Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

18.07.2017 Справа № 927/504/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр",

проспект Возз'єднання, 7-А, м. Київ, 02160,

проспект Возз'єднання, 15, офіс 505, м. Київ, 02160,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Маяк",

вул. Шевченка, 6, с. Лихачів. Носівський район, Чернігівська область, 17111

про стягнення 601053,86 грн.

суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: Циба В.К., довіреність №520 від 28.11.2016;

від відповідача: Кривошей Є.В., довіреність від 01.02.2017;

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 272321 грн. 50 коп. заборгованості, що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору поставки нафтопродуктів №44 від 20.01.2016, 7790 грн. 42 коп. 3% річних, 32039 грн. 16 коп. інфляційних нарахувань, 70822 грн. 41 коп. пені та 218080 грн. 37 коп. штрафу.

Відповідач письмовим клопотанням від 07.06.2017 повідомив про сплату суми заборгованості перед позивачем у розмірі 272321 грн. 50 коп., що підтверджено платіжним дорученням №1142 від 07.06.2017 на суму 272321 грн. 50 коп.

У судовому засіданні 11.07.2017 представником відповідача подано письмове клопотання від 07.07.2017, у якому, посилаючись на сплату ним суми основного боргу, а також відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідач просить зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, а саме зменшити розмір пені та штрафу до 5% (пеню до 3541 грн. 12 коп., штраф до 10904 грн. 00 коп.).

Представник позивача щодо поданого клопотання заперечив.

У судовому засіданні 11.07.2017 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 18.07.2017, 15 годин 10 хвилин.

У судове засідання 18.07.2017 прибули повноважні представники сторін у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх у судовому засіданні під час судового розгляду справи представників сторін, суд встановив такі фактичні обставини.

20.01.2016 сторонами у справі укладений договір поставки нафтопродуктів № 44 (далі за текстом - договір) (а.с. 18-20), у відповідності до умов пункту 1.1 якого постачальник (позивач у справі) зобов'язався у відповідності із замовленнями передати партіями у власність покупцю (відповідачу у справі) нафтопродукти (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар та своєчасно здійснити їх оплату на умовах договору та додаткових угод до нього.

Істотними умовами договору є кількість, асортимент, ціна (вартість) та умови поставки товару, які узгоджуються сторонами шляхом укладання (підписання) письмових додаткових угод до договору по кожній окремій товарній поставці (товарній партії) продукції у рамках договору. Додатки (додаткові угоди) до договору становлять його невід'ємну частину з моменту підписання їх уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.(п. 1.2 договору)

Пунктом 3.1 договору покупець зобов'язався оплатити товар згідно умов, визначених у додаткових угодах до договору. У разі проведення поставки товару без підписання додаткової угоди (за усним/письмовим замовленням) на дану партію товару покупець зобов'язаний провести розрахунок у вигляді 100% оплати.

Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку, якщо інше не передбачено у додаткових угодах до договору. У випадку неотримання від постачальника рахунку оплата проводиться протягом 2-х банківських днів за реквізитами, вказаними у договорі (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 10.3 договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом одного року, а в частині виконання зобов'язань до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання.

Сторонами укладено додаткові угоди до договору поставки нафтопродуктів №44 від 20.01.2016, у яких погоджено товар, кількість, ціну, суму та порядок оплати.

Відповідно до додаткової угоди №29 від 10.11.2016 до договору постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець оплатити та прийняти нафтопродукти - паливо дизельне експортне ТДЭ ЕN 590 у кількості 18585,0 літрів на загальну суму 317803 грн. 50 коп. Строк оплати до 17.11.2016. Відвантаження: доставка автотранспортом постачальника 11.11.2016.

Відповідно до додаткової угоди №30 від 23.11.2016 постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець оплатити та прийняти нафтопродукти - паливо дизельне класу F у кількості 26860,00 літрів на суму 455277 грн. 00 коп. та бензин автомобільний АИ-92-К5-Євро у кількості 3330,00 літрів на суму 62437 грн. 50 коп. Порядок оплати до 30.11.2016. Відвантаження: доставка автотранспортом постачальника 24.11.2016.

Відповідно до додаткової угоди №31 від 29.11.2016 постачальник зобов'язався передати у власність, а покупець оплатити та прийняти нафтопродукти - паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 38585,0 літрів на суму 659803 грн. 50 коп. Порядок оплати до 19.12.2016. Відвантаження: доставка автотранспортом постачальника 31.11.2016.

