РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/8851/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

за позовом Приватного навчально - виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ»
до за участю за участю про Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Такіра» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнання договору про відступлення прав вимоги укладеним
Представники:

від Позивача: Гусак А.М. (представник за Довіреністю);

Панчик В.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Шмуйло А.Д. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 1: Шкрум І.П. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 2: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі також - «Відповідач») про визнання договору про відступлення прав вимоги укладеним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 10.04.2007 року між АКБ «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Такіра» було укладено Кредитний договір №93/07/00-/KL. 14.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), за яким Первісний кредитор відступив Новому кредитору права вимоги до боржника за Кредитним договором №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року. 27.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Такіра» було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, яким доповнили пп.3.3.12 п.3.3 статті 3 договору пп.3.3.12.8: «до 13.12.2016 року залучити юридичну особу, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)». Як зазначає Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Такіра» залучило в якості юридичної особи, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника, Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ». Листами від 26.02.2015 року, від 14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Такіра» й Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» звернулись до Відповідача з проектом договору про відступлення права вимоги №2, скріпленого печатками підприємств, проте Відповідач відмовився виконати взяті на себе зобов'язання. За таких підстав, просить Суд визнати укладеним договір про відступлення права вимоги №2 за додатковим договором від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Приватним навчально - виховним комплексом «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» у редакції договору про відступлення права вимоги №2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/8851/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра", судове засідання призначено на 21.06.2017 року.

16.06.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

21.06.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просив Суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" укласти з Приватним навчально-виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" договір про відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" за додатковим договором від 27.12.2011 року до кредитного договору №93/07/00-KL від 10.04.2007 року в редакції договору про відступлення права вимоги №2, направленій 14.11.2016 року.

21.06.2017 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представники позивача та третьої особи вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 02.06.2017 року не виконали.

В судовому засіданні представники відповідача подав докази на підтвердження направлення відзиву на адресу Позивача та Третьої особи.

Щодо заяви Позивача про зміну предмету позову, Суд зазначив наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, Суд прийняв заяву Позивача до розгляду.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк";

2) Відповідача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням заяви Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" про зміну предмету позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року відкладено розгляд справи на 12.07.2017 року, у зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

23.06.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

11.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на відзив Відповідача та заява про зміну предмету позову, якою просив Суд визнати укладеним Договір про відступлення прав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" за додатковим договором від 27.12.2011 року до кредитного договору №93/07/00-KL від 10.04.2007 року в редакції договору про відступлення права вимоги №2, яка була підписана Приватним навчально-виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такіра" 14.11.2016 року.

12.07.2017 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник третьої особи вимоги ухвали суду не виконав.

Щодо заяви Позивача про зміну предмету позову, Суд зазначив наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, Суд прийняв заяву Позивача до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача подав документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, а також, надав усні пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2017 року відмовлено в задоволення клопотання Позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, якими заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи надав усні пояснення по суті спору.

Суд зазначив, що відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотання сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, вислухавши представників сторін, Суд вважає за необхідне залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки рішення по справі №910/8851/17 може вплинути на його права та обов'язки.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) сторін надати належним чином засвідчену копію позовної заяви та зустрічної позовної заяви у справі Господарського суду міста Києва №910/20375/15.

2) Позивача:

- направити копію позовної заяви з додатками на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Суду докази на підтвердження направлення;

- надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк";

- надати письмові пояснення з урахуванням угоди про припинення трудових відносин від 26.04.2011 року та Договору про надання послуг від 26.04.2011 року, які долучені Приватним навчально-виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" до матеріалів справи.

3) Відповідача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо терміну виконання зобов'язань за Додатковою угодою від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року.

4) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати письмові пояснення по суті позовних вимог Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2017 року відкладено розгляд справи на 26.07.2017 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, залученням до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

17.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 1 надійшли письмові пояснення по справі.

21.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові заперечення по суті позовних вимог.

21.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

21.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

21.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення щодо додаткових доказів у справі.

