РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

18 липня 2017 року Справа № 906/106/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Гулова А.Г.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - пред-ка Поставенського О.А. (пост.дов. б/№ від 20.07.2016 р.), пред-ка Дєдяєва Ю.О. (пост.дов. б/№ від 06.06.2017 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Державного підприємства "Спецагролізинг"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 р.

у справі № 906/106/17 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Державного підприємства "Спецагролізинг"

до Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"

про зобов'язання повернути майно

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі № 906/106/17 відмовлено в задоволенні позову Державного підприємства "Спецагролізинг" до дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" про зобов'язання повернути майно за договором зберігання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач Державне підприємство "Спецагролізинг" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі № 906/106/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" отримано від позивача майно у кількості 7 одиниць, а саме: комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 з заводським номером 011212-01КОСЗ у кількості 1 одиниця; комплекс зерноочисний КЗ-50 з заводським номером 021212-01КЗ у кількості 1 одиниця; комплекс зерноскидачі самопересувні ЗМ-110 у кількості 3 одиниці із заводськими номерами 31212-013М, 031212-023М, 031212-033М; елеватори кошові зернові ЕКЗ-25-01 у кількості 2 одиниці із заводськими номерами 041212-01ЕКЗ, 041212-02ЕКЗ, що підтверджується актом приймання-передачі від 03.12.2012 р., який є додатком № 2 до договору відповідального зберігання № 2, укладеного сторонами 03.12.2012 р.

Скаржник доводить, що підписаний сторонами акт приймання-передачі від 03.12.2012 р. є доказом отримання відповідачем майна, і такий доказ не спростований відповідачем.

Також скаржник зазначає, що на підтвердження факту проведення розрахунків за договором відповідального зберігання господарському суду наданий оригінал банківської виписки від 24.04.3013 р. для огляду в судовому засіданні, і копія залучена до матеріалів справи.

Посилаючись на норми ст.ст.936-938, 942, 949, 953 ЦК України, скаржник доводить, що підтвердженням передачі-приймання майна на зберігання є не факт підписання договору відповідального зберігання, а факт передачі майна за актом зберігачеві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що договір зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р., на якому будується позовна вимога позивача/скаржника дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" не укладався і не існує.

Також зазначає, що правовідносини щодо зберігання майна на підставі договору № 2 від 03.12.2012 р. спростовуються відсутністю актів перевірок майна, відсутністю доказів оплати по договору зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р., акту приймання-передачі майна на зберігання та доручення на його отримання та відсутністю документів, які б підтверджували місце зберігання товару. Вважає, що акт № ВС-0000002 від 31.03.2013 р. здачі-приймання робіт (надання послуг) викликає сумнів, оскільки сам підпис викликає сумнів без вказівки на особу/посаду підписанта.

Просить врахувати такі обставини і рішення Господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі № 906/106/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

30.05.2017 р. до Рівненського апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Спецагролізинг" надійшло клопотання про витребування доказів - просить суд витребувати у Головного слідчого управління Національної поліції України договори, укладені Державним підприємством «Спецагролізинг» та Дочірнім підприємством Відкритого акціонерного товариства «Вібросепаратор «ВС-Партнер», а саме: договір поставки № 1 від 03.12.2012 р., договір поставки № 2 від 03.12.2012 р., договір поставки № 3 від 03.12.2012 р., договір поставки № 4 від 03.12.2012 р. та договір зберігання № 2 від 03.12.2012 р. Обґрунтовуючи клопотання, скаржник зазначає, що після прийняття рішення у даній справі скаржником виявлено, що договори, які свідчать про існування правовідносин зберігання між сторонами, вилучені під час обшуку слідчим слідчої групи Генеральної прокуратури України у рамках досудового розслідування №0000803 від 29.07.2013 р. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду № 15-к, і така обставина підтверджена протоколом обшуку від 07.09.2015 р. та описом до нього. На підтвердження такого надав апеляційному господарському суду акт про відсутність договорів на Державному підприємстві «Спецагролізинг» від 30.11.2016 р. /а.с.152 у т.1/, копії протоколу обшуку від 07.09.2015 р. /а.с. 161-171 у т.1/ та опису вилученого майна від 07.09.2015 р. /а.с. 172-183 у т.1/.

