РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017Справа №910/6781/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалаго-Центр»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)»

Про стягнення 291 124,39 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Довженко Д.С.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалаго-Центр» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» (далі - відповідач) про стягнення 275 251,00 грн., з яких 256 787,89 грн. - основного боргу, 12490,16 грн. - пені, 1350,77 грн. - 3% річних, 4622,18 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.17. порушено провадження у справі № 910/6781/17 та призначено її до розгляду на 17.05.17.

16.05.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

За результатами судового засідання 17.05.17. розгляд справи було відкладено на 13.06.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 13.06.17. позивачем було подано письмові пояснення по справі та заяву про збільшення на підставі ст. 22 ГПК України розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 290 247,01 грн., з яких: 256 787,89 грн. - основного боргу, 23 984,00 грн. - пені, 2490,49 грн. - 3% річних, 6984,63 грн. - інфляційних втрат.

Позивачем надано належні докази доплати судового збору та належні докази її направлення відповідачу, з огляду на що вказану заяву було прийнято судом, з огляду на що має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

При цьому доводи відповідача про необхідність залишення зазначеної заяви без задоволення не обґрунтована належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 13.06.17. було оголошено перерву до 18.07.17.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.17. продовжено строк вирішення спору в даній справі.

В судовому засіданні 18.07.17. позивачем було підтримано подану ним 17.07.17. заяву про збільшення на підставі ст. 22 ГПК України розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 291 124,39 грн., з яких: 256 787,89 грн. - основного боргу, 16 393,35 грн. - пені, 3229,20 грн. - 3% річних, 14713,95 грн. - інфляційних втрат.

Позивачем надано належні докази доплати судового збору та належні докази її направлення відповідачу, з огляду на що вказану заяву було прийнято судом, з огляду на що має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

В судовому засіданні 18.07.17. було оголошено перерву до 26.07.17.

В судовому засіданні 26.07.17. о 10:00 год. відповідачем було підтримано подане ним 18.07.17. клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення іншої пов'язаної з нею справи № 911/1740/17.

Позивач в судовому засіданні 26.07.17. проти задоволення даного клопотання заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 26.07.17. клопотання відповідача про зупинення провадження в даній справі, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на викладене далі.

Клопотання обґрунтовано тим, що Господарським судом Київської області порушено провадження у справі № 910/1740/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалаго-Центр» про припинення правовідношення за Договором поставки № UP1332 від 01.12.16. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та про стягнення 156 244,89 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до приписів ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: призначення господарським судом судової експертизи; надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; заміни однієї з сторін її правонаступником.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Предметом спору в даній справі є стягнення грошових коштів за поставлений позивачем проте не оплачений відповідачем товар за Договором № UP1332 від 01.12.16.

Предметом спору у справі № 911/1740/17 є визнання Договору № UP1332 від 01.12.16. припиненим в зв'язку з тим, що відповідач нарахував позивачу штрафні санкції та направив заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Обставини даної справи суд може встановити самостійно в межах її розгляду, оскільки суд в даній ситуації жодним чином не обмежений ні своєю юрисдикцією, ні предметом позову щодо збирання та оцінки доказів.

Крім того, із обставин даної справи не вбачається, що справа про стягнення грошових коштів має бути розглянута тільки після завершення розгляду справи про стягнення штрафних санкцій.

Після прийняття судового рішення у справі № 911/1740/17 Господарського суду міста Києва жодна із сторін не позбавлена права звернутись у даній справі з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, якщо певна обставина, встановлена вказаним рішенням суду матиме істотне значення для прийняття іншого рішення у даній справі, ніж те буде прийняте за наслідками розгляду спору по суті.

В судовому засіданні 26.07.17. було оголошено перерву до 26.07.17. о 14:30 год., про що сторони були повідомлені під розписку та під протокол.

Після оголошеної перерви в судовому засіданні 26.07.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 26.07.17. після оголошеної перерви не з'явився.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/6781/17.

