ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 липня 2017 р. Справа № 903/529/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Енерго-Центр", м. Луцьк

до відповідача: Державного комунального підприємства "Луцьктепло", м. Луцьк

про стягнення 18 548 грн. 82 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Представники:

від позивача: Денисюк Б.І. - довіреність від 16.01.2017 року

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки учасників судового процесу.

Суть спору: позивач ТОВ «Тепло - Енерго - Центр» звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до ДКП «Луцьктепло» про стягнення 19 476 грн. 28 коп., з яких 11 342 грн. 99 коп. пені, 6 824 грн. 49 коп. інфляційних втрат, 1 308 грн. 80 коп. 3% річних та судові витрати по справі в сумі 1 684 грн. 00 коп.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по орендній платі відповідно до договору оренди № 100 від 05.12.2016 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 3435/08 від 14.07.2017 року позов заперечує, оскільки, ДКП «Луцьктепло» протягом січня - березня належним чином виконувало умови договору по орендній платі за користування майном. Однак, із незалежних від відповідача причин, виникло прострочення оплати по договору, оскільки Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ДКП «Луцьктепло» не було включено до реєстру нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію на квітень 2017 року (постанова НКРЕКП №440 від 30.03.2017). Тому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 року № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» ... у разі неприйняття Комісією рішення про затвердження реєстру нормативів перерахування коштів, кошти, що надходять на поточні рахунки підприємства, перераховуються уповноваженим банком згідно з реєстром нормативів, затвердженим Комісією на попередній розрахунковий місяць, до встановлення таких нормативів на поточний місяць. У результаті чого, 100% надходжень коштів на рахунок підприємства перераховувались газопостачальним організаціям у квітні місяці, а з травня (постанова НКРЕКП №599 від 27.04.2017) становить 93 %, що відповідно для підприємства створило досить скрутне становище і є форс мажорною - обставиною по договору №100 від 05.12.2016 року. Таким чином прострочення зобов'язання по сплаті орендних платежів сталося не з вини ДКП «Луцьктепло». За першої фінансової можливості кошти були сплачені, а саме 05.05.2017 року. Крім того, позивачем всупереч вимог ст. 56 ГПК України не додано до позовної заяви всіх документів, зазначених в додатку, а саме: копії договору оренди №100 від 05.12.2016 на 62 арк., копій рахунків та супровідних листів з відмітками про їх отримання на 4 арк., копії акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) №17 від 31.03.2017 року на 1 арк. Відповідно до статті 5-8 Господарського процесуального кодексу України, сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою, що дозволило б вирішити спірні питання з позивачем без подання позовної заяви до суду. Однак, ТзОВ «Тепло-Енерго-Центр» таку норму закону не прийняв до уваги.

У судовому засіданні відповідно до ст. 22 ГПК України, в межах повноважень, наданих довіреністю, представник позивача подав заяву № 61 від 19.07.2017 року про зменшення позовних вимог на суму 927 грн. 46 коп., а саме пеня, інфляційні та 3% річних за один день прострочення (день оплати) 05.05.2017р. та просить стягнути з ДКП «Луцьктепло» 10 802 грн. 84 коп. пені, 6 499 грн. 51 коп. інфляційних, 1 246 грн. 47 коп. 3% річних (а.с. 141-142).

У додаткових поясненнях від 19.07.2017 № 62 зазначив, що обрав спосіб захисту своїх інтересів безпосереднє звернення до суду, оскільки це є його конституційним правом. Оригінали не надісланих додатків наявні у відповідача (а.с.143).

Згідно п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Зменшення позовних вимог, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, прийняте судом, тому має місце нова ціна позову 18 548 грн. 82 коп.

Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника у судове засідання не направив, хоч був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи.

Згідно приписів ст. 75 ГПК та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 38 ГПК України щодо обов'язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе, згідно ст. 75 ГПК України, розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

При цьому судом враховано, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

05.12.2016 року між позивачем та відповідачем укладений договір оренди № 100 (далі - договір, а. с. 10-26).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобов'язання виникли з договору № 100 від 05.12.2016 року.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ст. 283 ГК України).

