ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2017 р.Справа № 916/717/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: В.В. Бєляновського, Л.В. Лавриненко

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача - Кучерук С.І.;

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства „Малиновський ринок"

на рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р.

по справі №916/717/17

за позовом: Комунального підприємства „Малиновський ринок"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 9 374,59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Комунальне підприємство „Малиновський ринок" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 9374,59 грн., з яких: 9213 грн. - основний борг, 23,16 грн. - 3% річних та 138,43 грн. - сума інфляційного збільшення боргу.

В обґрунтування позовних вимог КП „Малиновський ринок" посилалось на ст.ст. 101, 525, 526 Цивільного кодексу України та умови договору про надання послуг по організації ринкової торгівлі №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р.

В запереченнях на позовну заяву відповідач просив суд відмовити КП „Малиновський ринок" у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування суми заборгованості, а підстави позову є надуманими та не відповідають дійсності.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. (суддя Петренко Н.Д.) у задоволенні позову КП „Малиновський ринок" відмовлено повністю.

Господарським судом зазначено, що відсутні підстави вважати, що договір №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р. був чинним у спірний період та позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач у спірний період отримував передбачені договором послуги.

Не погодившись з рішенням суду, КП „Малиновський ринок" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. у справі №916/717/17 повністю і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи скаржника ґрунтуються на порушеннях господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції проігнорував письмові та усні пояснення позивача відносно спірної додаткової угоди, на яку посилався відповідач як на підставу для розірвання договору №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р. Надана суду додаткова угода від 24.04.2015р. не відповідає формі договору, оскільки в даному випадку мова йде не тільки про письмову форму угоди, а і про печатку, якою завірено підписи сторін. Печатка «для документів», якою завірено додаткову угоду, використовується виключно як внутрішня печатка. В статуті підприємства наявність такої печатки не відображена, відповідно вона ніколи не ставилась, не ставиться і не буде ставитись на договори, які укладає позивач.

Крім зазначеного, в рішенні суд вказав, - посилання позивача на відсутність у журналі реєстрації вхідної кореспонденції КП „Малиновський ринок" реєстрації заяви ФОП ОСОБА_2 про розірвання спірного договору не спростовує доводи позивача. На думку скаржника, такий висновок не відповідає обставинам справи,по-перше, саме відповідач в запереченні до позову вказав, що подав заяву до КП, по-друге - відсутність реєстрації заяви про розірвання договору свідчить виключно про недодержання норм закону для належного розірвання договору.

Також скаржник зазначає, що на ринку працює більше 1000 підприємців і тільки ФОП ОСОБА_2 дозволив собі не сплачувати передбачені договором суми і така несплата збігається в часі, коли обов'язки директора КП виконував ОСОБА_3 який, до покладення на нього обов'язків директора КП господарював в даних торгових точках.

Скаржник просив повторно взяти до уваги та залучити у якості доказі копії рахунків по сплаті за торгові місця НОМЕР_1 за 2014 рік та січень, лютий та квітень 2015р., які були особисто отримані ОСОБА_3 Надані докази підтверджують контроль ОСОБА_3 за згаданими торговими місцями.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.06.2017р. прийнято апеляційну скаргу КП „Малиновський ринок" до провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що 16.02.2015р. між КП „Малиновський ринок" (Підприємство) та ФОП ОСОБА_2 (Підприємець) було укладено Договір про надання послуг по організації ринкової торгівлі за №2229/НОМЕР_2, згідно якого Підприємство надає Підприємцю послуги, направлені на організацію ринкової торгівлі на території ринку, а Підприємець зобов'язується здійснювати оплату наданих послуг згідно умов цього Договору (п. 2 Договору)

Підпунктом 3.1.1 Договору визначено, що Підприємство зобов'язується надати Підприємцю торгове місце № НОМЕР_2, для розміщення тимчасової споруди - контейнер, площею: 1 поверх - 15,0 кв.м., з метою здійснення підприємницької діяльності. Крім того ринок зобов'язувався надавати послуги по утриманню торгового місця для розміщення тимчасової споруди, здійснювати охорону території ринку та тимчасової споруди, проводити прибирання ринку, виконувати роботи по благоустрою території ринку, місць загального користування, здійснювати затверджений режим роботи ринку, організовувати ринкову торгівлю, створювати сприятливі умови для здійснення підприємцями підприємницької діяльності на території ринку (п.п. 3.1.2, 3.1.3, 3.1.4, 3.1.5, 3.1.6, 3.1.7).

