ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. Справа № 917/400/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є. , суддя Істоміна О.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 13.07.2017 р.;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 2001 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017 р. у справі № 917/400/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Херсон,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, с. Яреськи, Шишацького району Полтавської області

про стягнення 247213,56 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 247213,56 грн. збитків, завданих втратою вантажу, переданого відповідачеві за договором перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.05.2017 р. у справі № 917/400/17 (суддя Семчик О.С.) відмовлено в позові повністю.

Рішення обґрунтоване, зокрема, з тих підстав, що позивачем не доведено факт наявності між сторонами договірних відносин щодо перевезення вантажу, під час якого сталася його крадіжка, у звязку з чим відсутні підстави вважати, що понесені позивачем збитки, виникли в результаті протиправної поведінки відповідача та з його вини, відповідно й відсутній в діях відповідача склад цивільного правопорушення як підстава для стягнення з нього збитків і т. ін.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається зокрема на безпідставний висновок господарського суду першої інстанції про недоведеність факту укладення між сторонами договору перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21, в обґрунтування якого суд послався на те, що надана відповідачем заявка від 09.02.2017 р. № 1-21 не є доказом укладання такого договору та відповідно до законодавства, оформленню заявки на перевезення вантажу повинно передувати укладення договору перевезення вантажу.

Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції не врахував факт двостороннього підписання сторонами зазначеної заявки на перевезення вантажу, яка відповідає вимогам статті 909 Цивільного кодексу України та є спрощеною формою укладення договору перевезення вантажу.

Також відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини, які зазначені в позовній заяві, з яких вбачається наявність повного складу цивільного правопорушення, як підстави для стягнення з відповідача спірної суми збитків і т. ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 7414 від 14.07.2017 р.) просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, з підстав, що зазначені у відзиві.

Зокрема, відповідач зазначає про невідповідність обставинам справи посилання позивача в апеляційній скарзі на укладення 09.02.2017 р. між сторонами даного спору договору перевезення вантажу, оскільки підписана сторонами заявка № 1-21 від 09.02.2017 р. не є доказом укладення такого договору.

Також відповідач зазначає, що вона не отримувала вантаж від позивача для перевезення, оскільки в усіх наданих позивачем документах перевізником зазначено не відповідача, а ТОВ «Транслойд», позивач та відповідач не могли бути виконавцями перевезення за укладеним між ТОВ «Транслойд» та позивачем договором перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17, оскільки відповідно до умов цього Договору виконавцем може бути тільки юридична особа.

Крім цього, відповідач стверджує, що надана позивачем до матеріалів справи копія товарно-транспортної накладної № ТР-054860 від 10.02.2017 р., в якій відповідача визначено перевізником, є підробною, оскільки її підписав лише водій ОСОБА_5, а підписи позивача та відповідача відсутні та відповідачем надано до матеріалів справи копію іншої(справжньої) товано-транспортної накладної з тим самим номером та датою, в якій перевізником зазначено ТОВ «Транслойд».

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішення та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, повторно розглянувши справу, встановлено наступне.

04.01.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Транслойд (замовник) та позивачем (виконавець) укладено договір перевезення вантажу та транспортного експедирування № 0401/17(далі Договір перевезення вантажу та транспортного експедирування).

Згідно з п. 1.1. договору перевезення вантажу та транспортного експедирування, замовник доручає перевезення вантажів, а виконавець зобов'язується доставити надані замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, в свою чергу замовник зобов'язується вчасно оплатити послуги перевезення.

Відповідно до п. 2.1. Договору перевезення вантажу та транспортного експедирування, перевезення виконуються відповідно до Статуту автомобільного транспорту, Цивільного Кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про транспортно-експедиційну діяльність та інших діючих нормативних актів України. На кожне перевезення оформляється заявка (далі- заявка-1), яка складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою замовника і передається виконавцю за допомогою факсимільного зв'язку, електронним переказом (за допомогою мережі Інтернет) та є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.2.4. Договору перевезення вантажу та транспортного експедирування, виконавець (позивач) має право передавати свої повноваження з перевезення вантажів третім особам за письмовим погодженням із замовником.

