ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2017 р. Справа № 917/704/17

за позовом Комунального підприємства "Полтаваелектроавтотранс" Полтавської міської ради, вул. Халтуріна, 10, м. Полтава, Полтавська область,36014

до Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва № 23", вул. Шевченка, 11, с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область,38762

про стягнення 26115,04 грн. заборгованості

Cуддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №6 від 23.01.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №01/03-ю від 01.03.2017 року

Обставини справи: Комунальне підприємство "Полтаваелектроавтотранс" Полтавської міської ради звернулось з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва № 23" про стягнення 26115,04 грн. заборгованості за договором про надання послуг №99 від 01.12.2016 року, з яких: 18954,66 грн. - сума основного боргу, 6231,60 грн. - 3% річних, 928,78 грн. - сума індексу інфляції.

Суд ухвалою від 17.05.2017 року порушив провадження у справі №917/704/17 та призначив її до розгляду у судовому засіданні на 01.06.2017 року.

18.07.2017 року від відповідача до суду надійшли заперечення на позовну заяву (арк. с. 32), в яких відповідач не погоджується із розрахунком штрафних санкцій та надає зустрічний розрахунок. До заперечень відповідачем додано Витяг з ЄДР (арк. с. 33-40).

Представник відповідача в судовому засіданні 01.08.2017 року підтримала свої заперечення викладені у відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні погодилась з сумами перерахунку штрафних санкцій наданих відповідачем до заперечень.

В судовому засіданні 01.08.2017 року суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення згідно статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.12.2016 року між Комунальним підприємством "Полтаваелектроавтотранс" Полтавської міської ради (виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Управління механізації будівництва № 23" (замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №99 (арк. с.10).

Відповідно до п.1.1. договору виконавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, виконати послуги з перенесення контактної тролейбусної мережі при капітальному ремонті вулиці Леніна (вул. Небесної сотні) (від вул. Пролетарська (вул. ОСОБА_3) до просп. Першотравневий) у місті Полтава. друга черга, а замовник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити послуги згідно акту виконаних робіт (п.1.1. договору).

Згідно п. 2.1. договору здача-приймання виконання робіт оформляється актом (накладною) виконаних робіт (наданих послуг) виконавцем, який підписується сторонами, якщо замовник не виставляє мотивовану відмову від-прийняття наданих послуг.

Загальна сума договору визначається згідно рахунків-фактур, актів виконаних робіт (наданих послуг) (п. 3.1. договору).

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що замовник зобов'язаний своєчасно сплачувати виконавцю за надані послуги згідно виставлених рахунків-фактур.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним на виконання умов договору були виконанні відповідачу послуги на загальну суму 18 954,66 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2274 від 30.12.2016 року (арк. с. 12).

Як зазначає позивач, відповідач за надані послуги не розрахувався, тому позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №01-11.257/5юр від 04.04.2017 року (отримана відповідачем 06.04.2017 року ) з вимогою оплатити існуючу заборгованість в сумі 18 954,66 грн. (арк. с. 9). Зазначена претензія залишена відповідачем без реагування.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору про надання послуг №99 від 01.12.2016 року, яка складається з основного боргу в сумі 18 954,66 грн., 3% річних в сумі 6231,60 грн. та інфляційних в сумі 928,78 грн. (розрахунок арк. с. 3).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про надання послуг , згідно якого, в силу ст. 901 одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 1 ст. 903 якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Оскільки сторонами в договорі про надання послуг №99 від 01.12.2016 року не було погоджено строку оплати наданих послуг то відповідний строк виконання грошового зобов'язання визначається за правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п.1.7 Постанови від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялася претензія №01-11.257/5юр від 04.04.2017 року (отримана відповідачем 06.04.2017 року ) з вимогою оплатити існуючу заборгованість за договором в сумі 18 954,66 грн. (арк. с. 9).

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, момент отримання відповідачем претензії, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був виконати свій обов'язок з оплати за надані позивачем послуги у строк до 13.04.2017 (включно).

Однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідач не сплатив позивачу грошові кошти у сумі 18 954,66 грн.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, що підписаним сторонами актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2274 від 30.12.2016 року (арк. с. 12) підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 18 954,66 грн.

Отже, відповідач підписавши договір про надання послуг №99 від 01.12.2016 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2274 від 30.12.2016 року, взяв на себе зобов'язання з оплати наданих йому позивачем послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу3% річних в сумі 6231,60 грн. та інфляційних в сумі 928,78 грн. (розрахунок арк. с. 3).

Однак позивачем при нарахуванні 3% річних та інфляційних не враховано, що до договору про надання послуг, в якому не визначено строк виконання боржником, обов'язку необхідно застосовувати приписи частини 2 статті 530 ЦК України.

Вимога про сплату боргу була отримана відповідачем 06.04.2017 року про що свідчить вхідний штам (арк.с.9) то з врахуванням приписів статей 253,530 ЦК України обов'язок про сплату боргу в сумі 18954,66 гривень у відповідача виник лише з моменту отримання вимоги від позивача, а прострочення з оплати почалось лише з 14.04.2017 року.

З урахуванням вищевикладеного судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятору "ОСОБА_2: ОСОБА_4 " з яких стягненню підлягають 28,04 грн. 3% річних та 170,59 грн. інфляційних.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 18 954,66 грн. основного боргу, 170,59 грн. інфляційних, 28,04 грн. 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Управління механізації будівництва № 23" (вул. Шевченка, 11, с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область,38762, ідентифікаційний код 04715606) на користь Комунального підприємства "Полтаваелектроавтотранс" Полтавської міської ради (вул. Халтуріна, 10, м. Полтава, Полтавська область,36014, ідентифікаційний код 03328511) 18954,66 грн. основного боргу, 28,04 грн. 3% річних, 170,59 грн. інфляційних, 1173,47 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Повне рішення складено 03.08.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.