Відповідно до п.п. 4.2.1 Підприємець зобов'язується здійснювати оплату послуг в повній мірі і в строки, передбачені дійсним договором.

Згідно до приписів п.п. 5.1,5.2 Договору надані підприємством послуги оплачуються за тарифами, що встановлені Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.09.2005р. №529. Загальна вартість послуг становить 503 грн. 75 коп. (з ПДВ 20%). Оплата послуг здійснюється підприємцем у вигляді авансового платежу у строк до 1 числа наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2, 7.3 строк дії договору встановлений: з 01.02.2015р. до 30.09.2015р. Договір може бути розірваний сторонами, якщо підприємець завчасно у письмовій формі повідомить підприємство про намір розірвати договір та сторони укладуть відповідну угоду про дострокове розірвання.

Підпунктом 8.1 Договору передбачено, що у випадку зміни тарифів на послуги, умови цього Договору, що стосуються таких змін, змінюються з моменту їх прийняття органом місцевого самоврядування. Всі інші зміни та доповнення до цього Договору оформлюються у письмовому вигляді та набирають чинності з моменту їх підписання сторонами , або у строк, встановлений такими угодами.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, 24.04.2015р. сторони уклали угоду до договору №2229/НОМЕР_2 від 16.01.2015 про його розірвання з 1.05.15р. Відповідно до п.2 зазначеної угоди сторони не мають одна до одної жодних вимог, в тому числі і фінансових. Угода набрала чинності з дати її підписання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На думку позивача, через неналежне виконання відповідачем умов договору з оплати наданих ринком послуг, станом на 30.08.2016р. утворилася заборгованість 9 213грн. (період заборгованості з 01.05.2015р. по 30.08.2016р.). Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що при укладанні угоди від 24.04.2015 до договору №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р. в.о. директора ОСОБА_3 діяв на підставі Статуту, а саме п.п. 3.3., в межах наданих йому повноважень.

Використання ОСОБА_3 для засвідчення свого підпису печатки КП „Малиновський ринок" з написом „Для документів", яка також містить найменування підприємства „Комунальне підприємство „Малиновський ринок" та код цього підприємства №33659062 не є безумовною підставою для того, щоб вважати зазначену угоду такою, що не породжує правових наслідків, оскільки ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки зміст угоди сторін від 24.04.2015 до договору №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р. не порушує вимог ст. 203 ЦК України і не містить положень які б суперечили цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а також не оспорювався перед судом, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір про надання послуг по організації ринкової торгівлі за №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р. не був чинним у період з 01.05.2015р. по 31.08.2016р. і відповідно у позивача не має законних підстав вимагати його виконання.

Твердження скаржника щодо відсутності у журналі реєстрації вхідної кореспонденції КП „Малиновський ринок" зареєстрованої заяви ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору №2229/НОМЕР_2 від 16.02.2015р. не спростовує чинності додаткової угоди від 24.04.2015р. та не є підставою вважати її недійсною.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, які фактично зводяться до переоцінки доказів, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

- письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Господарським судом при прийняті оскаржуваного рішення були досліджені всі фактичні обставини справи у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального, в тому числі судом були досліджені докази надані позивачем та надана їм належна правова оцінка.

Скаржником до апеляційної скарги були додані акти обстеження торгових місць НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_4 від 19.10.2016 року, в яких зазначено, що відповідач з 01.04.2015 року по 31.08.2016 року здійснював торгову діяльність, Виписку з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань первинної профспілкової організації підприємців Малиновського ринку, Статут первинної профспілкової організації підприємців Малиновського ринку, рахунки на оплату за надання послуг по організації 4х торгових місць, комплексну схему розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності з благоустроїм території КП „Малиновський ринок".

Вказані документи не приймаються судовою колегією в якості додаткових доказів, оскільки, позивачем не обґрунтовано неможливість їх неподання суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 101 ГПК України. Більш того, в актах обстеження торгових місць НОМЕР_3, НОМЕР_2, НОМЕР_4, які датовані 21.10.2016 року йдеться мова про здійснення відповідачем торгової діяльності з 01.04.2015 року по 31.08.2016 року, а рахунки на оплату за надання послуг по організації 4х торгових місць взагалі не мають відношення до предмету спору, оскільки вони датовані 2014 роком, квітнем 2015 року із зазначенням платника за цими рахунками іншої особи - ОСОБА_4

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга КП „Малиновський ринок" підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. у даній справі - без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Малиновський ринок" залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 30.05.2017р. у справі №916/717/17 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Лавриненко