Пунктом 5.2. Договору перевезення вантажу та транспортного експедирування передбачено, що виконавець несе повну майнову відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу виконавець компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

09.02.2017 р. ТОВ Транслойд на підставі Договору перевезення вантажу та транспортного експедирування подав позивачеві заявку на перевезення вантажу (побутової техніки) № 1 (далі - заявка-1), за маршрутом Калинівка (Макарівський р-н) - Харків (4). Вантажовідправником цього вантажу є ТОВ "ДІЄСА".

Відповідно до п. 5 заявки-1 виконавець має право передавати свої повноваження з перевезення вантажів третім особам за наявності письмового погодження із замовником.

Позивач у позові зазначає, що для виконання завки-1 вона залучила перевізника, а саме відповідача, з яким укладено договір перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21, оформлений підписаною сторонами заявкою із зазначеною датою та номером, згідно з умовами якого замовник (позивач) за оплату надає для перевезення вантажі, а перевізник (відповідач) зобов'язаний в цілісності доставити їх вантажоодержувачу.

На підтвердження договірних правовідносин між сторонами за договором перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21 позивачем надано копію заявки на перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21.

Згідно з п. 2 заявки на перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21 виконавець для здійснення перевезення використовує автомобіль марки МАН, державний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_5. В цій заявці вантажовідправник не зазначений.

Пунктом 11 заявки на перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21 передбачено, що виконавець несе повну майнову відповідальність незалежно від його вини за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу виконавець компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

На підтвердження факту здійснення на підставі заявки від 09.02.2017 р. № 1-21 перевезення вантажу відповідачем, позивач надав копію товарно-транспортної накладної № ТР-054860 від 10.02.2017р., у якій в графі "Автомобільний перевізник" зазначено: експедитор - ТОВ "Транслойд", експедитор - ФОП ОСОБА_3, перевізник - ФОП ОСОБА_4, а також зазначено водія - ОСОБА_5 і автомобіль НОМЕР_2.

В наданій позивачем копії товарнотранспортної накладної від 10.02.2017 р. № ТР054860 зазначено, що замовником (вантажовідправником) є ТОВ "ДІЄСА" наданий для перевезення товар (з певними назвами) на загальну суму 436238,57 грн. водію (експедитору) ОСОБА_5 для перевезення.В графі «Перевізник» зазначеній товарнотранспортній накладній перевізником зазначено відповідача-ФОП ОСОБА_4

Зазначена товарно-транспортна накладна підписана Кацапчук Вікторією-диспетчером із скріпленням підпису печаткою ТОВ «Дієсса», водієм ОСОБА_6, підписом відповідальної особи вантажоодержувача скріпленого печаткою юридичної особи, назва якою повністю не простежується, а читаємим є лише слово Полтава.Також на накладній проставлена печатка позивача-ФОП ОСОБА_3Підпис та печатка відповідача на накладній відсутні.Не засвідчений також відповідачем з написом «Згідно з оригіналом» та її підписом підпис водія ОСОБА_6 і відсутні документи, які підтверджують повноваження останнього

Під час перевезення вантажу за наведеною товарнотранспортною накладною мало місце викрадення його частини, а саме в кількості 20 одиниць техніки на загальну суму 242 366,24 грн., що підтверджується складеними 11.02.2017р. за участю представника вантажоодержувача (директора магазину № ТО23 ТОВ "Технополіс1") та водія ОСОБА_5 актами здавання-приймання ТМЦ за кількістю: № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9.

За цим фактом, за заявою водія ОСОБА_5 порушено кримінальне провадження № 0000631.

Як вбачається із зазначених актів здавання-приймання товарно-матеріальних цінностей по кількості, водій ОСОБА_7 діє згідно з довіреністю від перевізника ТОВ «Транслойд» № 09022017 від 09.02.2017 р.

Відповідно до існуючих правовідносин між позивачем та ТОВ Транслойд, за договором перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 позивач отримала від замовника - ТОВ Транслойд» претензійну вимогу № 1 вих. № 10 від 27.02.2017р. про стягнення збитків на суму 247 213,56 грн., завданих втратою вантажу. Нарахування суми збитків ТОВ Транслойд, здйснило у відповідності до отриманої ними вимоги про відшкодування сум заподіяних збитків вих. № 22/02/2017-2юр від 22.02.2017р. на суму 247 213,56 грн. від вантажовідправника ТОВ ДІЄСА, оскільки ТОВ Транслойд має договірні правовідносини з ТОВ ДІЄСА, у відповідності до Договору № 07/05/16 від 01.06.2016р. При цьому, в суму збитків, власник вантажу включив суму прямих збитків - 242 366,24 грн., та суму упущеної вигоди (2% від суми прямих збитків) - 4847,32 грн.

