ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2017 Справа № 904/7219/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГАТЕКС", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет", м.Дніпро

про стягнення 64 169,41 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 10.07.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 53 від 20.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лігатекс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" (далі - відповідач) про стягнення пені у розмірі 64 169,41 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на порушення Відповідачем умов договорів постачання в частині розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2017 порушено провадження у справі № 904/7219/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 25.07.2017.

25.07.2017 повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи власне письмове підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

Повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити Позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з того, що оплата була проведена в узгоджені сторонами строки, що підтверджується платіжними дорученнями № 37 від 29.02.2016, № 2510 від 04.03.2016, № 2661 від 10.03.2016, № 2116 від 24.02.2016, № 2115 від 24.02.2016, № 2268 від 01.03.2016, № 2267 від 01.03.2016, № 2779 від 14.03.2016, № 2778 від 14.03.2016, № 2817 від 15.03.2016, № 3297 від 24.03.2016, № 2161 від 25.02.2016, № 5294 від 11.05.2016, № 4370 від 18.04.2016, № 6075 від 27.05.2016, № 4369 від 18.04.2016, № 6076 від 27.05.2016, № 7101 від 17.06.2016, № 7444 від 30.06.2016, № 7843 від 08.07.2016, № 6177 від 30.05.2016, № 8540 від 25.07.2016, № 7839 від 08.07.2016, № 7445 від 30.06.2016, підписаними сторонами актами звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2016 року та листами ТОВ "Лігатекс" № 34618 від 22.02.2016 року, № 34711 від 27.04.2016 року щодо продовження строків оплати, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.07.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лігатекс» ( далі постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» (далі покупець, відповідач) впродовж періоду лютий-квітень 2016 укладено наступні договори поставки:

- № 120 ХЛ від 02.02.2016,

- № 122 ВІ від 02.02.2016,

- № 138 ХД від 16.02.2016,

- № 139 ВТ від 16.02.2016,

- № 327 ВИ від 12.04.2016,

- № 330 ХАА від 14.04.2016,

- № 325 ХАИ від 13.04.2016,

- № 331 ХКР від 18.04.2016 (далі Договори).

Відповідно до п. 1.1 Договорів постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити брухт і відходи чорних металів метали чорні вторинні за видами і підвидами, передбачені ДСТУ 4121-2002, брухт і відходи кольорових металів і сплавів, передбачені ДСТУ 32.11-95 (ГОСТ 1639-93).

У п. 2.1 Договорів вказано про те, що ціна товару вказується у специфікаціях або додаткових угодах, оформлених у вигляді додатків до даного договору, без урахування податку на додану вартість, який нараховується в порядку, передбаченому розділами V і ХХ Податкового кодексу України. Ціна товару визначається з урахуванням умов поставки, зазначених у специфікаціях або додаткових угодах до даного договору та не включає в себе вартість доставки товару та винагороду експедитора. Специфікації та додаткові угоди є невідємною частиною даного договору.

Пунктом 2.2 Договорів сторонами узгоджено загальну суму договору, яка визначається кількістю і вартістю товару, що поставляється за даним договором.

За приписами п. 3.11 Договорів датою переходу права власності від постачальника до покупця є дата поставки товару, відповідно до умов п. 3.10 договорів.

Як зазначено у п. 4.1 Договорів, покупець здійснює оплату вартості поставленої партії товару, з урахуванням умов поставки, на поточний рахунок постачальника протягом 7 банківських днів з моменту надходження товару до покупця, на підставі акту приймання.

Відповідно до п. 6.3 Договорів у разі порушення покупцем терміну розрахунків за товар, передбаченого п. 4.1 договорів, покупець за кожен день прострочення платежу, сплачує постачальнику пеню від несплаченої суми в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період нарахування.

Договори набувають чинності з моменту підписання їх сторонами і діють до 31.12.2016 (п. 9.1 Договорів).