На виконання п. 3.2 договору позивач виставив відповідачеві рахунки на оплату № Ц2540 від 10.11.2016 на суму 317803 грн. 50 коп., №Ц2630 від 23.11.2016 на суму 517714 грн. 50 коп. та № Ц2675 від 29.11.2016 на суму 659803 грн. 25 коп.

Позивач свої зобов'язання за договором та додатковими угодами виконав у повному обсязі, поставивши відповідачеві товар згідно видаткових накладних №Ц2834 від 11.11.2016 на суму 317803 грн. 50 коп., №Ц2937 від 24.11.2016 на суму 517714 грн. 50 коп., №Ц2987 від 30.11.2016 на суму 659803 грн. 50 коп. (а.с. 22, 26, 30) та довіреностями № МА Д0000189 від 10.11.2016, №МА Д0000196 від 23.11.2016, №МА Д0000199 від 29.11.2016 на отримання товару (а.с.23, 27, 31).

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не спростовано. Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару, що підтверджується виписками банку по особовому рахунку позивача (а.с. 33-51). Решта вартості товару відповідачем сплачена не була.

Позивачем на адресу відповідача направлена вимога №21 від 16.01.2017 та претензії №46 від 01.02.2017, №111 від 04.04.2017 з вимогою про сплату заборгованості (а.с. 57-73).

Вимоги відповідачем були виконані частково та сплачено 400000 грн. 00 коп. у рахунок погашення боргу за отриманий товар, що підтверджено виписками банку по особовому рахунку позивача (а.с. 52-56).

Сума заборгованості відповідача за поставлений товар станом на дату звернення позивача до суду становила 272321 грн. 50 коп.

Відповідно до пункту 6.4 договору у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених п. 3.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору без обмеження шестимісячним або іншим строком нарахування та стягнення пені визначеного чинним законодавством України.

Пунктом 6.5 договору встановлено, що у випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 25% від суми заборгованості не пізніше 20 календарних днів після дати прострочення проведення таких розрахунків.

З посиланням на умови умов договору та приписи ст. 232 Господарського кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за додатковою угодою №29 від 10.11.2016 за період прострочення обов'язку з оплати поставленого товару з 17.11.2016 по 04.12.2016 у розмірі 2076 грн. 19 коп., за додатковою угодою №30 від 23.11.2016 за період з 30.11.2016 по 10.05.2017 у розмірі 21405 грн. 73 коп., за додатковою угодою №31 від 29.11.2016 за період з 19.12.2016 по 10.05.2017 у розмірі 47340 грн. 49 коп. Загальний розмір пені складає 70822 грн. 41 коп., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком окремо за кожною додатковою угодою (а.с. 15-17).

Також відповідно до п. 6.5 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 218080 грн. 37 коп.

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення обов'язку з оплати поставленого товару за період з 17.11.2016 по 04.12.2016 у розмірі 424 грн. 78 коп., за період з 30.11.2016 по 10.05.2017 у розмірі 2293 грн. 45 коп., за період з 19.12.2016 по 10.05.2017 у розмірі 5072 грн. 19 коп., а також інфляційні нарахування за період з грудня 2016 по березень 2017 у розмірі 32039 грн. 16 коп., що позивач обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком. (а.с. 6).

Після порушення судом провадження у даній справі відповідачем на користь позивача сплачено заборгованість у сумі 272321 грн. 50 коп., що відповідач підтвердив відповідним платіжним дорученням №1142 від 07.06.2017 на суму 272321 грн. 50 коп.

Факт сплати відповідачем суми боргу у розмірі 272321 грн. 50 коп. підтверджений позивачем у справі.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами даної справи виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати одержаного за договором №44 від 20.01.2016 товару.

Договір поставки нафтопродуктів від 20.01.2016 №44, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковими накладними №Ц2834 від 11.11.2016 на суму 317803 грн. 50 коп., №Ц2937 від 24.11.2016 на суму 517714 грн. 50 коп., №Ц2987 від 30.11.2016 на суму 659803 грн. 50 коп., а також наявності заборгованості відповідача у розмірі 272321 грн. 50 коп. станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару, решту вартості поставленого товару у визначений п. 3.1 договору та додаткових угод до нього строк відповідач не сплатив, сума заборгованості станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом склала 272321 грн. 50 коп., що відповідачем у справі не спростовано.

Після порушення судом провадження у даній справі, а саме 07.06.2017, відповідачем на користь позивача сплачено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 272321 грн. 50 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №1142 від 07.06.2017 на суму 272321 грн. 50 коп. та письмовими поясненнями позивача.