На виконання претензії, станом на 03.04.2017 р. позивач здійснила відшкодування шкоди в сумі 247213,56 грн., що підтверджується наданими нею копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів. При цьому, на момент подання позивачем позову 13.03.2017р. (про що свідчить відбиток штампу відділення пошти на конверті, в якому надійшла позовна заява) позивачем сплачено ТОВ "ТРАНСЛОЙД" 100000,00 грн.

В процесі розгляду справи позивач надала копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, відповідно до яких сплатила ТОВ «Транслойд» іншу частину заявлених в наведеній претензії суми.

Зважаючи на зазначені обставини, позивач вважає, що сплачені нею ТОВ «Транслойд» в якості збитків за втрату вантажу за договором перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 сума 247 213,56 грн. є збитками (витратами), понесеними нею внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21 щодо збереження переданого йому вантажу, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача зазначеної суми.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов посилаюється, зокрема, на те, що договір про перевезення вантажу від 09.02.2017р. № 1-21, між сторонами у справі не укладався.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем не доведено факт наявності між сторонами договірних відносин щодо перевезення вантажу, під час якого сталася його крадіжка, у звязку з чим відсутні підстави вважати, що понесені позивачем збитки, виникли в результаті протиправної поведінки відповідача та з його вини, відповідно й відсутній в діях відповідача склад цивільного правопорушення як підстава для стягнення з нього збитків.

При цьому суд зазначив, що надана позивачем заявка від 09.02.2017 р. № 1-21 не є доказом укладання договору перевезення з огляду на те, що відповідно до чинного законодавства укладення договору перевезення вантажу повинно передувати оформленню заявки на перевезення вантажу, тобто заявка оформляється на підставі укладеного договору.Також суд в обґрунтування зазначеного висновку зазначив про те, що надана позивачем на підтвердження факту передання від нього товару водію відповідача копія товарно-транспортною накладної № ТР-054860 від 10.02.2017р. викликає сумніви щодо її достовірності, з огляду на твердження відповідача щодо підробки цього документу і надання ним на підтвердження цього оригіналу товарно транспортної накладної з таким самим номером та датою, в якій у графі "Автомобільний перевізник" зазначено не відповідача, а ТОВ "Транслойд", ненаданням позивачем оригіналу товарно-транспортної накладної, а також, на відсутність у матеріалах справи доказів того, що зазначений в товарно-транспортній накладній № ТР-054860 від 10.02.2017р. водій ОСОБА_5 є саме представником відповідача (оформлений подорожній лист, завірений відповідачем як перевізником), та ін.

Крім цього, суд послався на те, що в матеріалах справи відсутня письмова згода ТОВ "Транслойд" на передання позивачем (ФОП ОСОБА_3В.) своїх повноважень з перевезення вантажів відповідачу (ФОП ОСОБА_4А.), отримання якої передбачено п. 3.2.4. договору перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 та п. 5 складеної на його підставі заявки від 09.02.2017 р. № 1 (заявка-1).

Висновок господарського суду першої інстанції щодо відсутності протиправної поведінки та вини відповідача у витратах, які позивач просить стягнути в якості збитків, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам спору та матеріалам справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Як зазначено вище, предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача збитків, завданих порушенням ним умов укладеного з позивачем договору перевезення від 09.02.2016 р. № 1 в частині забезпечення схоронності переданого за договором вантажу.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Пунктом 11 договору перевезення від 09.02.2017 р. № 1-21 передбачено, що виконавець несе повну майнову відповідальність незалежно від його вини за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезененя вантажу до мементу передання його вантажоодержувачу.У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу виконавець компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

Як зазначено вище, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що зазначене порушення відповідачем-перевізником умов договору перевезення від 09.02.2017 р. № 1-21 обумовило необхідність понесення позивачем витрат на сплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Транслойд» за порушення договору перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 збитків у вигляді вартості втраченого вантажу.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, завданих порушенням договірного зобовязання потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, враховуючи положення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та положення статті 614 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію вини порушника зобовязання, позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, шкоди та причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою, а відповідач- відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень обумовлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є:

