РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/9736/17

За позовомПриватного підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»
простягнення 80 829,50 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;
відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (надалі - «Товариство») про стягнення 80 829,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна № 1 від 01.07.2012 позивач передав відповідачу у строкове платне користування нерухоме майно, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню суборендних та комунальних платежів на користь позивача за договором № 1 від 01.07.2012 не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 61 192,60 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 119,26 грн., 3% річних у розмірі 2 595,00 грн. та інфляційних у розмірі 10 922,64 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.06.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 26.07.2017.

17.07.2017 від позивача надійшло до суду клопотання, в якому заявник просить провести судове засідання без участі його представника.

В судове засідання представник позивача не з'явились, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, будинок 5/1, ЛІТ.А, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2012 між Підприємцем (орендар) та Товариством (суборендар) був укладений договір суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна № 1 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування об'єкт суборенди (суборендне майно), згідно п. 1.2 даного Договору, з метою його використання для розміщення обладнання широкосмугового радіо доступу до мережі Інтернет та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування.

Відповідно до п. 5.1 Договору за суборенду майна, згідно даного Договору, суборендар сплачує орендарю суборендну плату.

Згідно з п. 5.2.1 Договору розмір суборнедної плати за місяць, за погодженням сторін, складає: 3000,00 грн. (три тисячі), без ПДВ.

В Пунктом 5.3 Договору визначено, що сума суборендної плати за поточний період сплачується суборендарем до 20 числа поточного місяця, в сумі вказаної в 5.2.1 даного Договору. Нарахування суборендної плати починається з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі об'єкту суборенди, згідно даного Договору.

Відповідно до п. 6.3 Договору суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю витрати за спожиту активну електроенергію, обсяги яких визначаються згідно показників електричного лічильника, встановленого суборендарем та за діючими тарифами місцевої енергопостачальної компанії. Підставою для відшкодування таких втрат є належним чином оформлений рахунок орендаря, акт зняття показників лічильника (належним чином підписаний сторонами), акт виконаних робіт (належним чином підписаний сторонами).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті суборендної плати та відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 61 192,60 грн.

Договір є договором суборенди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Матеріалами справи (актом приймання-передачі об'єкту суборенди № 1 від 01.07.2012) підтверджується факт передачі позивачем в суборенду, прийняття відповідачем та користування ним спірним майном у період з 01 лютого 2016 року по 31 травня 2017 року. За вказаний період позивачем нараховано до сплати суборендну плату у розмірі 45 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, заборгованість відповідача з суборендної плати перед позивачем становить 45 000,00 грн., а з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.3 Договору строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

В свою чергу, Договором не встановлений строк виконання зобов'язання щодо відшкодування заявлених позивачем витрат за спожиту активну електроенергію, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред'явлено відповідачу претензію № 1 від 11.05.2017, яка за своїм змістом є вимогою про сплату Товариством заборгованості за Договором у розмірі 61 192,60 грн., в тому числі відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію у розмірі 16 192,60 грн.

З огляду на викладене, відповідач мав відшкодувати позивачу витрати за спожиту активну електроенергію у семиденний строк від дня пред'явлення претензії № 1 від 11.05.2017.

Підприємцем в якості доказів наявності заборгованості з відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію надано суду Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000004 від 13.03.2017 на суму 1 422,00 грн., Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000001 від 31.01.2017 на суму 1 895,60 грн., Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000006 від 10.04.2017 на суму 1 113,00 грн. та Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000008 від 05.05.2017 на суму 732,00 грн.

Також, в якості доказу наявності заборгованості, позивач посилається на підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 27.12.2016.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Однак, вказаний акт звірки не містить жодного посилання на Договір суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна № 1 від 01.07.2012, а також з нього не можливо встановити за що сплачував та мав(має) сплатити відповідач, тобто не можливо встановити наявність чи відсутність конкретної заборгованості за Договором, а відтак у суду відсутні підстави для прийняття зазначеного акту звірки в якості належного та допустимого доказу.

Як вже зазначалось, сторони в п. 6.3 Договору дійшли згоди про те, що підставою для відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію є належним чином підписані сторонами акт виконання робіт, акт зняття показників лічильника та належним чином оформлений рахунок Орендаря.

Відтак, суд приходить до висновку, що підставою для здійснення відповідного відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію є належним чином оформлені Акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Як стверджує позивач в позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000006 від 10.04.2017 на суму 1 113,00 грн. та Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000008 від 05.05.2017 на суму 732,00 грн., не підписані уповноваженою особою відповідача та не містять відтиску печатки установи підпиємства, а тому, з урахуванням п. 6.3 Договору, не можуть бути належними та допустимими доказами надання зазначених в них послуг.

Таким чином, матеріалами справи (Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000004 від 13.03.2017 на суму 1 422,00 грн., Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № КВ-0000001 від 31.01.2017 на суму 1 895,60 грн.) підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем з відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію за період з 15 червня 2016 року по 11 травня 2017 року становить 3 317,60 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору суборендних платежів у розмірі 45 000,00 грн. та відшкодування витрат за спожиту активну електроенергію у розмірі 3 317,60 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, правомірними та обґрунтованими є позовні вимоги Підприємця про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 48 317,60 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 119,26 грн., 3% річних у розмірі 2 595,00 грн. та інфляційних у розмірі 10 922,61 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.01.2016 по 31.05.2017.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що за прострочення строків платежів, згідного даного Договору, суборендар сплачує орендарю пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день нарахування поділеної на кількість днів в році (365) за кожен день прострочення, але не більше 10 % від суми заборгованості.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що штрафні санкції нараховані ним 01.01.2016, тоді як прострочення виконання зобов'язання відповідача перед позивачем починається з лютого 2016 року.

Тобто, в даному випадку, правомірним є нарахування штрафних санкцій за кожний місяць простроченого зобов'язання зі сплати суборендних платежів починаючи з лютого 2016 року, а враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, саме з 23.02.2016.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також, суд зазначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання з відшкодування витрат за активну електроенергію має відбуватись з урахуванням ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, тобто з 23.05.2017, оскільки претензію № 1 від 11.05.2017 відповідачем отримано 15.05.2017, що підтверджується результатом пошуку за штрихкодовим ідентифікатором на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта».

Здійснивши власний розрахунок, враховуючи розмір позовних вимог, що підлягає задоволенню, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 4 831,76 грн. (10 % від суми заборгованості, з урахуванням п. 11.2 Договору), інфляційні у розмірі 4 584,93 грн. та 3% річних у розмірі 944,46 грн. В іншій частині інфляційні, 3% річних та пеня нараховані безпідставно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємця заборгованості у розмірі 48 317,60 грн., пені у розмірі 4 831,76 грн., інфляційних у розмірі 4 584,93 грн. та 3% річних у розмірі 944,46 грн.

В іншій частині (заборгованість у розмірі 12 850,00 грн., пеня у розмірі 1 287,50 грн., інфляційні у розмірі 6 337,71 грн. та 3% річних у розмірі 1 650,54 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятиткльська, 5/1, літера А; ідентифікаційний код 30753866) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 (33016, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 48 317,60 (сорок вісім тисяч триста сімнадцять) грн. 60 коп., пеню у розмірі 4 831 (чотири тисячі вісімсот тридцять одна) грн. 76 коп., інфляційні у розмірі 4 584 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 93 коп., 3% річних у розмірі 944 (дев'ятсот сорок чотири) грн. 46 коп. та судовий збір у розмірі 1 161 (одна тисяча сто шістдесят одна) грн. 53 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.07.2017.

Суддя В.П. Босий