За таких обставин у частині вимог про стягнення обґрунтовано заявлених до стягнення 272321 грн. 50 коп. заборгованості провадження у справі підлягає припиненню на підставі приписів п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України з віднесенням судових витрат у цій частині на відповідача, оскільки сплату суми боргу було здійснено ним після звернення позивача до суду з даним позовом.

Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором на підставі пункту 6.4 та додатковими угодами до нього позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов'язку з оплати поставленого товару за додатковою угодою №29 від 10.11.2016 за період прострочення з 17.11.2016 по 04.12.2016 у розмірі 2076 грн. 19 коп., за додатковою угодою №30 від 23.11.2016 за період прострочення з 30.11.2016 по 10.05.2017 у розмірі 21405 грн. 73 коп., за додатковою угодою №31 від 29.11.2016 за період прострочення з 19.12.2016 по 10.05.2017 у розмірі 47340 грн. 49 коп. Загальний розмір пені складає 70822 грн. 41 коп.

Розрахунок пені, наведений позивачем, є обґрунтованим, а вимога про стягнення пені у загальному розмірі 70822 грн. 41 коп. підлягає задоволенню.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення обов'язку з оплати поставленого товару за період з 17.11.2016 по 04.12.2016 у розмірі 424 грн. 78 коп., за період прострочення з 30.11.2016 по 10.05.2017 у розмірі 2293 грн. 45 коп., за період прострочення з 19.12.2016 по 10.05.2017 у розмірі 5072 грн. 19 коп., а також інфляційні нарахування за період прострочення з грудня 2016 по березень 2017 у розмірі 32039 грн. 16 коп.

Розрахунок 3% річних відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення платежу з 17.11.2016 по 04.12.2016 у розмірі 424 грн. 78 коп., за період з 30.11.2016 по 10.05.2017 у розмірі 2293 грн. 45 коп., за період з 19.12.2016 по 10.05.2017 у розмірі 5072 грн. 19 коп., а також інфляційні нарахування за період з грудня 2016 по березень 2017 у розмірі 32039 грн. 16 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також відповідно до п. 6.5 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 218080 грн. 37 коп.

Враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення штрафу з таких підстав.

Частина 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків і за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ст. 233 Господарського кодексу України у разі коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому має бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності є прямою вимогою закону до договору.

Судом враховується, що одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством як однією із його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальної у визначенні його як регулятора суспільних відносин. Вказаний висновок викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Таким чином, дійшовши висновку про доведеність матеріалами справи, її фактичними обставинами факту порушення відповідачем господарських зобов'язань перед позивачем, одночасно вважає за доцільне з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності сума заявлених штрафних санкцій повинна бути зменшена за рахунок зменшення суми штрафу.

Сума штрафу, яка передбачається у договорі, має бути розумною. Заявлена до стягнення позивачем сума штрафу - 218080 грн. 37 коп., майже дорівнює сумі заборгованості за поставлений товар - 272321 грн. 50 коп., а разом із нарахованою пенею значно перевищує суму заборгованості.

Заборгованість за договором відповідачем сплачено у повному обсязі. Крім того, позивачем заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні нарахування, що мають характер грошової компенсації за неналежне виконання зобов'язання за договором.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що прострочення, що мало місце, не завдало збитків позивачу (рішенням суду у повному обсязі стягуються на користь позивача пеня та нарахування у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України), суд у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України вбачає підстави для зменшення до 25% заявленого до стягнення розміру штрафу та стягує з відповідача штраф у розмірі 54520 грн. 09 коп.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у частині вимог про стягнення пені у загальному розмірі 70822 грн. 41 коп., штрафу у розмірі 54520 грн. 09 коп., 3% річних у розмірі 7790 грн. 42 коп., а також інфляційних нарахувань у розмірі 32039 грн. 16 коп.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, п. 4 ч. 1 ст. 80, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Маяк",вул. Шевченка, 6, с. Лихачів. Носівський район, Чернігівська область, 17111, код 30885858, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр", проспект Возз'єднання, 7-А, м. Київ, 02160, проспект Возз'єднання, 15, офіс 505, м. Київ, 02160, код 35823120, 3% річних у розмірі 7790 грн. 42 коп., інфляційні нарахування на суму заборгованості у розмірі 32039 грн. 16 коп., 70822 грн. 41 коп. пені, 54520 грн. 09 коп. штрафу, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 9015 грн. 81 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 272321 грн. 50 коп. провадження у справі припинити.

4. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні 18.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 24.07.2017.

Суддя М.О. Демидова