26.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 2 надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник Третьої особи - 1 надав усні пояснення по суті спору. Представник Третьої особи - 2 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 17.07.2017 року уповноваженій особі ухвали суду від 12.07.2017 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26 липня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

10.04.2007 року між АКБ «Форум» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Такіра» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №93/07/00-/KL, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для придбання та ремонту будівлі і поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 1800000 доларів США.

14.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №5209, за яким Первісний кредитор відступив Новому кредитору права вимоги до боржника за Кредитним договором №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року.

27.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Такіра» (Позичальник) було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, яким доповнили пп.3.3.12 п.3.3 статті 3 договору пп.3.3.12.8: «до 13.12.2016 року залучити юридичну особу, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)»; доповнили п.3.1 ст.1 договору пп.3.1.2: «Кредитор зобов'язується відступити право вимоги за цим Договором та договорами забезпечення юридичній особі, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим Договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)».

14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Такіра» й Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» звернулись до Відповідача листом №21 про виконання умов Додаткового договору від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, направивши три примірники підписаного з їх сторони проекту договору про відступлення права вимоги №2, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 14.11.2016 року та фіскальним чеком від 14.11.2016 року.

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» листом №9938 від 13.12.2016 року повідомило, що у зв'язку із здійсненням ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» укладення договору про відступлення права вимоги поза межами встановленої процедури відчуження майнових прав є порушенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Такіра» залучило в якості юридичної особи, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника, Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ». Листами від 26.02.2015 року, від 14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Такіра» й Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» звернулись до Відповідача з проектом договору про відступлення права вимоги №2, скріпленого печатками підприємств, проте Відповідач відмовився виконати взяті на себе зобов'язання. За таких підстав, просить Суд визнати укладеним договір про відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Такіра» за додатковим договором від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Приватним навчально - виховним комплексом «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» в редакції договору про відступлення права вимоги №2, яка була підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Такіра» та Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» 14.11.2016 року, з урахуванням Заяви про зміну предмету позову від 11.07.2017 року, яка прийнята Судом до розгляду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного навчально - виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. (стаття 181 Господарського кодексу України)

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Такіра» (Позичальник) було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, яким доповнили пп.3.3.12 п.3.3 статті 3 договору пп.3.3.12.8: «до 13.12.2016 року залучити юридичну особу, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)»; доповнили п.3.1 ст.1 договору пп.3.1.2: «Кредитор зобов'язується відступити право вимоги за цим Договором та договорами забезпечення юридичній особі, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим Договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)».

14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Такіра» й Приватний навчально - виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» звернулись до Відповідача листом №21 про виконання умов Додаткового договору від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, направивши три примірники підписаного з їх сторони проекту договору про відступлення права вимоги №2, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 14.11.2016 року та фіскальним чеком від 14.11.2016 року.

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» листом №9938 від 13.12.2016 року повідомило, що у зв'язку із здійсненням ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» укладення договору про відступлення права вимоги поза межами встановленої процедури відчуження майнових прав є порушенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ «Дельта Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до 02 жовтня 2015 р. включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Суд зазначає, що процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. (стаття 36 Закону)

Пунктом 1 частини 2 статті 38 Закону передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Пунктом 6 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.

Згідно з ч.ч.1, 2 статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 50 Закону з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Статтею 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об'єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об'єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації.

Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Фонду заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.5.11 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 року, реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на перебування Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у процедурі ліквідації на підставі постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», укладення договорів про відступлення прав вимоги здійснюється виключно шляхом проведення відкритого конкурсу та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За таких підстав, Суд не приймає до уваги доводи Позивача з посиланням на норми зобов'язального права, оскільки в даному випадку до правовідносин Сторін підлягають застосуванню спеціальні норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного навчально - виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору про відступлення прав вимоги укладеним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного навчально - виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад «ЯМБ» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору про відступлення прав вимоги укладеним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28 липня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин