РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2017Справа №910/8684/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Старцевої Тетяни Володимирівни

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Старцевої Тетяни Володимирівни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання виконати умови договору банківського рахунку.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що всупереч умовам укладеного між позивачем і відповідачем договору банківського рахунку №11-06-23-000142/РКО від 23.06.2011, відповідачем не було здійснено перерахування грошових коштів відповідно до платіжних доручень №10764 від 24.04.2017 на суму 4000000 грн. та №10763 від 24.04.2017 на суму 150 грн.

На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов та зобов'язати відповідача виконати зазначені вище платіжні доручення.

В ході розгляду справи, позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої останній просив зобов'язати відповідача виконати операції з переказу коштів відповідно до платіжного доручення №10763 від 24.04.2017 на суму 150 грн.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте до початку розгляду справи, через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема, посилаючись на віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження відносно нього тимчасової адміністрації. На підставі викладеного відповідач зазначив, що банк не в змозі виконати платіжні доручення позивача та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, проте через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав письмові пояснення по суті справи в яких заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначив, що наразі у відповідача розпочату процедуру ліквідації, відтак відповідач не має можливості виконати платіжні доручення надані позивачем.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона» (клієнт) та Публічним акціонерного товариства «Діамантбанк» (банк) було укладено Договір банківського рахунку №11-06-23-000142/РКО, відповідно до п. 1.1. якого банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок №695, на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі Національного банку України; приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України (послуги), за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинним на момент надання зазначених послуг.

Додатковою угодою №1 від 23.06.2011 до Договору банківського рахунку сторони погодили, що банк надаватиме клієнту послуги, пов'язані з проведенням клієнтом безготівкових розрахунків в національній та іноземній валюті, з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк».

У подальшому, позивач належним чином оформив та надав на виконання відповідачу платіжне доручення №10763 від 24.04.2017 на суму 150 грн.

Відповідач в свою чергу, вказане платіжне доручення прийняв, проте в подальшому повернув без виконання на підставі ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 Цивільного кодексу України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004).

Пунктом 1.30 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене кореспондується з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, невиконання наданого позивачем платіжного доручення є порушенням з боку відповідача встановлених договором зобов'язань.

В той же час, суд приймає до уваги ту обставину, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.04.2017 було прийнято рішення №1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Вказаним рішенням було вирішено розпочати з процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17:00 год. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2075 від 23.05.2017 було продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» з 24.05.2017 по 23.06.2017 (включно).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2663 від 23.06.2017 на підставі постанови Правління Нацбанку України від 22.06.2017 №394-рш у ПАТ «Діамантбанк» розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на період з 24.06.2017 по 23.06.2019 включно.

Враховуючи вищенаведені положення, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням, а позивач є кредитором Банку.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, ч.5 ст.45 Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч.2-3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Положеннями ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на уповноважену особу Фонду покладаються такі повноваження, як, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства.

З огляду на наведені вище обставини, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона» задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2017 становить 1600 грн.

Таким чином, враховуючи зменшення позивачем розміру позовних вимог, останнім за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн. покладаються позивача в повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 31.07.2017

Суддя Я.В. Маринченко