В судовому засіданні 26.07.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

01.12.16. між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір поставки № UP1332 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити Насіння соняшника українського походження врожаю 2016 року (далі - Товар) на умовах СТР «Перевезення оплачено до «Філія «ТОВ «Олеідз Блек Сі» Олійно-екстракційний завод» (далі - Зерновий склад або Пункт накопичення) згідно ІНКОТЕРМС в редакції 2010 в частині, що не суперечить умовам цього Договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно наявними в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортними накладними позивачем було поставлено відповідачу Товар за Договором на суму 2 065 163,88 грн. та згідно наданих платіжних доручень такий Товар оплачено відповідачем на суму 1 808 375,99 грн.

Вказане відповідачем не заперечується.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу факту отримання Товару та його якості відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з передання обумовленого Договором Товару.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем видаткові накладні, товарно-транспортні накладні є належним доказом передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару на суму 2 065 163,88 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна Товару становить з ПДВ 10 900,00 грн. Загальна вартість Товару з ПДВ становить 2 180 000,00 грн. (п. п. 3.1, 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору Покупець оплачує 100% вартості партії Товару (у випадках поставки автотранспортом) на розрахунковий рахунок Постачальника протягом трьох банківських днів з дня отримання Покупцем усіх наступних документів: - оригіналу Договору, підписаного уповноваженою особою Постачальника та завіреного його печаткою; рахунку-фактури Постачальника; реєстру транспортних засобів в Пункті накопичення (підписаний та скріплений печаткою Постачальника); копії товаротранспортних накладних (завірені підписом керівника та скріплені печаткою); оригінал посвідчення про якість зерна (форма 42), виданого елеватором на кожен транспортний засіб; оригіналу видаткової накладної на Товар (при поставці автотранспортом); оригінал акту перерахунку ціни Товару; оригінал карантинного сертифікату; надіслану через МеdocIS податкову накладну для її узгодження з Покупцем перед реєстрацією, а також таку податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, після її погодження з Покупцем; та документи, перелічені в п. 1, 2 та 3 Додатку №1 до Договору.

Згідно з пунктом 1 Додатку №1 до Договору позивач надає відповідачу наступні документи для здійснення оплати: копія виписки з ЄДР (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи) або виписка з ЄДР, що сформована в електронній формі; оригінал витягу з ЄДР, який датований не пізніше, ніж за 30 днів до дати Договору поставки (в паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням ЄДР); копія свідоцтва/виписки про реєстрацію платником ПДВ (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи); копія актуальної редакції статуту постачальника (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи) або статуту Постачальника в електронній формі, що сформований програмним забезпеченням ЄДР; копія протоколу та наказу Постачальника про призначення керівника (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи); оригінали товарно-транспортних накладних; копія довіреності, якщо Договір підписується за довіреністю (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи); копію рішення вищого органу управління постачальника, яким погоджується укладання Договору поставки (якщо таке погодження вимагається Статутом/ін. документами постачальника); копія паспорта та ІПН керівника постачальника та підписанта Договору поставки (якщо підписує не керівник); копія актуальної довідки про реєстрацію платником єдиного податку 4 групи (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи) (за наявності); копія Форми 1 "Баланс" і Форми 2 "Звіт про прибуток і збитки" постачальника за попередній рік та за останній звітний період поточного року (з відміткою податкової про прийняття, або з копією квитанції); копія декларації з податку на прибуток за попередній рік та за поточний рік постачальника, якщо вона подавалася (з відміткою податкової про прийняття, або з копією квитанції); копії податкових накладних та видаткових накладних на товар, виписаних підприємством(ами) у якого(их) постачальник придбав товар (якщо постачальник не є товаровиробником); заява від Постачальника в формі, наданій Покупцем. Зазначені документи Постачальник надає Покупцю одноразово (крім витягу з ЄДР) за умови, якщо вони не були змінені або доповнені.

Документи, визначені в пунктах 2,3 вказаного додатку надаються на окрему вимогу Покупця.

