РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2017Справа №910/9690/17

За позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування»

До відповідача публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

Про відшкодування 163610,14 грн. в порядку регресу

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Кузьменко Х.В. (за дов.)

від відповідача не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування шкоди у розмірі 163610,14 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Суд своєю ухвалою від 19.06.2017 порушив провадження у справі № 910/9690/17.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі посилаючись на те, що сплатив позивачеві 150000,00 грн. (17.06.2017 - 100000,00 грн. за полісом АІ/9806987 та 04.07.2017 - 50000,00 грн. за договором № УА/136925 від 25.07.2016, укладеним між публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та страхувальником, за яким було застраховано відповідальність осіб, які експлуатують на законних підставах відповідний транспортний засіб).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

12.01.2016 товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля НОМЕР_1.

08.11.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, автомобіля «Infiniti», державний номер НОМЕР_2, та автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3.

Згідно з постановою Баришівського районного суду Київської області від 08.12.2016 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_3.

Майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_3, застраховані публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» за полісом АІ/9806987 (далі Договір-2). Умовами Договору-2 передбачено ліміт за шкоду майну у розмірі 100000,00 грн., франшизу - 0 грн..

Відповідальність осіб, які експлуатують на законних підставах автомобіль «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_3, застрахована публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» за договором № УА/136925 від 25.07.2016 (далі - договір № УА/136925 від 25.07.2016). Умовами договору № УА/136925 від 25.07.2016 передбачено ліміт відповідальності у розмірі 50000,00 грн., франшизу - 0 грн..

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страхові акти, за якими до виплати підлягає 163610,14 грн..

Страховик виплатив страхувальнику 163610,14 грн. страхового відшкодування.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 163610,14 (163610,14-0).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в даному випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механічними, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст даної статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування», і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача страхувальнику шкоди (суброгація).

Однак, даними нормами не визначено межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто розмір страхової суми, яку страховик зобов'язаний виплатити. З огляду на це посилання позивача на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» як на законодавчі приписи, які покладають на відповідача обов'язок сплатити всю суму відновлювального ремонту, є безпідставним, оскільки обов'язок з відшкодування шкоди не є предметом правового регулювання цих норм. Крім того, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною і її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Відповідальність страховика полягає у виконанні обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником, у межах страхових сум. Межі страхового відшкодування, тобто розмір грошової суми, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, визначаються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідним страховим полісом, що є єдиною формою внутрішнього договору страхування.

Шкода є економічною кількісною категорія, що виражає вартість збитків. Встановлюючи межі відшкодування шкоди, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначає порядок визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, що її заподіяла.

За загальним правилом, яке наведено у ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісів, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Витрати, які є складовою шкоди як вартісного вираження збитків при пошкодженні транспортного засобу і підлягають відшкодуванню, визначенні ст. 29 Законом України «Про страхування», витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід розмежовувати реальні збитки, заподіяні транспортному засобу, які фактично поніс страховик і право на які у нього виникло на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», та збитки у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, обов'язок відшкодування яких виник у страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001, № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Отже, розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов'язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на це, забезпечення наданого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов'язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов'язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Підсумовуючи викладене, у позивача до відповідача виникло право вимагати відшкодування витрат на суму 150000,00 грн. (100000,00 грн. - за полісом АІ/9806987 та 50000,00 грн. - за договором № УА/136925 від 25.07.2016).

Враховуючи, що під час розгляду справи в суді відповідач відшкодував позивачеві 150000,00 грн., суд припиняє провадження у справі в частині стягнення 150000,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору. В іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір з вимоги про стягнення 150000,00 грн. покладається на відповідача, оскільки неправильні дії останнього призвели до звернення з позовом до суду. В іншій частині судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення 150000,00 грн..

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (вул. Електриків, 29-А, м. Київ, 04176, код 20842474) на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (вул. Велика Кільцева, 56, село Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, 08131, код 35429675) 2250,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 01.08.2017.

Суддя С. А. Ковтун