем заходу до забезпечення позову, суд вважає за можливе зупинити стягнення за спірними виконавчими написами.

Аналогічні висновки щодо необхідності з метою забезпечення належного захисту прав і інтересів осіб зупинення виконавчого провадження до розгляду спору про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого відкрито відповідне виконавче провадження, містяться в постановах Вищого господарського суду України від 19.09.2015 у справі №915/628/15, від 22.09.2015 у справі №915/574/15, від 24.12.2014 у справі №910/21706/14, від 05.02.2014 у справі №908/3398/13, від 16.04.2013 у справі №5006/43/146пн/2012.

При цьому, судом враховано, що обраний захід до забезпечення позову не повинен мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У даному випадку зупинення стягнення за виконавчими написами, які є предметом спору у даній справі, в якості заходу до забезпечення позову, не може перешкоджати господарській діяльності відповідача.

Разом з тим, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд вважає, що застосування вищезгаданого заходу не порушує прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового спору чи інших осіб, що не є його учасниками.

З огляду на викладене, з метою запобігання можливим потенційним порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача та третьої особи з самостійними вимогами, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може породжувати подання нових позовів, зокрема стосовно відшкодування стягнутих коштів (у разі встановлення судом обставин неправомірності видачі оскаржуваних виконавчих написів), суд вважає обґрунтованими вимоги щодо зупинення стягнення на підставі виконавчих написів, вчинених 22.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксаною Віталіївною на кредитному договорі №876/31/1 від 04.11.2014 та зареєстрованих в реєстрі за №779 та №780, які знаходиться на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчих проваджень №54007213 та №54007317.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" про забезпечення позову задовольнити.

2. З метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набранням рішенням у даній справі законної сили, зупинити стягнення на підставі виконавчих написів, вчинених 22.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксаною Віталіївною на кредитному договорі №876/31/1 від 04.11.2014 та зареєстрованих в реєстрі за №779 та №780, які знаходиться на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчих проваджень №54007213 та №54007317.

3. Ухвала про вжиття заходів до забезпечення позову набирає законної сили з 28.07.2017, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 28.07.2020.

4. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (04086, м. Київ, вул. О.Теліги, 41; ідентифікаційний код 37075024).

5. Боржником за даною ухвалою є Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; ідентифікаційний код 00032129).

Суддя Пукшин Л.Г.