Відповідач заперечує проти задоволення такого клопотання. Вважає, що скаржник не міг не знати про обшуки і вилучення документів в 2013 році у рамках досудового розслідування, тому заявляючи клопотання від 26.05.2017 р. про витребування договорів у Головного слідчого управління Національної поліції України, скаржник зловживає процесуальними правами і намагається затягнути розгляд справи. Також зазначає, що в описі вилученого майна, на який посилається скаржник, договір зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р.. на якому будується позовна вимога, не зазначений, отже - не вилучався у Державного підприємства «Спецагролізинг».

В судовому засіданні 11.07.2017 р., яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача/скаржника в усних поясненнях наполягав на задоволенні клопотання про витребовування доказів від правоохоронних органів, посилаючись на наявні у нього оригінали протоколів та описів.

Оскільки у зв'язку з цим виникла необхідність оглянути такі документи безпосередньо в судовому засіданні, в судовому засіданні 11.07.2017 р. оголошено перерву до 12:20 год.18.07.2017 р. Скаржникові запропоновано представити суду необхідні докази для вивчення їх судом безпосередньо в судовому засіданні. Крім того, враховуючи, що обставини даної справи потребують вивчення письмових доказів у справі, колегія суддів за погодженням із скаржником ухвалила проводити судове засідання після перерви 18.07.2017 р. не в режимі відеоконференції, а в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду.

Позивач/скаржник не забезпечив участь представника в судовому засіданні 18.07.2017 р. та не повідомив суд про причини неявки, надав суду додаткові пояснення та доводить, що судом першої інстанції прийнято незаконне рішення, що може призвести до завдання збитків державному підприємству у сумі оцінки майна, переданого на відповідальне зберігання, - без визначення такої суми оцінки /а.с.19-22 у т.2/.

Колегія суддів, вивчивши надані позивачем/скаржником описи вилученого майна від 07.09.2015 р. /а.с.161-183 у т.1/ встановила відсутність записів щодо вилучення договору зберігання № 2 від 03.12.2012 р., тому відхиляє клопотання позивача/скаржника як безпідставне.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами відповідно до норм ст.ст.99, 101 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги чи позицією іншої сторони і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

В позовній заяві позивач Державне підприємство "Спецагролізинг" просить суд зобов'язати ДП ВАТ «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» повернути майно, передане йому на зберігання відповідно до договору зберігання майна № 2 від 03 грудня 2012 року.

09.03.2017 р. позивач Державне підприємство "Спецагролізинг" на виконання вимоги суду про уточнення позовних вимог стосовно особи кредитора (кому відповідач зобов'язаний повернути майно), викладеної в ухвалах про порушення провадження у справі від від 30.01.2017 р. та про відкладення від 21.02.2017 р., подав клопотання, за змістом якого, доповнюючи позовну вимогу, просить суд зобов`язати дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер" повернути майно, передане йому на зберігання відповідно до договору зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р. Державному підприємству "Спецагролізинг" /а.с. 47 у т.1/.

Інших заяв про зміну предмету чи підстав позову позивач суду першої інстанції в порядку ст.22 ГПК України не надавав, не скориставшись своїм правом уточнити позовну вимогу до прийняття рішення судом першої інстанції.

На підтвердження позовної вимоги позивач надав суду:

- копію акту приймання-передачі від 03.12.2012 р. до договору поставки № 1 /а.с. 9 у т.1/, за змістом якого Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"/постачальник передав у власність, а Державне підприємство "Спецагролізинг"/покупець прийняв товар, а саме, комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 з заводським номером 011212-01КОСЗ у кількості 1 (одна) одиниця;

- копію видаткової накладної від 03.12.2012 р. ВС-0000517 /а.с. 10 у т.1/;

- копію акту приймання-передачі від 03.12.2012 р. до договору поставки № 2, згідно якого Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"/постачальник передав у власність, а Державне підприємство "Спецагролізинг"/покупець прийняв товар, а саме, зерноочисний КЗ-50 з заводським номером 021212-01КЗ у кількості 1 (одна) одиниця /а.с.11 у т.1/;

- копію видаткової накладної №ВС-0000518 від 03 грудня 2012 р. /а.с.12 у т.1/;

- копію акту приймання-передачі від 03.12.2012 р. до договору поставки № 3, за змістом якого Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"/постачальник передав у власність, а Державне підприємство "Спецагролізинг"/покупець прийняв товар, а саме, зерноскидачі самопересувні ЗМ-110 у кількості 3 (три) одиниці із заводськими номерами 031212-013 М, 031212-023М, 031212-ОЗЗМ, /а.с.13 у т.1/;