Згідно п. п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2., 2.3., 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5., 4.6., 4.7., 4.8., 5.1., 7.1., 7.1.1., 7.2., 7.2.1., Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене рухоме та нерухоме майно, розташоване за адресами : Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, Волинська обл.., м. Луцьк, вул.. Героїв УПА, 38а, що належить на праві власності та перебуває на балансі ТОВ «Тепло-Енерго-Центр». Вартість майна визначена на підставі незалежної оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Харківська перспектива» (Сертифікат № 15084/13 від 13.08.2013 р.). Перелік майна, що передається в оренду, міститься в додатку №1, що є невід'ємною частиною договору. Майно надається орендарю для здійснення господарської діяльності з виробництва теплової енергії та не може використовуватися в інших цілях. Майно повинно використовуватися орендарем за прямим призначенням відповідно до інженерно-технічних характеристик та параметрів. Майно, в тому числі окремі його частини, повинно використовуватися орендарем виключно в межах виробничого комплексу котельні та водозабору (за адресами м. Луцьк, вул. Карбишева, 2 та вул.. Героїв УПА, 83а) та не підлягає переміщенню за його межі, не може бути відчужено та заставлено. Майно передається в оренду строком на 2 (два) роки. Строк оренди обчислюється з моменту передачі майна орендареві у порядку, визначеному розділом 5 цього договору. Якщо жодна зі сторін за три місяці до закінчення строку оренди у письмовій формі не висловила бажання щодо його припинення, строк оренди продовжується ще на 1 рік. Якщо і не передбачено умовами договору, строк оренди може бути скорочений за згодою сторін, яка оформляється відповідною додатковою угодою до договору. Оренда плата за базовий місяць розрахунку січень 2017 року становить 737 493 грн. 98 коп. у т.ч. ПДВ 122 915 грн. 67 коп.. При визначенні (розрахунку) розміру орендної плати на умовах , передбачених даним розділом договору, сторони використовували спосіб розрахунку орендної плати, передбачений методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 року. Річна орендна плата встановлюється на рівні 15% від вартості майна, визначеної за результатами проведення незалежної експертної оцінки майна, зазначеного в п. 1.1. договору. Орендна плата не включає витрат орендодавця, пов'язаних зі сплатою податку на нерухоме майно та плати за землю. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за перший та останній місяці оренди майна сплачується із розрахунку розміру орендної плати за базовий місяць за кожен місяць окремо і вноситься орендарем протягом 3 банківських днів з моменту набуття чинності цього Договору в порядку пункту 14.1. Орендна плата за кожний наступний звітний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за місяць, що передує звітному, на індекс інфляції за звітний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на веб - сайті Державної служби статистики. Розмір орендної плати за звітний місяць з урахуванням індексу інфляції зазначається у рахунку-фактурі, що виставляється Орендодавцем до 15 числа місяця, наступного за звітним, у спосіб, визначений п. 15.4 договору. Орендна плата у повному обсязі перераховується орендарем орендодавцю протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури. Орендна плата сплачується орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок орендодавця, зазначений в договорі або повідомлений додатково орендодавцем в рахунку-фактурі. У призначенні платежу обов'язково вказується номер та дата виставлення рахунка-фактури, на підставі якого здійснюється оплата. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендаря, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж два місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Орендар вступає у строкове платне користування майном після виконання вимоги щодо здійснення передоплати, відповідно до п.4.4. розділу 4 цього договору, та підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Орендодавець має право контролювати виконання умов договору та використання майна, переданого в оренду за договором, і у разі необхідності вживати відповідних заходів реагування. Орендодавець зобов'язаний передати орендарю майно в строки, порядку та на умовах, визначених договором.

Докази про припинення чи зміну дії договору в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу майно, що стверджується актом приймання - передачі в оренду за договором від 05.12.2016 року та доповненням до акта приймання - передачі майна в оренду (а. с. 27 - 71).