найменування та місцезнаходження сторін;

найменування та кількість вантажу, його пакування;

умови та термін перевезення;

місце та час навантаження і розвантаження;

вартість перевезення;

інші умови, узгоджені сторонами.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.1 Правил перевезень вантажів автомобільнима транспортом в Україні, затверджених наказоми Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568 (далі Правила)договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надаліЗамовники)

Надана позивачем копія заявки на перевезення вантажу 09.02.2016 р. № 1-21 є доказом укладення між позивачем та відповідачем договору перевезення вантажу, оскільки із зазначених норм вбачається, що законодавством допускається укладення такого договору як шляхом оформлення товарно-транспортної накладної, так і іншого документа, зазначена заявка відповідає вимогам закону щодо письмової форми,в тому числі вона підписана обома сторонами, містить всі істотні умови договору перевезення вантажу та інші умови, що регулюють правовідносини сторін з перевезення вантажу.

Відсутність у матеріалах справи доказів передбаченої п. 3.1.4. договору перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 згоди ТОВ «Транслойд» на залучення відповідача до перевезення вантажу не свідчить про недійсність договору перевезення від 09.02.2016 р. № 1-21, з огляду на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину.

Зазначена заявка не є заявкою, яка оформлюється відповідно до Правил ( п.10.1.,10.2. 10.1.), на підставі вже укладеного договору перевезення вантажу, форма якої встановлена додатком № 2 до Правил, оскільки не відповідає останній за реквізитами та своєю суттю, а саме, як зазначено вище, є письмовою формою договору перевезення вантажу, незважаючи на заголовок документа -заявка.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначає, зокрема, що він не здійснював перевезення вантажу для виконання заявки від 09.02.2016 р. № 1-21, оскільки вантаж йому не передавався.

В матеріалах справи відсутні докази передання відповідачеві та здійснення ним перевезення спірного вантажу.

Надана позивачем копія товарно-транспортної накладної № ТР054860 від 10.02.2017 р., за якою водієм ОСОБА_6 здійснювалося перевезення вантажу, частину якого було викрадено, не є доказом перевезення вантажу відповідачем перевізником, в тому числі за укладеним між позивачем та відповідачем договором перевезення, оформленим заявкою № 1-21 від 09.02.2016 р.

Пунктом 47 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого ОСОБА_8 Міністрів Української РСР від 27.06.69 року (далі - Статут) встановлено, що вантажовідправник повинен подати автотранспортному підприємству або організації на вантажі товарного характеру, що пред'являються до перевезення товарно-транспортні накладні. Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Облік транспортної роботи і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі путьових листів та прикладених до них товарно-транспортних накладних.

Пунктом 50 Статуту передбачено, що при прийманні вантажу до перевезення шофер-експедитор автотранспортного підприємства або організації пред'являє вантажовідправнику службове посвідчення і путьовий лист, завірений печаткою автотранспортного підприємства або організації.

ОСОБА_8 Кабінету Міністрів України від 5 січня 1995 р. N 7, наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 року N 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України

Відповідно до п. п . 11. Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись субєктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, імя, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість

вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

В товарно-транспортній накладній № ТР 54860 від 10.02.2017 р., копію якої надано позивачем в графі перевізник зазначено: «експедитор -ТОВ «Транслойд» експедитор ФОП «ОСОБА_3, перевізник - ФОП ОСОБА_4А.»

Також в цій накладній зазначено ті самі, що і в підписаній сторонами заявці на перевезення вантажу від 09.02.2016 р. № 1-21 маршрут перевезення, найменування вантажу, його габаритні та вагові характеристики, транспортний засіб (марка МАН держ. номер тягача АЕ 7127СК) та вимоги до нього, адреса, дата, час завантаження та розвантаження, вартість фрахту, водій (ОСОБА_5).

