ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2017 р. Справа № 909/208/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий-суддя: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Коростенська О.І.,

за участю представників сторін :

від прокурора: Рогожнікова Н.Б. (посвідчення № 011146 від 24.10.2012);

від позивача-1 (стягувач-1): не зявився;

від позивача-2 (стягувач-2):ОСОБА_2 (довіреність №27 від 15.05.2017);

від позивача-3 (стягувач-3): не зявився;

від відповідача (боржник): не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго №44/22-717 від 22.06.2017,

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017

про відстрочку виконання рішення суду

за заявою комунального підприємства Водотеплосервіс Калуської міської ради про відстрочку виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014

у справі №909/208/14, суддя Грица Ю. І.

за позовом Калуського міжрайонного прокурора

в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості

в особі державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго

в особі Виробничої філії Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго Калуська теплоелектроцентраль

до відповідача комунального підприємства Водотеплосервіс Калуської міської ради

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 частково задоволено заяву комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про відстрочку виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14.

Відстрочено виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14 на 24 (двадцять чотири) календарні місяці.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у разі відстрочки виконання рішення суду дебіторська заборгованість стягувача не перестане бути сумнівною, не збільшить базу для відрахування частини чистого прибутку до бюджету за нормативом 75% та не призведе до значних витрат та відтоку оборотних коштів ДПЗД "Укрінтеренерго", оскільки такі обставини документально не підтверджені і не випливають з Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "дебіторська заборгованість".

Пункт дев'ятий вказаного Положення передбачає, що коефіцієнт сумнівності зростає зі збільшенням строків непогашення дебіторської заборгованості, а тому якщо борг є сумнівний, то відстрочка виконання рішення збільшує коефіцієнт сумнівності, а не робить її несумнівною.

Місцевий господарський суд зазначає, що з врахуванням виключних обставин: важкого фінансового стану відповідача, виконання рішення суду призведе до негативних наслідків для підприємства, що взагалі унеможливить виконання рішення про стягнення коштів. Саме відстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати фінансові кошти для повного його виконання.

В апеляційній скарзі державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про відстрочку виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції надаючи комунальному підприємству «Водотеплосервіс» Калуської міської ради (відповідач) відстрочку в виконанні рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 на 24 місяці не порівняв фінансовий стан сторін (стягувача та боржника) та не проаналізував негативні наслідки, які виникнуть у сторін внаслідок затримки виконання рішення суду, чим порушив справедливий баланс інтересів, закріплений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, вказує на те, що внаслідок затримки виконання рішення суду державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» позбавлено права на вільне користування своїми грошовими коштами протягом надмірно тривалого часу без отримання компенсації, що призводить до непрогнозованих значних витрат й відтоку оборотних коштів, які ставлять стягувача у складний та несприятливий фінансовий стан.

Також, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не зясовано реальної спроможності та імовірності виконання відповідачем рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14 через 24 місяці, що призводить до необґрунтованої затримки виконання такого рішення суду.

Скаржник, посилаючись на ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», спростовує посилання суду першої інстанції на те, що відстрочка виконання рішення призведе до зняття арешту з його банківських рахунків та можливість останнього акумулювати грошові кошти для сплати судового збору для подальшої подачі позовів про стягнення заборгованості з його боржників й проведення розрахунків з наявними кредиторами (стягувачами), серед яких і державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Вказує апелянт й на відсутність відповідача у реєстрі підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», що помилково не перевірено судом першої інстанції.

В судове засідання зявився прокурор та представник позивача-2 (стягувача-2). Представники позивачів-1, 3 в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, апеляційний господарський суд їх неявку в судове засідання розцінює як без поважних причин.

17.07.2017 до Львівського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №863 від 17.07.2017 про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що уповноважені представники останнього перебувають у щорічній основній відпустці, а також необхідністю подачі додаткових доказів, які підтверджують вжиття заходів щодо погашення наявної заборгованості й дієвість відстрочки виконання рішення суду. Також, з метою запобігання порушення процесуального строку розгляду справи, 18.07.2017 до Львівського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №873 від 18.07.2017 про продовження строку розгляду справи.

Заслухавши думку прокурора та представника позивача-2 щодо заявлених відповідачем клопотань, апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні вищезазначених клопотань, неявку відповідача суд розцінює як без поважних причин, а тому відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів.

У п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розяснено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Доводи відповідача про неможливість забезпечення участі уповноважених представників в судове засідання через їх перебування в щорічній основній відпустці, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки: відповідач не був позбавлений права і можливості на забезпечення за необхідності участі у судовому засіданні іншого представника з осіб, які не пов'язані з ним трудовими відносинами; відповідачем не доведена неможливість такої заміни представника і розгляду справи без участі представника; ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 у справі №909/208/14 про призначення розгляду справи на 19.07.2017 явка представника відповідача не визнавалась обовязковою.

Таким чином, участь у справі не обмежується одним представником, а доводи відповідача про неможливість забезпечення участі уповноваженого представника в судове засідання є необґрунтованими.

Також, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи відповідача про необхідність подачі додаткових доказів, які підтверджують вжиття заходів щодо погашення наявної заборгованості й дієвість відстрочки виконання рішення суду, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апелянт (стягувач-2) та прокурор в судовому засіданні 19.07.2017 підтримали доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про відстрочку виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення прокурора та представника апелянта в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове скасування ухвали ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 та відповідно часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 частково задоволено позов та стягнуто з КП "Водотеплосервіс" на користь ДПЗД "Укрінтеренерго" в особі виробничої філії ДПЗД "Укрінтеренерго" "Калуська теплоелектроцентраль" 13 420 536,43 грн. заборгованості, 169 710,49 грн. - пені, 812 059,12 грн. - штрафу, 98 437,82 грн. - 3% річних, 44 181,39 грн. - інфляційних втрат. Стягнуто з КП "Водотеплосервіс" в доход Державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

29.04.2014 на виконання вищевказаного рішення видано накази №532 та №533 (а.с.99-10, т.1).