- копію видаткової накладної №ВС-0000519 від 03 грудня 2012 р. /а.с.14 у т.1/;

- копію акту приймання-передачі від 03.12.2012 р. до договору поставки № 4, за змістом якого Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"/постачальник передав у власність, а Державне підприємство "Спецагролізинг"/покупець прийняв товар, а саме, елеватори кошові зернові ЕКЗ-25-01 у кількості 2 (дві) одиниці із заводськими номерами 041212-01ЕКЗ, 041212-02ЕКЗ /а.с.15 у т.1/;

- копію видаткової накладної №ВС-0000520 від 03 грудня 2012 р. /а.с.16 у т.1/;

- копію акту приймання-передачі від 03.12.2012 р. до договору зберігання № 2 від 03.12.2012 р., за яким Державне підприємство "Спецагролізинг"/поклажедавець передав, а Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"/зберігач прийняв на зберігання: комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 з заводським номером 011212-01КОСЗ у кількості 1 (одна) одиниця; комплекс зерноочисний КЗ-50 з заводським номером 021212-01КЗ у кількості 1 (одна) одиниця; зерноскидачі самопересувні ЗМ-110 у кількості 3 (три) одиниці із заводськими номерами 031212-013 М, 031212-023М, 031212-ОЗЗМ; елеватори кошові зернові ЕКЗ-25-01 у кількості 2 (дві) одиниці із заводськими номерами 041212-01ЕКЗ, 041212-02ЕКЗ /а.с. 17 у т.1/.

Акти приймання - передачі та видаткові накладні підписані представниками сторін та скріпленні їх печатками. Оригінали цих документів оглянуті судом першої інстанції в судовому засіданні.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Обґрунтовуючи позовну вимогу позивач посилається на

- договір поставки № 1 від 03.12.2012, на підставі якого передано у власність покупця комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 з заводським номером 011212-01КОСЗ у кількості 1 (одна) одиниця, про що свідчить акт приймання-передачі від 03.12.2012 та видаткова накладна № ВС-0000517 від 03.12.2012;

- договір поставки № 2 від 03.12.2012, за умовами якого передано у власність покупця комплекс зерноочисний КЗ-50 з заводським номером 021212-01КЗ у кількості 1 (одна) одиниця, про що свідчить акт приймання-передачі від 03.12.2012 та видаткова накладна № ВС-0000518 від 03.12.2012;

- договір поставки № 3 від 03.12.2012, за умовами якого передано у власність покупця зерноскидачі самопересувні ЗМ-110 у кількості 3 (три) одиниці із заводськими номерами 031212-013 М, 031212-023М, 031212-ОЗЗМ, про що свідчить акт приймання-передачі від 03.12.2012 та видаткова накладна №ВС-0000519 від 03.12.2012;

- договір поставки № 4 від 03.12.2012, за умовами якого передано у власність покупця елеватори кошові зернові ЕКЗ-25-01 у кількості 2 (дві) одиниці із заводськими номерами 041212-01ЕКЗ, 041212-02ЕКЗ, про що свідчить акт приймання-передачі від 03.12.2012 та видаткова накладна №ВС-0000520 від 03.12.2012;

- договір зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р.

Разом з тим, такі договори суду не надані ні в копіях, ні в оригіналах відповідно до ст.ст.33, 36 ГПК України. Актом від 30.11.2016 р./а.с.21, 152 у т.1/ та іншими поясненнями у справі позивач підтверджує відсутність таких договорів на підприємстві.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції відповідно до ухвали від 09.03.2017 р. були витребувані від Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області та Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві відомості про укладені між сторонами договори, а саме: договір поставки № 1 від 03.12.2012 комплексу очисно - сушильно-збиральний КОСЗ-2000 на суму 4153215,00 грн.; договору поставки № 2 від 03.12.2012 комплексу зерноочисного КЗ-50 на суму 526762,00 грн.; договору поставки № 3 від 03.12.2012 трьох зернокидачів самопересувних ЗМ-110 № 031212-01,02 та 03-ЗМ на загальну суму 237267,00 грн.; договору поставки № 4 від 03.12.2012 двох елеваторів ковшових зернових ЕКЗ-25-01 № 041212-01 ЕКЗ та № 041212-02-ЕКЗ на загальну суму 81522,00 грн.; договору зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р.