06.04.2017 року та 11.04.2017 року на виконання умов договору позивачем було направлено відповідачу рахунок - фактуру № 3-0317-1 від 06.04.2017 року на суму 744 868 грн. 92 коп. з ПДВ (отриманий відповідачем 06.04.2017р.) та рахунок - фактуру № 3-0317-2 від 10.04.2017 року на суму 13 407 грн. 64 коп. з ПДВ (отриманий відповідачем 11.04.2017р.) відповідно для здійснення оплати за оренду майна за договором за березень 2017 року ( а. с. 72-74). Отримання рахунків підтверджуються відміткою відповідача на супровідних листах.

Факт надання послуг оренди в березні 2017 року підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 17 твід 31.03.2017 року на загальну суму 758 276 грн. 56 коп. з ПДВ (а. с. 76).

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Пунктом 4.8. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендаря, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог № 61 від 19.07.2017 року. (а.с. 141- 142) за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ", суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача 10 802 грн. 84 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Нараховані позивачем 6 499 грн. 51 коп. інфляційних втрат та 1 246 грн. 47 коп. 3 % річних,відповідно до заяви про зменшення позовних вимог №61 від 19.07.2017 року (а.с. 141- 142) підставні і підлягають до стягнення з відповідача в силу ст. 625 ЦК України.

При нарахуванні інфляції позивачем допущена арифметична помилка в сторону зменшення на 324 грн. 98 коп. (758276,56х1,009-758276,56=6824,49). Враховуючи визначене ст.. 83 ГПК України право суду виходити за межі позовних вимог за клопотанням заінтересованої сторони до стягнення підлягає заявлена сума 6 499 грн. 51 коп. інфляції.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві від 14.07.2017 року № 3435/08 (а. с. 106-140), не прийняті до уваги.

Відповідно до п. 11.1. договору №100 від 05.12.2016 року форс-мажорні обставини - це виникнення непереборної сили, яка не залежить від дії сторін, а саме: пожежа, повінь та інші стихійні лиха чи сезонні природні явища, війна, військові дії, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, дії інших держав, обмеження введені органами державно-виконавчої влади, які роблять неможливим (економічно недоцільним) виконання сторонами своїх обов'язків на час дії вказаних обставин. Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Не включення відповідача до реєстру нормативів перерахування коштів до форс-мажорних обставин не відноситься. Довідку ТПП про наявність форс - мажорних обставин відповідач не подав.

Скрутне фінансове становище не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 1 ст. 56 ГПК України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення. Договір оренди №100 від 05.12.2016 року, копії рахунків та супровідних листів з відмітками про їх отримання , копія акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №17 від 31.03.2017 року є у відповідача.

Крім того, ухвалу суду від 04.07.2017 року про призначення судового засідання відповідач отримав 06.07.2017 року, що підтверджено поштовим відстеженням з офіційного сайту поштових відстежень "Укрпошта" (а.с.145), таким чином він мав можливість ознайомитись з матеріалами справи та зняти копії до судового засідання. Не направлення всіх додатків до позовної заяви, які є у відповідача, не може бути підставою для відмови у позові.

Згідно абз. 5 п. 3 Рішення Конституційного Суду України №1-2/2002 від 09.07.2002 року обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідач мав можливість врегулювати спір в добровільному порядку до прийняття рішення, проте, з будь якими пропозиціями до позивача не звертався. Право врегулювання спору надано сторонам і після прийняття рішення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 грн. 00 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (м.Луцьк, вул. Г.Артемовського, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло-Енерго-Центр» (м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, )

- 10 802 грн. 84 коп. пені, 6 499 грн. 51 коп. інфляційних втрат, 1 246 грн. 47 коп. 3% річних, 1 600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 20 148 грн. 82 коп. (двадцять тисяч сто сорок вісім грн. 82 коп.)

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення

складений 24.07.2017 року

Суддя А. М. Кравчук