Проте, як зазначено вище, товарно-транспортна накладна підписана Кацапчук Вікторією-диспетчером із скріпленням підпису печаткою ТОВ «Дієсса», водієм ОСОБА_9, відповідальною особою вантажоодержувача без зазначення посади та прізвища, підпис якої скріплено печаткою невідомої юридичної особи, назва якої повністю не простежується, а читаємим є лише слово Полтава.Також на накладній проставлена печатка позивача-ФОП ОСОБА_3 щодо відповідності оригіналу. Підпис та печатка відповідача на накладній відсутні, як відсутні і докази наявності правовідносин між відповідачем та водієм ОСОБА_6 щодо здійснення останнім перевезення в якості представника відповідача (оформлений подорожній лист, завірений відповідачем як перевізником, договір доручення, трудовий договір, тощо).

Разом з тим, із доводів позивача та його представника вбачається, що у нього не було оригіналу зазначеної накладної, а тому відповідність наданої копії викликає сумніви і не підтверджена належним чином.

Як пояснив представник відповідача, ОСОБА_7 не був та не є представником чи працівником відповідача, а є особою, яка здійснює перевезення самостійно.

Представник позивача не обґрунтував, на підставі яких документів він як особа, яка організовує перевезення(експедитор) перевіряв наявність у водія ОСОБА_6 повноваженя на здійснення перевезення від імені відповідача, якого в накладній зазначено перевізником.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів.

Відповідно до цієї статті господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу Україн судами першої інстанції» наголошено, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості.

Належність доказів - спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 36 Господарськго процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на вимогу господарського суду першої інстанції не надано оригіналу зазначеної товарно-транспортної накладної.

Також оригінал цієї товарно-транспортної накладної не надано й суду апеляційної інстанції з посиланням на його відсутність, однак на її копії проставлено скріплений підписом представника позивача напис «Згідно з оригіналом», що свідчить про недостовірність цього доказу.

З наведеного вбачається, що надана позивачем копія товарно-транспортної накладної № ТР 54860 від 10.02.2017 р. не містить відомостей про передання зазначеного в ній вантажу відповідачеві та здійснення ним його перевезення та є неналежним доказом у справі.

Надана відповідачем копія та оригінал товарно-транспортної накладної з тим самим номером та датою, але в якій перевізником зазначено не відповідача, а ТОВ «Транслойд», виписана на інший товар ніж зазначений в наданій позивачем копії, з іншим найменуванням, кількістю товарних одиниць та вартістю, іншим пунктом відвантаження, а тому не містить відомостей щодо перевезення саме спірного вантажу, який було викрадено, тобто не є належним доказом у даній справі.

Отже, позивачем не доведено, що вантаж, на втрату якого він посилається як на підставу для стягнення збитків приймався та перевозився відповідачем як перевізником за укладеним між сторонами договором перевезення вантажу, у звязку з чим з матеріалів справи не вбачається протиправної поведінки відповідача у втраті цього вантажу, що виключає притягнення останнього до відповідальності у вигляді стягнення спірної суми збитків.

Крім відсутності в діях відповідача протиправної поведінки щодо втрати спірного вантажу, у звязку з тим, що він не приймав цей вантаж та не здійснював його перевезення, навіть в разі передання відповідачу вантажу для перевезення та його втрати останнім, відсутні правові підстави для відшкодування ним позивачу-експедитору витрат на сплату вартості цього вантажу замовнику за договором транспортного експедирування-ТОВ «Транслойд», оскільки в такому разі протиправна поведінка перевізника не спричиняє з необхідністю понесення позивачем зазначених витрат (відсутній безпосередній причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками).

До того ж, як зазначено вище, за фактом крадіжки розпочато кримінальне провадження і пошук осіб, винних у викраденні вантажу триває.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторонни (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договоромпослуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення глави 65 Цивільного кодексу України поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт, та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, інші види транспорту.

Допоміжним видом діяльності, повязаним з перевезенням вантажу є транспортна експедиція.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність.Танспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

Транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником

Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність Положення цього Закону поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Отже, договір перевезення та договір транспортного експедирування є окремими видами цивільно-правових договорів з різними предметами та субєктним складом. Експедиторська діяльність не є діяльністю з перевезення вантажу, а відноситься до допоміжної щодо перевезення діяльності з організації та забезпечення перевезень.

Чинне законодавство допускає здійснення обовязків експедитора перевізником за різними договорами (договором перевезення вантажу та договором транспортного експедирування) або в рамках одного змішаного договору згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України з елементами договору перевезення та транспортного експедирування.