Як відзначалось судом, відповідачем було оплачено 1 808 375,99 грн. вартості поставленого Товару, а виконання позивачем приписів пункту 3.3. Договору та п. 1 Додатку №1 до Договору відповідачем не спростовано.

При цьому, вимоги про надання документів по п. 2 Додатку № 1 до Договору, надання яких здійснюється на окрему вимогу Покупця, були направлено відповідачем вже в лютому 2017 року, в той час як поставка Товару відбулась в грудні 2016 року, і після надання позивачем відповідачу обов'язкових документів строк оплати вже настав.

Отже, грошові кошти в сумі 256 787,89 грн. залишились неоплаченими.

Зазначений розмір заборгованість відповідачем не заперечується, однак, заперечуючи проти позову, відповідач наголошує на тому, що позивачем було порушено податкове законодавство України, внаслідок чого позивач зобов'язаний сплатити відповідачу штрафні санкції, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» направило Постачальнику заяву № 10/05-2017 від 10.05.17. про взаємозалік зустрічних однорідних вимог за Договором.

На вказане суд відзначає наступне.

Стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов Договору в частині недотримання Постачальником вимог податкового законодавства, не є предметом розгляду даної справи, а відповідач не позбавлений права звернутись з окремим позовом о суду про стягнення відповідного штрафу з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

Далі, суд наголошує відповідачу на наступному.

Окремим способом припинення правовідношення є зарахування (ст. ст. 603, 604, 605 ЦК України).

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Господарське зобов'язання може бути припинено зарахуванням страхового зобов'язання, якщо інше не випливає з закону або змісту основного чи страхового зобов'язання.

Таким чином, за змістом статей 203 ГК України, 601 ЦК України зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Зарахування є односторонньою угодою, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п. 31 інформаційного листа ВГСУ від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання. Якщо ж одна зі сторін звернулась із заявою про зарахування, а інша сторона зобов'язання звернулась до суду з позовом про стягнення тієї суми, на яку проводиться зарахування зустрічної вимоги, тобто фактично наявним є протиставлення цій вимозі заперечення відносно характеру, терміну, розміру виконання тощо, то в такому випадку спір підлягає судовому розгляду (вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.03.06. у справі № 8/600).

При цьому, судом враховано, що позивач вимогу відповідача про наявність у Постачальника обов'язку сплатити штраф Покупцю не визнав, в зв'язку з чим між сторонами існує спір, а направлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не припиняє відповідно до закону його обов'язку щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за Договором Товар. (аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 12.06.13. у справі № 5011-30/15848-2012).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як відзначалось судом, грошові кошти в сумі 256 787,89 грн. залишились неоплаченими.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 256 787,89 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 16 393,35 грн. пені, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 6.3 Договору в разі, якщо оплата Товару була здійснена пізніше строків, вказаних в п. 3.3 Договору, Покупець оплачує Постачальнику неустойку у формі пені у розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення, але не більше 10 % від загальної вартості Товару, вказаної в Договорі.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, перевірено період, визначений позивачем для її нарахування (з 15.02.17. по 24.07.17.), здійснено перерахунок пені та встановлено, що її розмір становить 16 393,35 грн. з огляду на що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 393,35 грн. - пені, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 3 229,20 грн. - 3% річних, 14 713,95 грн. - інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 14 678,86 грн. інфляційних втрат, 3 229,20 грн. - 3% річних. Інфляційні втрати в розмірі 35,09 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б. 12, 4-й поверх; ідентифікаційний код 39112319) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалаго-Центр» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, б. 8; ідентифікаційний код 38688742) 256 787 (двісті п'ятдесят шість тисяч сімсот вісімдесят сім) 89 коп. - основного боргу, 14 678 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 86 коп. - інфляційних втрат, 16 393 (шістнадцять тисяч триста дев'яносто три) грн. 35 коп. - пені, 3 229 (три тисячі двісті двадцять дев'ять) грн. 20 коп. - 3% річних, 4 366 (чотири тисячі триста шістдесят шість) грн. 34 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.17.

Суддя Т.М. Ващенко