24.05.2017 КП "Водотеплосервіс" (відповідач) звернулося до суду із заявою № 675 (а.с.49-55, т.2), в якій просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14 на 60 календарних місяців.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначає, що основним завданням КП "Водотеплосервіс" є забезпечення споживачів міста Калуша послугами з водо-, теплопостачання та приймання стічних вод, зокрема, стратегічно важливих підприємств міста.

Внаслідок винесення рішення про примусове стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, робота підприємства стане повністю паралізованою, підприємство буде поставлено в складне фінансове становище, що в свою чергу тягне за собою неможливість господарської діяльності підприємства, а отже і подачі міста тепла, води та відкачування господарсько-пробутових стоків.

Заявник зазначає, що наявність на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС та дії державного виконавця щодо блокування рахунків КП "Водотеплосервіс" паралізує всю роботу підприємства, штучно створює борги по заробітній платі, податкам, платі за електроенергію та може призвести до екологічного лиха.

Крім того, відповідач зазначив, що підприємством частково виконано рішення на суму 197 574,11 грн. Боржник зазначає, що в зв'язку зі складною ситуацією, постійно зростаючими боргами населення, непокриттям таких боргів субсидією, без відстрочки виконання рішення реальної можливості виконати рішення суду у КП "Водотеплосервіс" не буде, і як наслідок не буде відшкодовано наявну за рішенням суду заборгованість підприємства перед постачальником теплової енергії.

На підставі наведеного, заявник посилається на обґрунтованість та наявність обставин, що зроблять неможливим виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014, в звязку з чим просить суд відстрочити виконання судового рішення у даній справі на 60 календарних місяців.

В підтвердження викладеного заявник подав суду довідку про стан розрахунків населення за послуги водотеплопостачання та водовідведення станом на 22.05.2017, копії постанов про арешт коштів підприємства, копії повідомлень від ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про припинення електропостачання, адресовані КП "Водотеплосервіс".

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно пункту 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, який діє з 05.10.2016, передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що:

1) виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Окрім того, суд першої інстанції повинен був врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обовязковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів на підставі довідки ним виготовленої. Обовязково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

З огляду на те, що нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення виконання рішення, тому суд оцінює докази, які підтверджують такі обставини.

Як на підтвердження важкого фінансового стану, боржник посилається на довідку про стан розрахунків населення за послуги водотеплопостачання та водовідведення станом на 22.05.2017, однак вказана довідка є внутрішнім документом заявника-боржника, а тому не відображає обєктивного фінансового стану боржника та не є належним доказом, який б підтверджував важкий фінансовий стан останнього, а тому місцевий господарський суд безпідставно врахував вказаний доказ як належний без оцінки інших обставин по справі, в тому числі інтересів стягувача.

Що стосується копії постанов про арешт коштів підприємства, копії повідомлень від ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про припинення електропостачання, адресовані КП "Водотеплосервіс", то апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вказані докази прямо не підтверджують припинення господарської діяльності боржника та його фінансовий стан.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що сам по собі незадовільний фінансовий стан боржника, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, оскільки їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача).

Як встановлено апеляційним судом при розгляді питання про відстрочку виконання рішення суду першої інстанції враховано те, що відповідач за статутом своєї діяльності здійснює забезпечення фізичних та юридичних осіб м. Калуша теплопостачанням та водопостачанням, є єдиним у м. Калуш субєктом відносин у сфері питної води, яке має проводити гарантоване першочергове забезпечення питною водою населення, а також частково погасив заборгованість, що дає підстави вважати ці обставини як виключні для відстрочки рішення суду.

Як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції, місцевий господарський суд, надавши відстрочку виконання рішення на 24 календарні місяці надмірно затримав його виконання та не врахував, що остаточне рішення суду першої інстанції винесене 15.04.2014 й станом на момент розгляду в суді першої інстанції повністю не виконане, тобто право позивача на ефективний судовий захист не реалізовано протягом 37 місяців.

З цих підстав оскаржувана ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 підлягає частковій зміні в частині строку відстрочки виконання рішення суду з 24 календарних місяців до 3 календарних місяців.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "ОСОБА_1 України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

На відміну від місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач відсутній у реєстрі підприємств, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Також, апеляційним господарським судом встановлено, що до відповідача (боржник) не може бути застосовано положення п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому провадженні в даній справі стягувачем не є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "ОСОБА_1 України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, як це встановлено вищезазначеною нормою матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, а тому обґрунтованими є посилання скаржника на ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», якою спростовуються посилання суду першої інстанції на те, що відстрочка виконання рішення призведе до зняття арешту з його банківських рахунків та можливість останнього акумулювати грошові кошти для сплати судового збору для подальшої подачі позовів про стягнення заборгованості з його боржників й проведення розрахунків з наявними кредиторами (стягувачами), серед яких і державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково обґрунтовані, а тому апеляційна скарга стягувача підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 частковій зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи апелянтом згідно платіжного доручення №641 від 21.06.2017 сплачено 1600,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача-боржника на користь стягувача 1600,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 121 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго частково задоволити.

Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 в справі №909/208/14 частково змінити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2014 у справі №909/208/14 на 3 (три) календарні місяці.

В решті ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 в справі №909/208/14 залишити без змін.

Стягнути з комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради (вул. Окружна, 8, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300, ) на користь державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080, ) 1600,00 грн. судового збору.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 24.07.2017.