В п. 1.1. договору перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17(розділ 1 Договору) сторони погодили, що за цим Договором замовник-ТОВ«Транслойд» доручає перевезення вантажів, а виконавець позивач зобовязується доставити надані замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі-вантажоодержувачу, а замовник вчасно оплатити послуги перевезення.

В п. 1.2. цього Договору сторони передбачили, що окрім безпосереднього здійснення перевезення, виконавець має право надавати замовникові послуги із транспортного експедирування вантажів, а в п. 1.3. Договору сторони узгодили, що якщо виконавець(позивач) при виконання Договору виконує обовязки перевізника, то сторони керуються загальними умовами перевезення вантажів, а при виконання позивачем обовязків експедитора, то сторони керуються загальними умовами транспортного експедирування.

Зважаючи на те, що, як зазначено вище, позивач для виконання укладеного з ТОВ «Транслойд» договору перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 не здійснював безпосередньо перевезення вантажу, а уклав з відповідачем договір перевезення вантажу від 09.02.2017 р. № 1-21, правовідносини позивача та ТОВ «Транслойд» за договором перевезення вантажу та транспортного експедирування від 04.01.2017 р. № 0401/17 регулюються положеннями законодавства про договір транспортного експедирування, а не про договір перевезення вантажів.

Як зазначено вище, законодавством передбачені обовязки перевізника за договором перевезення з доставки переданого йому вантажу та забезпечення його схоронності та відповідальність за невиконання цього обовязку .

Натомість законодавство не передбачає наявності у експедитора, який не виконує функції перевізника, обовязків з безпосередньої доставки вантажу у пункт призначення і забезпечення його схоронності та відповідної відповідальності експедитора перед клієнтом за доставку і забезпечення схоронності вантажу.В такому випадку експедитор не приймає вантаж від вантажовідправника, а як посередник у процесі перевезення лише надає послуги із організації та забезпечення перевезень, в той час як вантаж від вантажовідправника приймає перевізник і саме на нього покладена відповідальність за його доставку та забезпечення його схоронності.

Статтею 932 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом саме за порушення договору транспортного експедирування, а як зазначено вище, обовязки з доставки вантажу та забезпечення його схоронності законодавством та договором від 04.01.2017 р. № 0401/17 не покладено на позивача-експедитора.

Статтею 934 Цивільного кодексу України також передбачена відповідальність експедитора саме за порушення його обовязків за договором транспортного експедирування.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.

За невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

За змістом наведеної статті, експедитор відповідає перед клієнтом лише за порушення ним обовязків експедитора за договором транспортного експедирування та за дії і недогляд третіх осіб, залучених до виконання обовязків експедитора за таким договором.

Пунктом 5.2. Договору від 04.01.2017 р. № 0401/17 передбачена відповідальність позивача-виконавця за пошкодження, знищення, викрадення або втрату лише прийнятого до перевезення вантажу, проте, як зазначалось вище, позивач за наведеним Договором виконував функції лише експедитора, а не перевізника, він не приймав вантаж до перевезення.Тобто зазначений Договір передбачає відповідальність позивача за втрату вантажу лише у разі виконання ним функцій перевізника.

Законодавство та укладений між позивачем та ТОВ «Транслойд» договір від 04.01.2017 р. № 0401/17 не передбачає обовязків позивача як експедитора з доставки вантажу у пункт призначення, забезпечення його схоронності, а також його відповідальності за схоронність товару, який йому не передавався вантажовідправником, а тому втрата такого вантажу перевізником не спричиняє необхідність відшкодування його вартості замовнику.

В такому разі не підлягає застосування норма ч. 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач і якою передбачено право зворотної вимоги (регресу) особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, оскільки право регресу виникає лише як похідне від основного зобовязання з відшкодування шкоди за іншу особу, яке може бути встановлене законом чи договором, в той час, як експедитор відповідно до законодавства та договору від 04.01.2017 р. № 0401/17 не є особою, яка відповідає за перевізника перед ТОВ «Транслойд» чи ТОВ «Дієсса».

Таким чином, викладений в оскаржуваному рішенні висновок господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у звязку з відсутністю складу цивільного правопорушення відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких це рішення оскаржується, не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом й статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2017 р. у справі № 917/400/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_8 набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Істоміна О.А.