На виконання умов вищезазначених Договорів, Позивач поставив Відповідачу передбачену договорами продукцію:

- за договором № 120 ХЛ від 02.02.2016 на загальну суму 325 436,73 грн.,

- за договором № 122 ВІ від 02.02.2016 на загальну суму 88 927,84 грн.,

- за договором № 138 ХД від 16.02.2016 на загальну суму 368 531,26 грн.,

- за договором № 139 ВТ від 16.02.2016 на загальну суму 115 785,00 грн.,

- за договором № 327 ВИ від 12.04.2016 на загальну суму 134 051,00 грн.,

- за договором № 325 ХАИ від 13.04.2016 на загальну суму 1 286 268,78 грн.,

- за договором № 330 ХАА від 14.04.2016 на загальну суму 111 444,00 грн.,

- за договором № 331 ХКР від 18.04.2016 на загальну суму 436 202,94 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі, а факт доставки вантажу від постачальника покупцю товарно-транспортними накладними.

Як стверджує Позивач, Відповідачем порушено встановлені п. 4.1 Договорів строки оплати за отриманий товар внаслідок чого виникло прострочення строків оплати за продукцію.

За неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань, Позивачем на підставі п. 6.3 Договорів була нарахована пеня у розмірі 64 169,41 грн.

Враховуючи вищевикладене, Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 64 169,41 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити Позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з того, що оплата була проведена в узгоджені сторонами строки, що підтверджується платіжними дорученнями № 37 від 29.02.2016, №2510 від 04.03.2016, № 2661 від 10.03.2016, № 2116 від 24.02.2016, № 2115 від 24.02.2016, № 2268 від 01.03.2016, № 2267 від 01.03.2016, № 2779 від 14.03.2016, № 2778 від 14.03.2016, № 2817 від 15.03.2016, № 3297 від 24.03.2016, № 2161 від 25.02.2016, № 5294 від 11.05.2016, № 4370 від 18.04.2016, № 6075 від 27.05.2016, № 4369 від 18.04.2016, № 6076 від 27.05.2016, № 7101 від 17.06.2016, № 7444 від 30.06.2016, № 7843 від 08.07.2016, № 6177 від 30.05.2016, № 8540 від 25.07.2016, № 7839 від 08.07.2016, № 7445 від 30.06.2016, актами звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2016 та листами ТОВ "Лігатекс" № 34618 від 22.02.2016, №34711 від 27.04.2016.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у статті 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умов укладених між сторонами Договорів та обставини справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки:

- Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88 визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі статтею 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, суд дослідивши на підставі первинних документів - договори поставки №120 ХЛ від 02.02.2016, № 122 ВІ від 02.02.2016, № 138 ХД від 16.02.2016, № 139 ВТ від 16.02.2016, № 327 ВИ від 12.04.2016, № 330 ХАА від 14.04.2016, № 325 ХАИ від 13.04.2016, № 331 ХКР від 18.04.2016 та акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні до цих договорів, складених між Позивачем та Відповідачем, встановив реальність здійснення господарських операцій з постачання брухту чорних металів Позивачем Відповідачу;

- Оплата була проведена в узгоджені сторонами строки, що підтверджується платіжними дорученнями № 37 від 29.02.2016, № 2510 від 04.03.2016, № 2661 від 10.03.2016, № 2116 від 24.02.2016, № 2115 від 24.02.2016, № 2268 від 01.03.2016, № 2267 від 01.03.2016, № 2779 від 14.03.2016, № 2778 від 14.03.2016, № 2817 від 15.03.2016, № 3297 від 24.03.2016, № 2161 від 25.02.2016, № 5294 від 11.05.2016, № 4370 від 18.04.2016, № 6075 від 27.05.2016, № 4369 від 18.04.2016, № 6076 від 27.05.2016, № 7101 від 17.06.2016, № 7444 від 30.06.2016, № 7843 від 08.07.2016, № 6177 від 30.05.2016, № 8540 від 25.07.2016, № 7839 від 08.07.2016, № 7445 від 30.06.2016, актами звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2016 та листами ТОВ "Лігатекс" № 34618 від 22.02.2016, № 34711 від 27.04.2016, яким узгоджено продовження строків оплати за поставлений Відповідачу товар.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 265, 266 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 31.07.2017

Суддя ОСОБА_3