28.03.2017 до господарського суду надійшла відповідь Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 24.03.2017 р. про відсутність інформації щодо отримання товарно-матеріальних цінностей від Державного підприємства «Спецагролізинг» у податковому та бухгалтерському обліку Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства "Вібросепаратор "ВС-Партнер"/а.с.103 у т.1/.

Як зазначено вище, колегією суддів на підставі вивчення протоколу обшуку від 07.09.2015 р. та опису до нього /а.с. у т.1/ встановлено, що слідчим слідчої групи Генеральної прокуратури України у рамках досудового розслідування № 0000803 від 29.07.2013 р. не вилучався договір зберігання майна № 2 від 03.12.2012 р., укладений сторонами Державним підприємством «Спецагролізинг» та дочірнього підприємства ВАТ «Вібросепаратор «ВС-Партнер».

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші право чини.

Відповідно до норм ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Нормами ст.937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, і письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Отже, звертаючись до господарського суду із позовною заявою про зобов'язання відповідача як зберігача повернути майно позивачеві як поклажодавцеві, позивач посилається на договір зберігання та подав суду акт передачі майна на зберігання від 03.12.2012 р., який може бути належним доказом передачі майна з урахуванням інших обставин справи відповідно до норм ст.ст.34, 36, 43 ГПК України.

Разом з тим, елементами позову, які сукупно визначають його зміст і направлені на індивідуалізацію позовної вимоги, є предмет позову і підстави позову. Підставами позову позивач визначає договір зберігання та надає первинні документи на підтвердження його виконання, зокрема, акт від 03.12.2012 р.

Колегія суддів звертає увагу, що вимога про захист порушеного права, викладена у позовній заяві та заяві про доповнення /а.с.47 у т.1/, не містить предмету цієї вимоги, оскільки не містить необхідних ознак майна, про повернення якого просить позивач, - відсутнє найменування майна, його індивідуальні ознаки, місце знаходження, ціна/вартість тощо.

В процесі розгляду справи позивач в порядку ст.22 ГПК України заяв щодо зміни предмету позову не подавав, тоді як суд самостійно замість позивача конкретизувати його/позивача позовну вимогу не може.

Посилання позивача у позовній вимозі на договір зберігання є підставою, а не предметом вимоги, тоді як за відсутності такого «договору зберігання № 2 від 03 грудня 2012 року» суд позбавлений можливості дослідити його умови в повному обсязі, дослідити детально обсяг прав та обов'язків сторін та дійти висновку про підставність позовної вимоги. Зокрема - немає підстав для висновку про ідентичність змісту такого договору щодо предмету зберігання та наявного у справі акту приймання-передачі від 03.12.2012 р.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в процесі вирішення спору судом першої інстанції позивач додатково надав суду копію акта приймання-передачі (повернення) продукції до договору поставки № 1 від 03.12.2012, складеного 01.04.2013 р./а.с.110 у т.1/, за змістом якого позивач як покупець за договором поставки передав/повернув відповідачу як продавцю комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 з заводським номером 011212-01КОСЗ у кількості 1 (одна) одиниця за ціною 4153215,00 грн.

Таке майно - комплекс очисно-сушильно-зберігальний КОСЗ-2000 з заводським номером 011212-01КОСЗ у кількості 1 (одна) одиниця за ціною 4153215,00 грн. входить до переліку в акті приймання-передачі від 03.12.2012 /а.с.17 у т.1/ як майно, яке відповідачу на зберігання передане позивачем. Пояснень стосовно цієї обставини позивач суду не надає.

Однак така обставина дозволяє колегії суддів дійти висновку про неможливість ідентифікувати порушене право зі змістом акту приймання-передачі від 03.12.2012 р.

Інші докази, на які посилається позивач, зокрема, банківська виписка від 24.04.2013 щодо проведення позивачем оплати за послуги відповідального зберігання та лист з вимогою про повернення майна, так само не допустимими доказами у справі з урахуванням зазначеного вище.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем відповідно до норм ст.ст.33, 34 ГПК України не доведено наявність порушеного права та його межі.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 26.04.2017 р. у справі № 906/106/17 не підлягає скасуванню чи зміни за ст.104 ГПК України. Колегія суддів враховуючи роз'яснення, викладені у п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 р. № 7 про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Державного підприємства "Спецагролізинг" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 30.03.2017 р. у справі № 906/106/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 906/106/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.